Справа № 344/5986/13-ц
Провадження № 22-ц/779/95/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шалаути Г.І.,

суддів
Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,
секретаря
Вилки І.В.

з участю: представника апелянта
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
прокуратури Івано-Франківської
області - Соломчак Б.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та
піклування в м. Івано-Франківську про
позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав
відносно малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 19 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третої особи - органу опіки та
піклування в м. Івано-Франківську про
позбавлення батьківських прав
відносно малолітнього ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
послалася на порушення судом норм
процесуального та матеріального
права:суд неповно, невсесторонньо
дослідив обставини справи, дав
неправильну оцінку зібраним у справі
доказам, висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апелянт зазначила,
що перебувала в шлюбі з відповідачем з
03.02.2007 року, який розірвано 25.01.2011 року. В
шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_8. Участі у вихованні та розвитку
дитини відповідач не приймав, не
цікавився матеріальним забезпеченням
та розвитком дитини, таке відношення
триває до цього часу. Відповідач
неодноразово притягався до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів, в даний час відбуває
покарання у Личаківській виправній
колонії №30 згідно вироку
Івано-Франківського міського суду від
27.04.2012 року за крадіжки приватного
майна. ОСОБА_5 не приймає участі в
матеріальному забезпеченні сина, не
спілкується з ним, не цікавиться його
фізичним та духовним розвитком, а тому
є всі підстави позбавити його
батьківських прав з підстав,
передбачених п.2 ст.164 СК України.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги та перевіривши їх доказами,
колегія суддів знаходить апеляційну
скаргу необґрунтованою, а рішення суду
таким, що відповідає вимогам норм
процесуального та матеріального права,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.02.2007 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був зареєстрований
шлюб (а.с.6). З копії Свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.5) вбачається, що
25.01.2011 року шлюб розірвано.

З копії свідоцтва про народження (а.с.4)
видно, що в шлюбі народився син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії вироку Івано-Франківського
міського суду від 27.04.2012 року(а.с.7-11)
вбачається, що ОСОБА_5 визнано винним за
ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та
призначено покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна. Строк відбуття
покарання згідно вироку слід рахувати
з 13.10.2008 року.

З позовом ОСОБА_2. звернулася до суду 17
квітня 2013 року.

З висновку органу опіки та піклування
виконкому Івано-Франківської міської
ради проведеного на підставі
обстеження умов проживання дитини за
місцем проживання матері, вбачається,
що відповідача доцільно позбавити
батьківських щодо малолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції надав правильну
оцінку висновку органу опіки та
піклування виконкому
Івано-Франківської міської ради
(а.с.84-86) як необ'єктивному, недостатньо
обгрунтованому, зробленому на підставі
дослідження тільки умов проживання
дитини та притягнення відповідача до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів. Згідно ч. 6 ст. 19 СК
України суд може не погодитися із
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим.

У своїх висновках про відмову в позові,
суд керувався роз'ясненнями пунктів 16,
17 Пленуму Верховного Суду України від
30.03.2007 року №3 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення,
позбавлення та поновлення
батьківських прав", в яких зазначено, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, який може бути
застосовано до одного з
батьків(батька,матері) лише у випадку
свідомого ухилення їх від виконання
своїх обов'язків по вихованню дітей за
умови їх вини в такому ухиленні,
об'єктивного з'ясування обставин
справи та, зокрема, ставлення батьків
до дітей. Суд першої інстанції врахував
письмові заперечення відповідача
проти позову, ті обставини, що до жовтня
2008 року він цікавився розвитком сина,
займався підприємницькою діяльністю
(а.с.77), купував необхідні речі, проводив
з дитиною вільний час, надав суду фото
на підтвердження зазначених фактів
(а.с.43-44).

Колегія погоджується з висновками суду
про те, що з позовом до суду позивачка
звернулася саме в той період, коли
відповідач був ізольований від
суспільства, а отже не мав реальної
можливості спілкуватися з сином та
приймати участь у його вихованні. Щодо
посилання позивачки на вчинення
відповідачем злочину, то така
обставина може бути окремою підставою
позбавлення батьківських прав згідно
переліку, зазначеному у ст.164 СК України
за умови, що злочин вчинено батьком чи
матір'ю щодо дитини та що своєю
поведінкою (у випадку притягнення до
кримінальної відповідальності за
вживання наркотичних речовин тощо)
батько чи мати здійснює негативний
вплив на дитину. Однак, таких доказів
позивачка не надала.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 164 СК
України той з батьків(батько,мати) може
бути позбавлений судом батьківських
прав, якщо він свідомо нехтує своїми
обов'язками по вихованню дітей та не
виконує їх.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце тоді, коли вони
умисно не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу, не створюють умов
для отримання нею освіти.

Позивачкою не надано доказів
навмисного ухилення відповідача від
виконання ним своїх обов'язків по
вихованню сина, а тому суд обґрунтовано
відмовив їй у задоволенні позову.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити як
необґрунтовану, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін як таке, що
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 19 листопада 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
Г.І. Шалаута

Р.Й.Матківський

Я.Ю. Ковалюк