Справа № 635/2012/14 -ц
Провадження по справі 2/635/1443/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив стягнути з відповідача суму упущеної вигоди в рахунок відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову у вигляді накладення арешту на спадкове майно, розмір суми відшкодування просить суд визначити самостійно в межах чинного законодавства. В обґрунтування позову посилався на те, що 10 грудня 1998 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати часткове право власності на домоволодіння №117 по вул.. Українській в смт. Високий Харківського району Харківської області, а також накласти арешт на зазначений житловий будинок. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.10.1998 року був накладений арешт на ? частину вказаного будинку, яка належала ОСОБА_4 Після смерті останнього, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в оформленні спадщини йому було відмовлено через наявність ухвали суду про арешт зазначеного будинку. 13.09.2013 року у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_3 було відмовлено, після постановлення 24.02.2014 року судом ухвали про поворот рішення суду у позивача зявилася можливість вирішувати питання щодо оформлення його спадкових прав, в тому числі щодо відшкодування збитків, завданих ухвалою про забезпечення позову, яка фактично діяла з 16.12.1998 року по кінець 2013 року, тобто майже 15 років. Зазначає, що весь цей час він був позбавлений можливості розпоряджатися майном, яке отримав у спадщину ще 27.06.1998 року, при цьому він неодноразово здійснював заходи, спрямовані на поновлення його прав, відповідач в свою чергу, знаючи, що зазначене майно знаходиться під арештом і що позивач позбавлений можливості ним користуватися, вирішував питання щодо вилучення цього майна на свою користь, в тому числі у квітні 2002 року звернувся до КП ХРБТІ з питанням щодо оформлення речових прав. Позивач також зазначив, що у 1996 році його дружина ОСОБА_5 зареєструвалася як приватний підприємець, оскільки для провадження підприємницької діяльності не вистачало обігових коштів, позивач з дружиною вирішили задіяти кредитні ресурси, які могли бути їм надані лише за умови застави спадкового майно, однак при вирішенні цього питання зясувалося, що зазначені дії останні вчинити не можуть через накладення арешту на спадкове майно, в результаті чого ОСОБА_5 змушена була відмовитися від провадження підприємницької діяльності і з досягненням пенсійного віку взагалі її припинила. Аналогічна ситуація сталася із самим позивачем, який у 2007 році також зареєструвався як приватний підприємець, однак за відсутності належної матеріальної бази, вимушений був припинити підприємницьку діяльність, а з 12 червня 2013 року закрити її. Таким чином, позивач вважає, що має право на відшкодування упущеної в результаті забезпечення позову вигоди, яку б міг отримувати у разі здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, арешт був накладений саме за клопотанням останнього, крім того за 15 років жодну дію, спрямовану на поновлення порушеного права позивача, відповідач не здійснив, а навпаки під час знаходження спадкового майна позивача під арештом мав з цього користь і діяв виключно в своїх інтересах. Враховуючи те, що жодним нормативним документом України не передбачено порядок визначення упущеної вигоди, а суд не має права брати до уваги припущення щодо самостійного визначення такого розміру позивачем, останній вважає, що суд має встановлювати розмір упущеної вимоги самостійно, виходячи при цьому з практики Європейського суду з прав людини, який самостійно визначає суму відшкодування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечує, оскільки вважає їх необґрунтованими та неправомірними з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які обґрунтовують позовні вимоги, а саме: останнім не доведено на яку саме ? частину житлового будинку був накладений арешт, відсутні відомості про те, що саме він є власником спірного житлового будинку і що саме до нього були вжиті заходи забезпечення позову, що він звертався до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини і йому було відмовлено, немає доказів про звернення позивача до банків чи кредитних установ з приводу надання кредиту, в якому розмірі та на які потреби, крім того позивач не довів, яке відношення мав би кредит до підприємницької діяльності його жінки і що саме з вини ОСОБА_3 йому не було надано кредит під спадкове майно. Відповідач вважає, що подаючи заяву про забезпечення позову, він діяв на захист своїх прав та інтересів, заходи забезпечення позову вживалися судом, а не ним, в свою чергу законодавством передбачено право ОСОБА_2 на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в тому числі із заявою про зміну чи скасування заходів забезпечення позову, яким останній не скористався.

Представники відповідача ОСОБА_3Т, яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на частину будинку.

По зазначеній справі ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 1998 року за заявою ОСОБА_3 був накладений арешт на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул.. Українська, буд.117, який належить в ? частині ОСОБА_4, яка померла в липні 1998 року.

Ухвалою місцевого суду Харківського району Харківської області від 02 серпня 2002 року були скасовані заходи забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на частину будинку та знятий арешт на ? частину житлового будинку, розташованого в смт. Високий по вул.. Українська, 117 Харківського району Харківської області.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.1999 року, ОСОБА_2 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку в смт. Високий Харківського району та області, вул.. Українська, 117 після смерті ОСОБА_4, померлої 27.06.1998 року з тих підстав, що на спадкову частину будинку накладений арешт ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16.12.1998 року, крім того спадкоємець не надав довідку БТІ, свідоцтво про смерть чоловіка померлої, свідоцтво про шлюб померлої.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 липня 2013 року, державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_6 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 27 червня 1998 року на ? частку житлового будинку в смт. Високий, вул.. Українська, 117 Харківського району Харківської області з тих підстав, що відсутня державна реєстрація правовстановлюючого документу на будинок, договору купівлі-продажу, посвідченого Харківським обласним судом у 1936 році, у звязку з чим нотаріальна контора не може визначити склад спадкового майна у вигляді ідеальної (арифметичної) частки спадкового нерухомого майна та перевірити факт його державної реєстрації, крім того, встановлено факт наявності не скасованого арешту стосовно всього житлового будинку, частку якого мав бажання успадкувати ОСОБА_2

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №14909085 від 04 серпня 2014 року було відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження - арешту нерухомого майна на житловий будинок, що розташований Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул.. Українська, будинок 117, накладеного ухвалою Харківського районного суду Харківської області з тих підстав, що ухвала Харківського районного суду Харківської області від 02.08.2002 року була надана заявником ОСОБА_2 без відмітки працівника апарату суду щодо набрання нею законної сили.

Таким чином, із аналізу змісту вищезазначених документів вбачається, що наявність не скасованого арешту на житловий будинок не є єдиною підставою відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 117 по вул..Український в смт. Високому Харківського району Харківської області, а зазначено також неподання позивачем низки необхідних документів.

Крім того, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на ? частину будинку були скасовані судом за заявою самого позивача 02 серпня 2002 року в зв'язку з розглядом справи по суті. Як встановлено під час судового розгляду з пояснень позивача, останній до 2008 року не звертався до відповідних державних установ щодо реєстрації скасування арешту, наявність підстав, які б перешкоджали такому зверненню позивача, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЦПК України у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням або відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на частину будинку.

Відповідачем також не доведено той факт, що при застосуванні заходів забезпечення позову відповідач зловживав своїм процесуальним правом, що є необхідною умовою для виникнення права на відшкодування відповідачем збитків та застосування ч.1 ст.155 ЦПК України.

Посилання позивача на наявність упущеної вигоди внаслідок нездійснення позивачем та його дружиною підприємницької діяльності через існування заходів забезпечення позову є безпідставними, ґрунтуються тільки на припущеннях позивача.

Крім того, позивачем не визначена сума розміру збитків, завданих йому забезпеченням позову, що є необхідною умовою для їх відшкодування судом.

Посилання позивача на обов'язок суду самостійно визначити суму збитків, завданих забезпеченням позову, що витікає з практики Європейського суду з прав людини та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є хибними, інститут визначення судом суми справедливої сатисфакції, про що зазначає позивач, не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст..ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір». Ухвалою суду від 24 березня 2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір суд стягує з позивача в дохід держави у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст..ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 155, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок в дохід держави на розрахунковий рахунок Управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківської області (код за , банк отримувача ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок отримувача 0429, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - судовий збір).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: