Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
зняття з реєстрації; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Харківської міської ради про визнання
недійсним приватизації, розпорядження
про передачу у власність, скасування
свідоцтва про право власності,
визнання ордера недійсним, виселення,
зняття з реєстрації, та вселення, третя
особа: Фрунзенський районний відділ у
м. Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, за касаційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 28 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 15 липня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що заочним рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 9 грудня 2009 року поновлено
право ОСОБА_5 на користування житловим
приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 та
вселено останнього у зазначену
кімнату. У подальшому рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 26 листопада 2012 року вказане заочне
рішення скасовано, в задоволенні
позову ОСОБА_5 відмовлено. Зазначали, що
є наймачами однокімнатної квартири
АДРЕСА_1. На підставі заяви від 10 червня
2009 року внесено зміни в особових
рахунках за вказаною адресою: замість
ОСОБА_5 вказано ОСОБА_3

Ураховуючи викладене, посилаючись на
положення ст. ст. 71,72 ЖК УРСР, просили
визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, та
зняти з реєстрації за вказаною адресою.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, посилаючись на те, що 7 березня
1989 року по 4 вересня 2000 року перебував у
трудових відносинах з акціонерним
товариством закритого типу «Завод
залізобетонних конструкції-5» (далі -
АТЗТ «Завод ЗБК-5»). Відповідно до
протоколу спільного засідання
дирекції та профкому підприємства від
13 листопада 1998 року та ордера №146 від 14
листопада 1998 року йому було надано в
користування кімнату АДРЕСА_1,

18 грудня 1998 року він зареєструвався за
вказаною адресою. Вважав, що виданий
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ордер є недійсним,
оскільки останніх було проінформовані
про те, що в спірній кімнаті проживає та
зареєстрований ОСОБА_5, а тому вони
підлягають виселенню з підстав,
передбачених ст. ст. 59, 117 ЖК України.
Крім того зазначав, що ордер, виданий на
ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містить посилання
не на спільне рішення адміністрації
підприємства та профкому, а лише на
розпорядження адміністрації
підприємства № 26 від 8 вересня 2009 року.

Ураховуючи викладене та посилаючись на
те, що відповідачі під час розгляду
справи приватизували спірне житлове
приміщення з порушенням ст. 1, ч. 1 ст. 5,
ст. 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та
займають спірну житлову площу
незаконно, просив визнати приватизацію
квартири недійсною; скасувати
розпорядження органу приватизації про
передачу квартири у власність та
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 9 грудня 2013 року;
визнати недійсним ордер №37 від 8 квітня
2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 та

ОСОБА_4; виселити останніх із спірної
кімнати, із зняттям їх з реєстрації;
поновити його порушене право
користування спірним житлом та вселити
його в жиле приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 квітня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15 липня 2014 року, відмовлено ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано недійсними ордер від 8 квітня
2009 року, виданий АТЗТ «Завод ЗБК-5» на
ім'я

ОСОБА_3 та розпорядження відділу
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради від 9 грудня 2013 року про
передачу у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4
квартири АДРЕСА_1, по Ѕ кожній з них.

Скасовано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від

9 грудня 2013 року, яке посвідчує право
спільної часткової власності

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вказану квартиру по
Ѕ частині за кожною з них.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 зі спірної
квартири із зняттям з реєстраційного
обліку та поновлено порушене право
ОСОБА_5 на користування жилим
приміщенням та вселено його в квартиру
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять скасувати ухвалу апеляційного
суду та змінити рішення суду першої
інстанції - задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Установлено, що на підставі рішення
спільного засідання дирекції та
профкому АТЗТ «Завод ЗБК-3» №27 від 13
листопада 1998 року та спеціального
ордера № 146 від 14 листопада 1998 року
ОСОБА_5 вселено до кімнати АДРЕСА_1 та
зареєстровано за вказаною адресою.

На підставі розпорядження
адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК-5» № 26
від 8 квітня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
отримали спеціальний ордер №37 від 8
квітня 2009 року та вселились до кімнати
АДРЕСА_1,

1 жовтня 2009 року були зареєстровані за
вказаною адресою.

Відмовляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
задоволенні позову, та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_5, суд прийшов до
правильного висновку, що ОСОБА_5 був
вселений на підставі ордера, виданого
в установленому законом порядку,
зареєстрований, а вселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 без його згоди призвело до
порушення прав останнього.

Проте, ухвалюючи рішення про виселення
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спірної квартири,
суд не врахував приписи ст. 117 ЖК УРСР, а
саме можливість виселення
відповідачів без надання іншого жилого
приміщення.

Так, згідно зі ст. 117 ЖК України у разі
визнання ордера на жиле приміщення
недійсним внаслідок неправомірних дій
осіб, які одержали ордер, вони
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення. У випадках
визнання ордера на жиле приміщення
недійсним з інших підстав, крім
випадку, передбаченого частиною першою
цієї статті, громадяни, зазначені в
ордері, підлягають виселенню з
наданням іншого жилого приміщення або
приміщення, яке вони раніше займали.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд
не з'ясував належним чином обставин
справи, не зазначив, у чому саме
полягала неправомірність дій ОСОБА_3
та ОСОБА_4 при отриманні ордера та
якими доказами ці обставини
підтверджуються, у результаті чого
дійшов передчасного висновку, що
ордери одержані відповідачами
внаслідок неправомірних останніх, тому
вони підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до неправильного
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені в справі
судові рішення в частині позовних
вимог про виселення не можуть
вважатися законними і обґрунтованими,
у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК
України їх слід скасувати з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 15 липня

2014 року в частині позовних вимог про
виселення скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 28 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від

15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська