Справа № 135/1629/13-ц Провадження №
22-ц/772/129/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Патраманський І. О.Категорія:
27 Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Міхасішина І.В.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою відповідача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4
про визнання недійсною додаткової
угоди від 07.08.2013 року до договору про
іпотечний кредит №VIL0G0 від 05.03.2008
року, -

встановила:

В вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду зі вказаним вище позовом. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що 05.03.2008р. її чоловіком ОСОБА_4
був укладений договір про іпотечний
кредит №VIL0G0 від 05.03.2008 року з ПАТ
«КБ Приватбанк» в особі Вінницької
філії Ладижинське відділення ПАТ «КБ
Приватбанк», та в цей же день був
підписаний іпотечний договір
JMWIL0G0 про передачу в іпотеку
нерухомого майна, а саме квартири.

В день укладання вказаних договорів
вона, як дружина ОСОБА_4 відповідно до
ст.ст. 65, 74 Сімейного кодексу України
підписала заяву про надання згоди на
укладення договорів. В подальшому, а
саме 07.08.2008 року істотні умови договору
були змінені у зв'язку із укладанням
ОСОБА_4 додаткової угоди до договору
про іпотечний кредит. Будь-якої згоди
на укладення даної угоди вона своєму
чоловіку не давала.

У зв'язку з укладанням додаткової угоди
проценти за кредитом, комісії за
користування кредитом стали
нараховуватись в доларах, курс якого в
подальшому значно виріс по відношенню
до гривні, що призвело до збільшення
заборгованості за даним договором в
декілька раз. Таким чином, додаткова
угода від 07.08.2008 року змінила істотні
умови договору, а саме його розмір з 84
000,00 грн. на 18 083,41 доларів США та
обумовила погашення кредиту саме в
доларах США.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсною додаткову угоду від
07.08.2008 року до договору про іпотечний
кредит № VIL0G0 від 05 березня 2008
року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк»
в особі Вінницької філії Ладижинське
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 з моменту її укладення. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі Вінницької філії
Ладижинське відділення ПАТ КБ
«ПриватБанк» 107,30 грн. витрат, понесених
на сплату судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також таким, що винесено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права.

У своїх запереченнях на скаргу
представник позивача її доводи не
визнав, вказавши на безпідставність і
на законність та обґрунтованість
рішення Ладижинського міського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення вимог апеляційної скарги,
скасування рішення міського суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що 05.03.2008 року
між ОСОБА_4 та Ладижинським відділенням
ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
договір про іпотечний кредит №0G0
на суму 84000 грн. Того ж дня був укладений
іпотечний договір JNWIL0G0 про
передачу в іпотеку нерухомого майна.

В день укладання вказаних договорів
позивач, як дружина ОСОБА_4 відповідно
до ст. 65, 74 Сімейного кодексу України
підписала заяву про надання згоди на
укладення договорів. В подальшому, а
саме 07.08.2008 року істотні умови договору
були змінені у зв'язку із укладанням
ОСОБА_4 додаткової угоди до договору
про іпотечний кредит відповідно до
якої розмір кредиту склав 18 083,41
(вісімнадцять тисяч вісімдесят три)
доларів США. На укладення додаткової
угоди до договору про іпотечний кредит
від 05 березня 2008 року, своєї згоди
позивачка не давала.

В подальшому курс долара по відношенню
до гривні значно виріс, що призвело до
збільшення заборгованості за
договором в декілька раз та поставило
сім'ю у вкрай невигідне становище, що
вбачається з математичного розрахунку
по відношенню долара до гривні: 18 083,41
доларів США * 7,99 грн. = 144486,45 грн., 144486,45 -
83907,01 = 60579.44. Сума кредиту на
сьогоднішній день зросла на 60579.44 грн..

Враховуючи положення ст.65 СК України та
ст.31 ЦК України суд прийшов до висновку,
що на підписання додаткової угоди до
договору про іпотечний кредит
№VIL0G0 від 05.03.2008 року необхідна
була згода позивачки.

Однак погодитись з таким висновком
районного суду не можна, оскільки суд
не правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 05.03.2008 року між ОСОБА_4
та Ладижинським відділенням ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір про
іпотечний кредит №0G0 на суму 84000
грн..

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Каузою (ціллю) кредитного договору є
отримання позичальником грошових
коштів кредитодавця із зобов'язанням
їх повернення та сплати процентів за
кредитом. На відміну від договору
позики кредитний договір є
консенсуальним, тобто вважається
укладеним з моменту досягнення
сторонами домовленості за всіма
істотними умовами цього договору.
Дружина або чоловік позичальника не є
стороною кредитного договору, а тому не
може брати участі в узгодженні його
умов та реалізації права позичальника
на отримання грошових коштів у
власність.

Відповідні роз'яснення надані в п. 25
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
оспорюванні кредитного договору чи
договору поруки, застави/іпотеки іншим
із подружжя суди мають виходити з
такого. Положення статті 65 Сімейного
кодексу України щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів.

Крім того, на 05.03.2008 року - день
укладення кредитного договору, курс
гривні до долару США був встановлений
Національним банком України на рівні
5,05 грн. за 1 дол. США. На день укладення
додаткової угоди від 07.08.2008 року курс
гривні до долару США був встановлений
Національним банком України на рівні
4,845 грн. за 1 долар США, а тому суд першої
інстанції безпідставно прийшов до
висновку, що підписання відповідачем
ОСОБА_4 додаткової угоди до договору
про іпотечний кредит поставило сім'ю
позивачки у вкрай невигідне становище.

Прийшовши до висновку, що оскільки на
підписання договору про іпотечний
кредит та договору про іпотеку
позивачка надавала письмову згоду, а
тому для укладення подальших
додаткових угод до договору також була
необхідна її згода суд першої
інстанції не врахував, що закон
виходить з презумпції згоди інших
співвласників при вчиненні правочину
одним з них. Тому відповідне рішення
суду про визнання недійсним правочину
має ґрунтуватись не на відсутності
формальної згоди на укладення
правочину, а на незгоді учасників
спільної сумісної власності з
укладеним правочином, оскільки він
суперечить їхнім інтересам.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі пп. 4 ст. 309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 про визнання
недійсною додаткової угоди від 07.08.2013
року до договору про іпотечний кредит
№VIL0G0 від 05.03.2008 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 114,70 грн. витрат, понесених
на сплату судового збору за подання
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Стадник І.М.

(підпис)
Міхасішин І.В.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.