АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4143/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д.І. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Книш К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» про визнання кредитного
договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року Публічне акціонерне
товариство «СЕБ Банк» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
сплативши судовий збір відповідно
чинного законодавства.

До участі у справі в якості належного
позивача був залучений правонаступник
Публічне акціонерне товариство «СЕБ
Банк» - Публічне акціонерне товариство
«Фідобанк».

ПАТ «Фідобанк» неодноразово уточнював
позовні вимоги, 17 жовтня 2013 року
звернувся до суду з позовом в
остаточній редакції (а.с.141)

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
про визнання кредитного договору
недійсним, сплативши судовий збір
відповідно чинного законодавства, 17
жовтня 2013 року уточнив свої позовні
вимоги (а.с.131, 138).

В обґрунтування позовних вимог ПАТ
«Фідобанк» посилалося на те, що
товариство є правонаступником всіх
прав та обов'язків Акціонерного банку
«Факторіал-Банк», Відкритого
акціонерного товариства «СЕБ Банк»,
Публічного акціонерного товариства
«СЕБ Банк».

10 жовтня 2008 року між Акціонерним банком
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 154-В52,
відповідно до якого Банк надав
відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 30 500
доларів США на строк до 08 жовтня 2032
року, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався повернути кредитні кошти,
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі 13% річних
у валюті кредиту у відповідності до
графіку погашення заборгованості за
кредитом.

Отримання грошових коштів
підтверджується меморіальним ордером
від 10 жовтня 2008 року.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не виконує
умов кредитного договору, тривалий час
не проводить погашення заборгованості,
внаслідок чого заборгованість за
кредитним договором станом на 03 жовтня
2013 року складає 356 012,67 грн.

В зв'язку з наведеним, Публічне
акціонерне товариство «Фідобанк»
просило суд стягнути на його користь з
ОСОБА_2 заборгованість за кредитним
договором №154-В52 від 10 жовтня 2008 року в
сумі 356 012,67 грн., судові витрати.

В зустрічному позові ОСОБА_2 посилався
на те, що кредитний договір є недійсним,
в зв'язку з тим, що укладений не в
грошовій одиниці, а у доларах США, що є
порушенням ст. 99 Конституції України,
ст. 35 Закону України «Про банки та
банківську діяльність», Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання», ст. 2
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», Закону України «Про банки
та банківську діяльність»

В зв'язку з наведеним, в зустрічному
позові ОСОБА_2 просив суд визнати
недійсним кредитний договір №154-В52 від
10 жовтня 2008 року, який був укладений між
ним та Акціонерним банком
«Факторіал-Банк».

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 лютого 2014 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольні.

Стягнуто з ОСОБА_2 і.н. НОМЕР_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» заборгованість за
кредитним договором №154-В52 від 10 жовтня
2008 року в сумі 356 012,67 грн., що
складається з заборгованість за
несплаченою (простроченою) частиною
кредиту - 46 573,13 грн.; залишок строкової
заборгованості - 193 845,44 грн.;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитними коштами - 62 567,77
грн.; пеня за несвоєчасну сплату
кредиту та несвоєчасну сплату
відсотків - 53 026,34 грн.; а також, судові
витрати в сумі 1 820 грн., а всього - 357 832,67
грн. (триста п'ятдесят сім тисяч
вісімсот тридцять дві грн. 67 коп.)

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» про визнання кредитного
договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк», а
його зустрічний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 10
жовтня 2008 року між Акціонерним банком
«Факторіал-Банк» (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Фідобанк») та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 154-В52, відповідно
до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_2
кредит в сумі 30 500 доларів США на строк
до 08 жовтня 2032 року, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався повернути кредитні
кошти, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
розмірі 13% річних у валюті кредиту у
відповідності до графіку погашення
заборгованості за кредитом.

Отримання грошових коштів
підтверджується меморіальним ордером
від 10 жовтня 2008 року.

Згідно п.3.3.2. договору відповідач
зобов'язаний сплачувати проценти,
одноразову щомісячну комісію у розмірі
та у строк, передбачений п.п.2.3.1-2.3.3.
договору.

Відповідно до п.3.3.3. договору.
Відповідач зобов'язаний щомісячно
проводити часткове погашення кредиту в
строки та у сумі згідно з графіком
погашення заборгованості за кредитом
(додаток № 2 до договору.)

У відповідності до п.4.2 кредитного
договору, у разі порушення
відповідачем строків повернення
кредиту та/або сплати процентів,
щомісячної комісії, відповідач сплачує
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (річних), що діяла
на момент порушення, від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день
прострочення.

У відповідності до п.п.3.3.11 кредитного
договору, у разі порушення
відповідачем умов договору, згідно з
п.1.3. та п.п.3.3.10 договору, протягом 10
робочих днів з першого пред'явлення
банком вимоги відповідачу, відповідач
зобов'язаний достроково повернути
кредит з одночасною сплатою
нарахованих процентів, щомісячної
комісії та інших платежів, що
передбачені умовами договору.

Згідно до п. 4.3. договору, у випадку
невиконання відповідачем зобов'язань
визначених п.п. 3.3.2.; п.п.3.3.3 договору
протягом 45 днів, невиконання вимог
п.п.3.3.10 договору, Банк має права
вимагати дострокового погашення всієї
суми заборгованості за договором таабо
в односторонньому порядку прийняти
рішення щодо припинення дії договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що в порушення умов
кредитного договору, відповідач
припинив сплачувати суми за кредитом і
відсотки за користування кредитними
коштами, в зв'язку з чим, заборгованість
за договором станом 03 жовтня 2013 року
складає 356 012,67 грн., що складається з
заборгованість за несплаченою
(простроченою) частиною кредиту - 46 573,13
грн.; залишок строкової заборгованості
- 193 845,44 грн.; заборгованість по
відсоткам за користування кредитними
коштами - 62 567,77 грн.; пеня за несвоєчасну
сплату кредиту та несвоєчасну сплату
відсотків - 53 026,34 грн., що
підтверджується довідкою-розрахунком
Банку.

У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Приймаючи до увага, що відповідачка
ОСОБА_2 належним чином умови кредитного
договору не виконує, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення первісних позовних вимог у
повному обсязі.

Доводи апеляційною скарги, що єдиним
законним способом платежу, який
застосовується при проведенні
розрахунків між резидентами на
території України є гривня, тому
задовольняючи вимоги банку про
стягнення з відповідачів суми боргу в
іноземній валюті, а саме в доларах США,
суперечить приписам чинного
законодавства України не можна взяти
до уваги, як необґрунтовані.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов»язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки
та банківську діяльність» кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49
даного закону визначають операції
банків із розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України.

Відповідно до п. 2.3. Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, що затверджене Постановою
Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету
КМУ, який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то на
цей час законодавець не визначив межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті.
Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НІБУ від 14.10.2004 року № 438,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (тобто отримав банківську
ліцензію та дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Виходячи з викладеного, зважаючи на те,
що у Акціонерного банку
«Факторіал-Банк» наявна ліцензія,
дозвіл від 04 грудня 2001 року, додаток до
дозволу від 02 червня 2006 року, виданими
Національним Банком України (а.с.149, 151,
153), місцевий суд дійшов правильного
висновку, що укладання оспорюваного
договору не суперечить вимогам діючого
законодавства України, оскільки при
його укладенні сторонами були
з»ясовані умови договору та ОСОБА_2.
погодився на отримання кредиту у
іноземній валюті, тому відсутні
підстави для визнання даного
кредитного договору недійсним; отже,
суд правомірно відмовив у повному
обсязі у задоволенні зустрічного
позову.

Колегія звертає увагу, що зростання
курсу долара США - валюти кредиту, саме
по собі не є підставою для розірвання
кредитного договору, оскільки у
позичальника існувала можливість
передбачити в момент укладання
кредитного договору зміни курсу гривні
по відношенню до долара США, виходячи з
динаміки зміни курсів валют з моменту
введення в обіг національної валюти
гривні та її девальвації й можливість
отримання кредиту в національній
валюті.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції колегія суддів не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді