РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Куцин М.М.

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Виконавчий комітет Мукачівської
міської ради Закарпатської області,
Управляюча компанія ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс», про визнання відповідачів по
справі, такими що втратили право
користування житлом за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 01
жовтня 2011 року, після відрахування її з
числа вихованців дитячого будинку
сімейного типу у зв'язку з досягненням
повноліття, вона одноособово проживає
в АДРЕСА_1 на правах члена сім'ї матері -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка рішенням
Мукачівського міськрайонного суду 21
липня 2005 року позбавлена батьківських
прав та квартиронаймача комунальної
квартири - бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
на ім'я якої 13 квітня 1994 року було
видано ордер №001464. Також, у
вищезазначеній квартирі зареєстрована
її сестра ОСОБА_4, яка знаходиться на
вихованні у дитячому будинку сімейного
типу сім'ї ОСОБА_5. Відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в зазначеній квартирі не
проживають більше п'яти років, не
беруть участі у ведені спільного
господарства, сплаті комунальних
послуг та утримані квартири в
належному технічному стані.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 10
лютого 2014 року в задоволені позову
ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
якою просить рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю. Вимоги апелянта
мотивовані тим, що суд першої інстанції
ухвалив рішення необґрунтовано з
порушеннями норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представник ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» не
заперечила щодо задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
та їх представників, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується апеляційна скарга,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

У відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Звертаючись до суду, позивач на власний
розсуд обирає спосіб захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
наймачем комунальної квартири АДРЕСА_1
є ОСОБА_2, згідно виданого ордеру № 001464
від 13 квітня 1994 року та типового
договору від 27 липня 1996 року (а.с.6-7). З
довідки №3-65174 від 13.11.2013 року виданої УК
ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» слідує, що в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано
четверо осіб, а саме: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не надала належних доказів
правомірності вселення у вказану
квартиру та підтвердження наявності в
неї права користування вищезазначеним
житлом, а також зазначив, що реєстрація
у спірній квартирі не є підставою
законного користування спірним житлом
та не вказує на можливість порушення її
суб'єктивних прав з боку відповідачів.

З таким висновком суду погодитися не
можливо, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 21 липня
2005 року ОСОБА_3, була позбавлена
батьківських прав відносно ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6 народженняю (а.с.9).
Позивачка виховувалася в дитячому
будинку сімейного типу сім'ї ОСОБА_5 і
рішенням Виконавчого комітету
Мукачівської міської ради
Закарпатської області №236 від 27
вересня 2011 року в зв'язку з досягненням
ОСОБА_1 повноліття з 01.10.2011 року її
відраховано з числа вихованців
дитячого будинку (а.с.10).

Як передбачено ч.3 ст.25 Закону України
«Про охорону дитинства», у разі
передачі дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
під опіку чи піклування, влаштування в
будинки дитини, дитячі будинки,
школи-інтернати, дитячі будинки
сімейного типу та прийомні сім'ї жиле
приміщення, в якому вони проживали,
зберігається за дітьми протягом усього
часу перебування їх в цих закладах, у
опікунів чи піклувальників, дитячому
будинку сімейного типу, прийомній сім'ї
незалежно від того, чи проживають у
жилому приміщенні, з якого вибули діти,
інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке
зберігається за дітьми, може бути
передано в оренду іншим громадянам на
строк до повернення дітей із
зазначених закладів, від опікунів чи
піклувальників, з прийомної сім'ї чи
дитячого будинку сімейного типу.

Аналогічну норму містить ч.3 ст. 71 ЖК
України, ч.1 ст.32 Закону України «Про
забезпечення організаційно правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вселилася
та проживає в АДРЕСА_1 за місцем
реєстрації від 20.11.2009 року на законних
підставах.

Відповідачі з серпня 2008 року не
проживають в спірній квартирі без
поважних причин, що підтверджується
актами обстеження житлового
приміщення УК ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс»
№12 від 28.02.2013 року та №64 від 23.11.2013 року
(а.с.11,12).

Статтею 72 ЖК України визначено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за їх заявою може бути продовжено, а у
разі спору - судом.

Будь яких даних про поважність причин
відсутності відповідачів по місцю
реєстрації понад шість місяців в
матеріалах справи відсутні, також
відсутні заяви відповідачів щодо
продовження строків за яким
зберігається жиле приміщення.

З врахуванням наведеного, наявні
підстави для визнання особи такою що
втратила жиле приміщення.

Підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення, відповідно до ст.. 309 ЦПК
України, є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія, -

р і ш и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 лютого 2014 року -
скасувати.

У справі ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили
право на користування житлом за
адресою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: