Справа № 752/7970/13-ц
Провадження по справі № 2/752/322/14
РІШЕННЯ

Іменем України

06.02.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарях Шепетюк
С.П.,Кириченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю Виробничо
- комерційна фірма «ВМВ Компані» про
стягнення несвоєчасно виплаченої
заробітної плати, компенсації за
невикористані дні календарної
відпустки, компенсації за несвоєчасно
виплачену заробітну плату,
середнього заробітку за весь час
затримки його виплати по день
постановлення рішення суду, щорічної
премії за 2011 рік, щорічної премії за
2012 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про
стягнення несвоєчасно виплаченої
заробітної плати, компенсації за
невикористані дні календарної
відпустки, компенсації за несвоєчасно
виплачену заробітну плату,
середнього заробітку за весь час
затримки його виплати по день
постановлення рішення суду, щорічної
премії за 2011 рік, щорічної премії за
2012 рік.

Свої вимоги мотивує тим, що
він перебував у трудових відносинах
з відповідачем з листопада 2011 року по
лютий 2013 року.

Наказом № 92/к від 01.11.2011 року він
був переведений на посаду
фінансового директора з 03.11.2011 року по
сумісництву.

03.11.2011 року з ним, як з
фінансовим директором укладено
контракт, відповідно до якого
відповідач зобов'язався виплачувати
йому заробітну плату в розмірі 36000
грн та щорічну премію в розмірі 0,1 %
від річної виручки товариства.

Протоколом №294 від 19.02.2013 року
загальних зборів засновників
відповідача його звільнено з посади
фінансового директора за угодою
сторін з 19.02.2013 року. Відповідно до
наказу про звільнення №11/к від 19.02.2013
року відповідач повинен був
виплатити йому компенсацію за
невикористані 11 календарних днів
відпустки за період роботи з 05.10.2011
року по 19.02.2013 року.

При звільненні остаточний
розрахунок з ним проведено не було.

Так, за період його роботи на
посаді фінансового директора йому
було виплачено заробітної плати:

за листопад 2011 року -26127 грн 68 коп,

за грудень 2011 року - 32869 грн 55 коп,

за січень 2012 року - 32869 грн 55 коп,

за лютий 2012 року - 32869 грн 88 коп,

за березень 2012 року - 32869 грн 22 коп,

за квітень 2012 року - 32855 грн 89 коп,

за травень 2012 року - 19578 грн 89 коп,

за червень 2012 року - 32858 грн 89 коп,

за липень 2012 року - 3277 грн 60 коп,

за серпень 2012 року - 3277 грн 60коп,

за вересень 2012 року - 3277 грн 60 коп,

за жовтень 2012 року - 3277 грн 60 коп,

за листопад 2012 року - 3277 грн 60 коп,

за грудень 2012 року - 3277 грн 60 коп,

за січень 2013 року -0 грн,

за лютий 2013 року - 1290 грн 55 коп - всього
263855 грн.

Таким чином відповідач не в
повному обсязі виплатив йому
заробітну плату. Заборгованість з
виплати заробітної плати становить:

за липень 2012 року - 29591 грн 95 коп,

за серпень 2012 року - 29591 грн 95 коп,

за вересень 2012 року - 29591 грн 95 коп,

за жовтень 2012 року - 29591 грн 95 коп,

за листопад 2012 року - 29591 грн 95 коп,

за грудень 2012 року- 29591 грн 95 коп,

за січень 2013 року - 32869 грн 88 коп,

за лютий 2013 року - 14910 грн.

Загальний розмір заборгованості
по заробітній платі становить 225331 грн
58 коп.

Крім того, при звільненні
відповідач не виплатив йому
компенсацію за невикористані 11
календарних днів щорічної відпустки
з 05.10.2011 року по 19.02.2013 року, яка
становить 15721 грн 42 коп.

В зв'язку з порушенням строків
виплати заробітної плати відповідач
повинен виплатити йому компенсацію
втрати частини заробітної плати, яка
становить з урахуванням приросту
індексу споживчих цін:

за липень 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,5 =
147 грн 95 коп,

за грудень 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,5 =
147 грн 95 коп,

за серпень 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,5 =147
грн 95 коп,

за вересень 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,4 =
118 грн 36 коп,

за жовтень 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,4 = 118
грн 36 коп,

за листопад 2012 року - 29591 грн 95 коп х 0,2= 9
грн 90 коп.

Загальна сума компенсації становить
538 грн 52 коп .

Також відповідач відповідно до ст. 117
КЗпП України повинен виплатити йому
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати по
день фактичного розрахунку. Середній
заробіток становить 33110 грн 16 коп на
місяць ( 397321 грн 93 коп : 12 місяців).

Згідно із звітом про фінансові
результати дохід (виручка) від
реалізації продукції ( товарів, робіт,
послуг) у 2011 році становить 102144000 грн ,
у 2012 році - 63277000 грн.

Таким чином, розмір щорічної премії
за 2011 рік становить 102144000 грн х 0,1% =
102144 грн, за 2012 рік - 63277000 грн х 0,1 % = 63277
грн.

Просить стягнути з відповідача на
його користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 225331 грн 58
коп, компенсацію за невикористані
дні календарної відпустки в розмірі
538 грн 52 коп, середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, який становить 33110 грн 16
коп, щорічну премію за 2011 рік в
розмірі 102144 грн, щорічну премію за 2012
рік в розмірі 63277 грн.

В судовому засіданні 11.06.2013 року
представник позивача подала заяву
про зменшення позовних вимог , в якій
позивач зазначає, що відповідач
30.04.2013 року виплатив йому грошову
компенсацію за 11 невикористаних днів
відпуски в сумі 5599 грн 65 коп і
08.05.2013 року - заробітну плату за час
щорічної відпустки в сумі 19509 грн 50
коп.

Тому просить стягнути з відповідача
на його користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 206075 грн 28 коп
( 225331 грн 58 коп - 19256 грн 30 коп),
компенсацію за невикористані дні
календарної відпустки в розмірі 9868
грн 57 коп, середній заробіток за весь
час затримки виплати по день
постановлення рішення суду в розмірі
33110 грн 16 коп, щорічну премію за 2011 рік
в розмірі 102144 грн, щорічну премію за
2012 рік в розмірі 63277 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні
вимоги і просять їх задовільнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував і пояснив, що на підставі
заяви позивача від 03.11.2011 року
останній був переведений на посаду
фінансового директора товариства за
сумісництвом по контракту.

Наказом №92-к від 01.11.2011 року позивача
з 03.11.2011 року переведено на посаду
фінансового директора по сумісництву
за контрактом з оплатою праці
пропорційно відпрацьованому часу,
оклад згідно штатного розкладу.
Позивачу було встановлено неповний
робочий тиждень.

За період роботи позивача на посаді
фінансового директора були
затверджені оклади: з листопада 2011
року - 40000 грн, з липня 2012 року - 4000
грн. З липня 2012 року, враховуючи
складне фінансове становище, були
внесені зміни до штатного розкладу і
зменшені посадові оклади.

Заробітна плата помилково
нараховувалась і виплачувалась
позивачу, виходячи з розрахунку його
повної зайнятості в товаристві, хоча
мала виплачуватися з розрахунку 0,5
посадового окладу, враховуючи роботу
за сумісництвом.

Таким чином, заборгованості з
виплати заробітної плати позивачу
відповідач не має.

В зв'язку з цим немає підстав для
стягнення з відповідача компенсації
за несвоєчасно виплачену заробітну
плату.

Щодо компенсації за невикористані
дні календарної відпустки, то така
компенсація була позивачу виплачена.

Так як позивач в день звільнення не
працював, а перебував у відпустці,
заробітна плата була виплачена йому
після отримання відповідачем його
заяви про проведення розрахунку, а
саме 30.04.2013 року йому було
перераховано 5852 грн 85 коп і 08.05.2013
року -19256 грн 30 коп.

Щодо виплати премії, то в зв'язку з
недостатністю чистого прибутку за
результатами роботи товариства в 2011
році та 2012 році, Фонд преміювання
працівників не було сформовано.

Просить відмовити в задоволенні
позову.

Суд, заслухавши сторони, свідків, та
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
наказом № 87/к від 05.10.2011 року позивач
був прийнятий на роботу по
сумісництву з 05.10.2011 року на посаду
корпоративного секретаря з оплатою
праці пропорційно відпрацьованому
часу, оклад згідно штатного розкладу.
Встановлено неповний робочий тиждень
із таким режимом роботи: понеділок,
вівторок, середа, четвер по 4 год 7,5 хв
на день, вихідні дні - п'ятниця, субота,
неділя. Бухгалтерії оплачувати
роботу ОСОБА_1 пропорційно до
відпрацьованого часу.

Наказом №92/к від 01.11.2011 року позивача,
корпоративного секретаря, працюючого
по сумісництву, переведено з 03.11.2011
року на посаду фінансового директора
по сумісництву за контрактом з
оплатою праці пропорційно
відпрацьованого часу, оклад згідно
штатного розкладу. Встановлено
неповний робочий тиждень із таким
режимом роботи: понеділок, вівторок,
середа, четвер по 4 год 7,5 хв на день,
вихідні дні - п'ятниця, субота, неділя.
Бухгалтерії оплачувати роботу
ОСОБА_1 пропорційно до
відпрацьованого часу.

03.11.2011 року між сторонами було
укладено контракт, відповідно до
якого позивач призначався на посаду
фінансового директора і зобов'язувався
виконувати певні функції та обов'язки
щодо організації та забезпечення
діяльності товариства, а відповідач
зобов'язувався зокрема у встановлені
терміни і в повному обсязі
виплачувати фінансовому директору
встановлений штатним розписом та цим
контрактом посадовий оклад,
встановлений у п.3.1 даного контракту;
виплачувати позивачу щорічну премію
у розмірі 0,1 % від річної виручки
товариства.

Відповідно до п.3.1 контракту за
виконання обов'язків, передбачених
цим контрактом, фінансовому
директору щомісяця виплачується
заробітна плата за рахунок коштів
товариства у розмірі 36000 грн.

Згідно штатного розкладу відповідача
станом на 03.11.2011 року посадовий оклад
позивача, як фінансового директора,
становив 40000 грн, станом на липень 2012
року - 4000 грн.

З копій табелів обліку робочого часу
і підрахунку заробітку за період з
листопада 2011 року по січень 2013 року
вбачається, що тривалість тривалість
робочого дня позивача становила
перші два місяці 4,12 годин, а в
подальшому - 4 години.

Відповідно до довідки №44 від 10.04.2013
року дохід позивача за
відпрацьований ним у відповідача
період з 03.11.2011 року по 19.02.2013 року на
посаді фінансового директора склав
340682 грн 75 коп. До розрахунку
включено заробітну плату за січень в
розмірі 21565 грн 20 коп, яка за
вирахуванням необхідних утримань
становила 19509грн 50 коп, та компенсацію
за невикористану відпустку, яка за
вирахуванням необхідних утримань
становила 5599 грн 65 коп.

Наказом №11/к від 19.02.2013 року позивача
звільнено з роботи з посади
фінансового директора з 19.02.2013 року
за угодою сторін ст.36 п.1 КЗпП України
з виплатою компенсації за
невикористані 11 календарних днів
щорічної відпустки за період роботи
з 05.10.2011 року по 19.02.2013 року.

19.04.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про проведення
з ним розрахунку, яку відповідач
отримав 26.04.2013 року.

Як видно з відповіді Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області №02-2097 від 13.05.2013
року на звернення позивача, в ході
проведення перевірки встановлено, що
при звільненні з роботи йому належали
до виплати розрахункові кошти, а
саме: грошова компенсація за 11
невикористаних днів щорічної
відпустки в сумі 6956 грн 84 коп, яка
після обов'язкових утримань
становила в сумі 5599 грн 65 коп, та
заробітна плата за час щорічної
відпустки в сумі до виплати 19509 грн 50
коп, що становить в загальній сумі
25109 грн 15 коп.

Згідно виписки з поточного рахунку
позивача відповідач 30.04.2013 року
перерахував йому компенсацію за
невикористані дні відпустки в сумі 5852
грн 85 коп та суму заробітної плати за
час щорічної відпустки в сумі 19256
грн 30 коп.

Згідно зі звітом про фінансові
результати за 9 місяців 2011 року чистий
прибуток відповідача за 9 місяців 2011
року склав 28000 грн; згідно зі звітом
про фінансові результати за 2011 рік
чистий прибуток відповідача за 12
місяців 2011року склав 24000 грн; згідно зі
звітом про фінансові результати за
2012 рік чистий прибуток відповідача
за 2012 рік склав 37000 грн.

Свідок ОСОБА_2 показала, що працює
головним бухгалтером в ТОВ ВКФ «ВМВ
Компані». В листопаді 2011 року позивач
був переведений на посаду
фінансового директора. Працював він 4
години на день на півставки, але
заробітну плату йому нараховували за
повний робочий день, бо він сам так
розпорядився. На роботі він
з`являвся приблизно один раз на
тиждень на півдня. З його слів, весь
інший час він їздив до банків,
перебував у судах і т.ін.

В травні 2012 року співвласники
товариства прийняли рішення щодо
економії заробітної плати . З липня
2012 року було зменшено розмір
заробітної плати керівникам
підприємства. В тому числі було
зменшено заробітну плату позивачу до
4000 грн. Всі посадові особи були
ознайомлені з наказом. Позивач
жодних претензій щодо зменшення
заробітної плати не висловлював.

Заробітна плата позивачу
нараховувалась відповідно до табелів
обліку робочого часу, штатного
розпису та наказу.

При звільненні заробітна плата
позивачу була виплачена двума
платежами: 30.04.2013 року - 5852 грн 85 коп
(компенсація за невикористану
відпустку) і 08.05.2013 року - 19256 грн 30 коп
( відпускні).

Свідок ОСОБА_3 показала, що вона
працює начальником відділу кадрів в
ТОВ ВКФ «ВМВ Компані».

Позивач працював у товаристві на
посаді корпоративного директора з
5.10.2011 року за сумісництвом. Працював 4
години на день, так як це було не
основне його місце роботи. 01.11.2011 року
позивача було переведено на посаду
фінансового директора з 03.11.2011 року.
Незважаючи на зайняття іншої посади,
умови праці для позивача залишились
ті самі.

Трудовий контракт вона побачила
вперше в січні 2012 року. Раніше про
його існування їй не було відомо.
Взагалі така форма трудового
договору, як контракт, на
підприємстві не практикувалася.

В зв'язку із скрутним фінансовим
становищем відповідача всьому
керівному складу було зменшено
оклади, в тому числі і ОСОБА_1

Позивач був ознайомлений з наказом
і жодних претензій щодо зменшення
розміру заробітної плати не заявляв.

Відповідно до ст.21 ч.1 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним договором чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові,
а власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа
зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором, угодою сторін.

Згідно ст.21 ч.3 КЗпП України особливою
формою трудового договору є контракт,
в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (
в тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Відповідно до п.3 Положення про
порядок укладення контрактів при
прийнятті (найманні) на роботу
працівників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 19.03.1994
року №170 прийняття

( наймання) на роботу працівників
шляхом укладання з ними контракту
власником або уповноваженим ним
органом, громадянином може
здійснюватись у випадках, прямо
передбачених законами.

Згідно ст.56 ч.1 КЗпП України за
угодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом може
встановлюватись як при прийнятті на
роботу, так і згодом неповний робочий
день або неповний робочий тиждень.

Відповідно до ст.56 ч.2 КЗпП
України оплата праці в цих випадках
провадиться пропорційно
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Згідно ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають
бути виплачені не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника
перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у
строки, зазначені в ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.11 КЗпП України
колективний договір укладається на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

Згідно ст.13 ч.2 КЗпП України у
колективному договорі встановлюються
взаємні зобов'язання сторін щодо
регулювання виробничих, трудових,
соціально-економічних відносин,
зокрема: зміни в організації
виробництва і праці; забезпечення
продуктивної зайнятості; нормування
і оплати праці, встановлення форм,
системи, розмірів заробітної плати
та інших видів трудових виплат (
доплат, надбавок, премій та ін.).

Судом встановлено, що на день
переведення позивача на посаду
фінансового директора ( станом на
03.11.2011 року) посадовий оклад
фінансового директора відповідно до
штатного розпису становив 40000 грн.

Той факт, що позивач отримував
саме таку суму заробітної плати
підтвердила в судовому засіданні
свідок ОСОБА_2, що працює головним
бухгалтером на підприємстві. Цей
факт не заперечував і сам позивач.

Разом з тим відповідно до
наказу №92/к від 01.11.2011 року позивачу
було встановлено неповний робочий
тиждень з оплатою праці згідно
штатного розкладу пропорційно
відпрацьованому часу.

Табелями обліку робочого часу
підтверджується той факт, що
відповідач працював на підприємстві
неповний робочий тиждень.

Однак, працюючи на умовах
неповного робочого дня, позивач
отримував у позивача платню у
розмірі повного посадового окладу.

Твердження позивача з приводу
того, що заробітна плата мала
виплачуватись йому в розмірі 36000 грн
щомісячно на підставі укладеного з
відповідачем контракту, суд вважає
безпідставними, так як

позивач не відноситься до категорії
осіб, з якими відповідно до закону
може бути укладено контракт.

Що стосується подальшого
зменшення заробітної плати позивача
до 4000 грн, то сам позивач не
заперечував той факт, що про
зменшення розміру посадового окладу
йому було відомо, але з будь-якими
заявами або претензіями з цього
приводу до відповідача він не
звертався.

Судом встановлено, що на день
звільнення позивача (станом на 19.02.2013
року) заборгованість відповідача з
виплати заробітної плати становила
25109 грн 15 коп. Дана сума складається
із компенсації за невикористані дні
відпустки в розмірі 5599 грн 65 коп та
заробітної плати за січень 2013 року в
розмірі 19509 грн 50 коп.

Остаточний розрахунок з позивачем
було проведено 08.05.2013 року.

Таким чином вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача заробітної
плати та компенсації за невикористану
відпустку є необґрунтованими.

Враховуючи, що на момент звільнення
позивач не працював, а з заявою про
здійснення розрахунку звернувся
19.04.2013 року, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку, починаючи з
20.04.2013 року по 08.05.2014 року ( 18 днів).

Враховуючи, що заробітна плата
позивача на день звільнення
становила 4000 грн, кількість
відпрацьованих ним днів в грудні 2012
року згідно табелів обліку робочого
часу становила 21, а в січні 2014 року -
12, середньоденний заробіток позивача
становить 242 грн 42 коп (( 4000 грн + 4000 грн)
: 33 дні).

Отже середній заробіток за весь час
затримки розрахунку становить 4363 грн
56 коп (242 грн 42 коп х 18 днів).

Вказану суму суд стягує з
відповідача на користь позивача на
підставі ст. 117 КЗпП України.

Щодо виплати премії, то відповідно
до п.6.8 Колективного договору
адміністрація, виходячи з результатів
діяльності за підсумками року,
враховуючи вклад кожного працівника
у формування фінансового результату
підприємства, може на свій власний
розсуд проводити один раз на рік в
кінці звітного року або на початку
наступного за звітним, заохочувальні
виплати у самостійно встановленому
розмірі.

Відповідно до Положення про
преміювання працівників ТЗОВ ВКФ
«ВМВ Компані», затвердженого зборами
учасників товариства 02.09.2004 року,
фонд преміювання формується лише за
наявності чистого прибутку та за
умови відрахування до такого фонду
коштів, якщо в товаристві за звітний
період є чистий прибуток в розмірі,
не меншому за 1000000 грн.

В судовому засіданні встановлено, що
за фінансовими результатами
діяльності товариства в 2011 та 2012
роках отриманого прибутку було
недостатньо для виплати позивачу
премії.

Тому в цій частині суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в розмірі 243
грн 60 коп.

Враховуючи наведене, та,
керуючись ст.ст.11,13 ч.2, 21, 56 ч.1, 116, 117 КЗпП
України, ст.ст. 10,60,88,212-215 ЦПК України.
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити часково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «ВМВ КОМПАНІ» (79011, м.Червоноград,
пр-т Шевченка,18-а, ) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Чортків Тернопільської області,
проживаючого в АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 4363
(чотири тисячі триста шістдесят три)
грн 56 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «ВМВ КОМПАНІ» (79011, м.Червоноград,
пр-т Шевченка,18-а, ) на
користь держави судовий збір в сумі
243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Голосіївський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: