АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7486/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/532/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 09 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Великий»
про виселення, зобов'язання надати інше
жиле приміщення.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаним позовом,
який доповнила 05 грудня 2013 року, та
остаточно просила виселити
відповідачку ОСОБА_2 з кімнати №?
НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСББ «Великий» надати
ОСОБА_2 інше жиле приміщення по АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 09 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу та просить скасувати рішення
суду першої інстанції з мотивів
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити по суті позовних
вимог нове рішення про задоволення
позову повністю.

Посилається на неможливість спільного
проживання з відповідачкою через
систематичне порушення останньою
правил співжиття та ухилення від
оплати послуг за користування
кімнатою, а також тимчасовий характер
проживання ОСОБА_2 у спірній кімнаті.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що гуртожиток по
АДРЕСА_1 за рішенням сімнадцятої сесії
п'ятого скликання Полтавської міської
ради від 09 серпня 2007 року та згідно з
актом прийому-передачі відомчого
житлового фонду в комунальну власність
29 травня 2008 року прийнято до
комунальної власності міста від ВАТ
«Полтавський завод газорозрядних
ламп» та передано баланс ОСББ
«Великий».

Рішенням виконавчого комітету
Полтавської міської ради від 27 квітня
2011 року № 157 надано дозвіл на зміну
статусу гуртожитку для одинаків по
АДРЕСА_1 який знаходиться на балансі
ОСББ «Великий», на гуртожиток для
проживання сімей (сімейного типу).

Рішенням Полтавської міської ради від
18 травня 2012 року залишено цілісний
майновий комплекс будинку по АДРЕСА_1 у
статусі «гуртожиток» та дозволено
приватизацію його жилих та допоміжних
приміщень.

Згідно ордеру № 22 від 30 березня 1998 року
позивачці ОСОБА_1 було надано право на
зайняття ліжко-місця в кімнаті №
НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 06 липня 2012 року, яке набрало
чинності 17 липня 2012 року, визнано за
ОСОБА_1 право користування жилим
приміщенням в кімнаті № НОМЕР_1
гуртожитку по АДРЕСА_1 та зобов'язано
сектор ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області
здійснити реєстрацію позивачки за
вказаною адресою.

З 19 лютого 1988 року в даному гуртожитку
також проживає та зареєстрована
відповідачка ОСОБА_2, яка у 2006 році за
згодою ОСОБА_1 була вселена до кімнати
№ НОМЕР_1, що сторонами по справі не
заперечується.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Нормами ст. 116 ЖК України передбачено,
що якщо наймач, члени його сім'ї або
інші особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Отже, у відповідності до ст. 179 ЦПК
України предметом доказування по
справі є факти триваючої
антигромадської поведінки відповідача
та відсутність позитивних результатів
раніше вжитих заходів попередження або
громадського впливу.

Як зазначено у п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.85 р. із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 р.,
виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Проте, таких обставин по справі не
встановлено і суду не доведено.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України
обов'язок доказування покладається на
сторони. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене колегія суддів не
приймає до уваги доводи апеляційної
скарги щодо неналежної оцінки місцевим
судом доказів, оскільки обставини, що
підлягають доказуванню по справі не
можуть доводитися показаннями лише
свідків. Інших належних та допустимих
доказів позивачка суду не надала та
відповідних обставин по справі не
довела.

Колегія суддів також не вбачає підстав
до виселення ОСОБА_2 із спірного жилого
приміщення як тимчасового жильця.

Відповідно до ст.ст. 127, 128, 130, 131 ЖК
України порядок надання та
користування жилою площею в
гуртожитках визначається
законодавством України, Примірним
положенням про гуртожитки.

Розділом I Загальних положень
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208, що
підлягає застосуванню у відповідності
до постанови Верховної Ради України
від 12 вересня 1991 року № 1545-XII «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР», визначено, що цільовим
призначенням гуртожитків є проживання
в них робітників, службовців, а також
інших громадян у період роботи або
навчання. Під гуртожитки надаються
спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі
будинки.

У п. 15 Примірного положення про
гуртожитки зазначено, що жила площа в
гуртожитках не підлягає обміну,
розділу, бронюванню і здачі в найм.

Переселення в разі необхідності
громадян з одного жилого приміщення в
інше в даному гуртожитку провадиться
за рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації та
профспілкового комітету з видачею
нового ордера.

Такого рішення та ордеру стосовно
переселення ОСОБА_2 до спірної кімнати
сторонами по справі надано не було і
відповідних обставин суду не доведено.

За правилами ст.ст. 98, 99 ЖК України, ст. 818
ЦК України особи, які вселилися в жиле
приміщення на правах тимчасового
мешканця, самостійного права на
займане жиле приміщення не набувають
незалежно від часу їх проживання і
підлягають виселенню на вимогу наймача
або членів сім`ї, які проживають разом з
ним, без надання іншого жилого
приміщення.

Проте, за нормами ст. 132 ЖК України
ОСОБА_2 може бути виселено лише з
наданням іншого жилого приміщення, яке
має відповідати вимогам, передбаченим
ч. 2 ст. 114 цього Кодексу - знаходитись у
межах даного населеного пункту і
відповідати встановленим санітарним і
технічним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що надання жилого
приміщення не належить до компетенції
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, тому ОСББ
«Великий» не має відповідати за даним
позовом, а клопотання щодо заміни
неналежного відповідача позивачкою по
справі не заявлялось та судом у
відповідності до ст. 33 ЦПК України не
вирішувалось.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Рішення постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його зміни або
скасування судовою колегією не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 09 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий: /підпис/
С.Б.Бутенко

Судді: /підпис/
О.І. Обідіна

/підпис/
О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко