МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1937/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Державне підприємство «Одеська
залізниця» про припинення дій, що
порушують житлові права,

встановив:

У листопаді 2013р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Державне підприємство «Одеська
залізниця» (далі-ДП«Одеська
залізниця»), посилаючись на те, що він
займає кімнату АДРЕСА_1, у якій
зареєстрований. З відповідачами, які є
членами одній сім'ї, і займають кімнати
в даному гуртожитку під
НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3 за вказаною вище
адресою вони проживають в однієї
секції. Крім їх кімнат, в секції також
знаходяться кімнати за НОМЕР_4,НОМЕР_5,
які займають інші сім'ї. Позивач
зазначав, що відповідачі у справі не
давали йому можливості оселитися в
кімнаті АДРЕСА_1, оскільки самі нею
користувалися, тому за рішенням суду
він був вселений в дану кімнату, а
відповідачі виселені з неї.
Стверджував, що відповідачі чинять
йому перепони у користуванні
комунальними зручностями: кухнею,
коридором, туалетом, душовою, а також
перешкоджають в користуванні
зовнішніми дверима, провідними в
квартиру. Посилаючись на порушення
своїх прав, позивач просив суд
постановити рішення, яким присікти дії
відповідачів, що порушуючи його
житлові права, зобов'язати
відповідачів не перешкоджати йому в
користуванні комунальними зручностями
(кухнею, коридором, туалетом, душовою),
не перешкоджати йому входити в
квартиру, шляхом видачі дубліката
ключа від зовнішніх дверей та
зобов'язати відповідачів привезти в
первинний стан та відновити підсобне
приміщення комору, яка відноситься до
кімнати АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 25.02.2014р. за заявою
позивача позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідачів не
перешкоджати йому входити в квартиру,
шляхом видачі дубліката ключа від
зовнішніх дверей, були залишені без
розгляду (а.с.68).

Представник позивача, діюча за
довіреністю від 08.11.2013р. у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
та просила їх задовольнити(а.с.13).

Відповідачка ОСОБА_4 судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити в їх задоволенні

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином. Раніше в
судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 позовні вимоги також не
визнавала та просила відмовити в їх
задоволенні.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог: Державне
підприємство «Одеська залізниця» в
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін, які беруть
участь у справі, проаналізувавши і
оцінивши надані докази в їх сукупності
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Оскільки за заявою позивача ухвалою
суду від 25.02.2014р. позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідачів не
перешкоджати йому входити в квартиру,
шляхом видачі дубліката ключа від
зовнішніх дверей, були залишені без
розгляду, то суд розглядає тільки
позовні вимоги позивача стосовно
зобов'язання відповідачів не
перешкоджати йому в користуванні
комунальними зручностями (кухнею,
коридором, туалетом, душовою), та
зобов'язані відповідачів привезти в
первинний стан та відновити підсобне
приміщення комору, яка відноситься до
кімнати АДРЕСА_1.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, а саме порядок
надання жилої площі в гуртожитках
підприємств, установ, організацій,
користування та виселення з
гуртожитків, їх утримання регулюються
127-132 ЖК Української РСР, Примірним
положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208,
тому при винесенні рішення суд
застосовує норми матеріального права,
якими регулюються правовідносини, які
виникли між сторонами.

За змістом ч.1 ст.127, ч.1,2 ст.128, 130 ЖК
Української РСР, для проживання
робітників, службовців, а також інших
громадян у період роботи можуть
використовуватись гуртожитки

Відповідно до ст.127 ЖК Української РСР
гуртожитки є житлом спеціального
призначення для тимчасового мешкання
громадян на період виконання роботи
або навчання.

Під гуртожитками розуміються
спеціально зведені або переобладнані
для цього житлові будинки, які
реєструються як гуртожитки в органах
виконавчої влади, при цьому мешкання в
цих будинках носить тимчасовий
характер.

Гуртожитки складаються з приміщень,
призначених для проживання і спільного
користування кількома одинокими
особами, які не перебувають у сімейних
стосунках, або для проживання окремих
сімей. Гуртожитки призначаються для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших осіб у
період роботи або навчання. Під
гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки. Переобладнання
жилих будинків під гуртожитки
проводиться з дозволу виконавчого
органу обласної, міської ради.

Порядок надання жилої площі у
гуртожитках визначається
законодавством, ЖК Української РСР та
іншими актами законодавства
Української РСР. Жила площа у
гуртожитках надається за спеціальним
рішення адміністрації, підприємства,
установи, організації та відповідного
профспілкового комітету. Порядок
користування жилою площею у
гуртожитках визначається
законодавством Української РСР.

Матеріалами справи встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 має статус сімейного
гуртожитку, який до 2013р. знаходився на
балансі ДП «Одеська залізниця».

Судом встановлено, що позивачу в 2005р.
була виділена для проживання кімната
АДРЕСА_1 в якій він зареєструвався на
підставі ордеру №235 від 28.12.2005р.

Згідно довідки про склад сім'ї та
реєстрацію від 13.02.2007р. позивач з
13.01.2006р зареєстрований в кімнаті
АДРЕСА_1

Встановлено, що відповідачі, які є
членами однією сім'ї, займають кімнати
у гуртожитку під НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3
по АДРЕСА_1.

Отже, сторони по справі проживають в
різних кімнатах однієї секції, і крім
них в інших кімнатах, які також
знаходяться в цієї секції проживають
інші сім'ї, а саме: ОСОБА_6 в кімнаті
НОМЕР_4 та ОСОБА_7 кімната НОМЕР_5.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з неможливістю вселення в
кімнату гуртожитку АДРЕСА_1 після
видачі ордеру №235 від 28.12.2005р., на
підставі постанови керівництва
Одеської залізниці і президіума
дорпрофсожа №НЗЕ-08/10П-5/15 від 10.02.2012р.
позивачу було виписано вдруге ордер
№244 серії ОЖД від 14.02.2012р. на право
зайняття житлової площі у сімейному
гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.19,20,56).

Судом встановлено, що на час видачі
вказаного ордеру будівля по АДРЕСА_1
мала статус відомчого гуртожитку
сімейного типу, який знаходився на
балансі ДП «Одеська залізниця» та
належав йому на праві власності.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Одеської міської ради від 12.12.2013р. №461
«Про затвердження актів
приймання-передачі з державної до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси гуртожитків з
інженерними мережами, зовнішніми
інженерними мережами та газовими
котельнями, які належать державному
підприємству «Одеська залізниця» та
розташовані в м. Одесі» були
затверджені акти приймання-передачі з
державної до комунальної власності
територіальної громади м. Одеси
гуртожитків з інженерними мережами,
зовнішніми інженерними мережами та
газовими котельнями, які належать ДП
«Одеська залізниця» та розташовані в
м. Одесі з переліком та передано в повне
господарське відання КП «ЖКС
«Черьомушки» гуртожиток з інженерними
мережами, що розташований по АДРЕСА_1
(а.с.87).

На підставі рішення Одеської міської
ради від 21.12.2013р. №2483-У1 « Про надання
згоди на передачу з державної до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси гуртожитків з
інженерними мережами, зовнішніми
інженерними мережами, газовими
котельнями та трансформаторної
підстанції №1034, що належать державному
підприємству «Одеська залізниця»
Одеської міської ради надала згоду на
передачу з державної до комунальної
власності територіальної громади м.
Одеси гуртожитків з інженерними
мережами, зовнішніми інженерними
мережами, газовими котельнями та
трансформаторної підстанції №1034, що
належать державному підприємству
«Одеська залізниця», у тому числі і
гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1
(а.с.88).

Отже, власником вказаного гуртожитку з
2013р. є територіальна громада м. Одеси,
за рішенням якої він був переданий на
баланс КП «ЖКС «Черьомушки».

Судом встановлено, що заочним рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси
від 27.11.2012р. були задоволенні позовні
вимоги ОСОБА_1 та останній був вселений
в кімнату АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Зі змісту ухвали апеляційного суду
Одеської області від 03.06.2013р.
вбачається, що за рішенням
апеляційного суду Одеської області від
26.05.2010р., яким скасовано рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21.12.2009р., було виселено ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення (а.с.21-23).

На підставі вказаного рішення суду
Малиновським районним судом м. Одеси
було видано виконавчий лист, який
знаходився на виконанні в Першому
Малиновському ВДВС Одеського
міського управління юстиції.

20.08.2010р. рішення суду про виселення в
примусовому порядку було виконано, а
виконавче провадження закінчено, але
як було встановлено в подальшому
відповідачі продовжували займати
спірну кімнату, та відмовлялися її
звільняти в добровільному порядку, у
зв'язку з чим за ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 05.12.2012р.
державний виконавець повторно провів
примусове виселення відповідачів з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Судом встановлено, що УІМ
Малиновського РО ОГУ ГУ МВД України в
Одеській області майором міліції
Горішним Л.Л. були розглянуті матеріали
перевірки ЖЕУ №17861 від 07.11.2013р. по заяві
ОСОБА_1 про неправомірні дії сусідів
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по
комунальній квартирі, які
перешкоджають йому входити в квартиру
і відмовляються надати йому ключ від
вхідної двері, та встановлено, що
ОСОБА_1 після вселення в кімнату
АДРЕСА_1 в ній не проживає, між ним та
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 склалися
неприязні відносини, що стало причиною
того, що останні категорично
відмовилися надати дублікат свого
ключа від вхідної двері (а.с.40).

В ході судового розгляду встановлено,
що інша сусідка по квартирі надала
позивачу свій ключ від квартири і тому
позивач має вільний доступ до своєї
кімнати.

Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встанволеному порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом. Житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

В судовому засіданні було встановлено,
та не заперечувалося самим позивачем,
що останній в кімнаті АДРЕСА_1 з
моменту вселення не проживає, а
проводить в ній ремонт.

З пояснень відповідачів в судовому
засіданні вбачається, що позивач у
своїй кімнаті не проживає, і вони з ним
не спілкуються, оскільки через
зайнятість на роботі його не бачать.
Крім того, ОСОБА_1 до них ніколи не
звертався з приводу того, що вони йому
перешкоджають користуватися кухнею,
коридором, туалетом, та душовою.
Вказаними приміщеннями користуються
на рівних правах всі жильці, які
проживають в кімнатах цієї секції, але
вони не були залучені позивачем до
участі у справі в якості відповідачів.

Стверджували, що ніяких перешкод
позивачу у користуванні комунальними
зручностями (кухнею, коридором,
туалетом, душовою), не здійснювали, а
тому його вимоги безпідставні.

Також зазначали, що ніякої комори вони
не руйнували у зв'язку з її відсутністю
взагалі.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач не надав суду обґрунтованих
доказів того, що відповідачі
перешкоджають йому у користуванні
комунальними зручностями (кухнею,
коридором, туалетом, душовою), оскільки
як це було встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалося самим
позивачем, останній в кімнаті АДРЕСА_1
з моменту вселення не проживає, а
проводить там ремонт.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази того, що підтверджували
факт того, що відповідачі
перешкоджають позивачу у користуванні
кухнею, коридором, туалетом, та душовою
(акти, заяви).

Позивач у судовому засіданні надав
суду заяву про відмову в допиті
свідків, оскільки відповідачі
допустили його до комунальних
зручностей (кухні, коридору, туалету,
душової), а також пояснив, що на його
прохання йому було відведене місце на
кухні для встановлення столу.

Що стосується вимог про зобов'язання
відповідачів привезти в первинний стан
та відновити підсобне приміщення
комору, яка відноситься до кімнати
АДРЕСА_1, то дані вимоги є голослівні і
також задоволенню не підлягають,
оскільки позивач не надав суду доказів
існування такої комори в загалі.

Посилання представника позивача на
план квартири, який знаходиться в
матеріалах справи, суд не приймає до
уваги, оскільки суду не зрозуміло з
якого документа був взятий даний план
і до якої будівлі він відноситься. На
прохання суду надати технічний паспорт
або інші докази, позивач та його
представник дані документи не надали
(а.с.8).

Крім того, відповідно до ордеру №244 від
14.02.2012р. ОСОБА_1 було надано право на
заняття жилої площі в сімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 жилою
площею 16,2 кв.м.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленим цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Таким чином, з огляду на викладене, суд
вважає, що зібрані у справі докази,
встановлені судом фактичні обставини
справи та належна оцінка доказів
вказують на наявність підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог, у
зв'язку з їх необґрунтованістю і
недоведеністю.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, у
тому числі питання щодо розподілу
між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Судовий збір складає 229,40 грн., який
повністю сплачений позивачем при
зверненні до суду. Оскільки позивачу
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, то судовий збір не повертається.

Керуючись ст. 9, 10, 127, 129, 130,132 ЖК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог: Державне
підприємство «Одеська залізниця» про
припинення дій, що порушують житлові
права - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

15.04.2014