Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Кеміня М.П.,

при секретарі : Свіда Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
начальника відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ та прокурора
Великоберезнянського району на
рішення Великоберезнянського
районного суду від 25 листопада 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до відділу
ДВС Великоберезнянського РУЮ, держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України, 3-ї особи
Генеральної прокуратури України, про
відшкодування збитків і моральної
шкоди, заподіяних протиправними діями
суб'єкта владних повноважень,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з даним позовом, в
якому посилаючись на неправомірність
дій посадових осіб відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ, які
полягають у несвоєчасності відкриття
виконавчих проваджень з примусового
виконання судових рішень про стягнення
з ОСОБА_2 на його користь грошових
коштів в загальній сумі 20 578,23 грн., які
були винесені заступником начальника
відділу ДВС Пекарем І.І. лише 15 липня 2011
року, тоді як заява про відкриття
проваджень з примусового виконання
рішень Великоберезнянського
районного суду від 03.12.2010 року і від
18.04.2011 року та оригінали виконавчих
листів до виконавчої служби надійшли
ще 24 травня 2011 року, що вказує на
порушення вимог ч.2, ч.5 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно яких державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження та
копію такої постанови не пізніше
наступного робочого дня надсилає
стягувачу і боржникові. Вказані
неправомірні дії унеможливили
виконання зазначених виконавчих
листів, у зв'язку з відчуженням
боржником ОСОБА_2 належного йому
автомобіля «VOLKSWAGEN Passat», білого кольору,
р.н.з. НОМЕР_1, який ним 29 червня 2011 року
був знятий з реєстраційного обліку для
реалізації в межах України. Будь-яке
інше майно, на яке можливо звернути
стягнення, у боржника відсутнє, а вжиті
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними, у зв'язку з чим
виконавчі листи, згідно постанов про
повернення виконавчих документів
стягувачеві від 28.12.2011 року, були
повернуті позивачеві.

Посилаючись на те, що внаслідок винних
та протиправних дій державного
виконавця Станка В.П., який на той час
був керівником відділу ДВС, які
полягали у несвоєчасності дій щодо
відкриття виконавчих проваджень, а
саме відкриття проваджень після спливу
тривалого часу з дня отримання
виконавчих документів, що унеможливило
виконання рішення суду, йому було
завдано збитків в загальній сумі 20 578,23
грн., які просив стягнути на його
користь з Державного казначейства
України за рахунок коштів державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку та 10 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Великоберезнянського
районного суду від 25 листопада 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
державного бюджету України у
безспірному порядку з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_4 20 578,23 грн. у відшкодування
матеріальних збитків, 5 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 320,48
грн. судових витрат.

У апеляційних скаргах начальник
відділу ДВС Великоберезнянського РУЮ
та прокурор Великоберезнянського
району просять скасувати зазначене
рішення, як постановлене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, і ухвалити нове рішення, яким у
позові ОСОБА_4 відмовити.

У судовому засіданні начальник відділу
ДВС Великоберезнянського РУЮ Козак
В.В., представник відділу ДВС Гайданка
Т.М. і прокурор Стойко П.П. апеляційні
скарги підтримали.

Позивач ОСОБА_4, його представник
ОСОБА_7, представник Державної
казначейської служби України у судове
засідання не з»явилися, хоча про час і
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, а тому їх неявка згідно
ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційних скарг та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають задоволенню з таких
підстав.

Так, задовольняючи частково позов
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що внаслідок протиправних дій
посадових осіб відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ, які полягали
у порушенні останньою законодавчо
встановлених строків відкриття
виконавчих проваджень та своєчасності
примусового виконання судових рішень
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
позивача грошових коштів в загальній
сумі 20 578,23 грн., що призвело до
неможливості їх виконання у зв'язку з
реалізацією боржником належного йому
автомобіля за період надходження
виконавчих листів до відділу ДВС та
винесення постанов про відкриття
виконавчих проваджень, позивачу було
завдано матеріальних збитків та
моральної шкоди. Тобто суд виходив із
доведеності факту неправомірності дій
посадових осіб відділу ДВС.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може за
таких обставин.

Матеріалами справи встановлено, що 24
травня 2011 року до відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ надійшла
заява від ОСОБА_1 разом з виконавчими
листами про стягнення з ОСОБА_2 на його
користь грошових коштів в загальній
сумі 20 578,23 грн., в якій він повідомив, що
за боржником зареєстровано
транспортний засіб «VOLKSWAGEN Passat», білого
кольору, р.н.з. НОМЕР_1, який в даний час
знаходиться у громадянина ОСОБА_8.

Однак, постанова про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2-326/10, виданого
Великоберезнянський районним судом
16.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 понесених витрат в
розмірі 20 255,68 грн. та судових витрат в
розмірі 171 грн., та постанова про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №2-326/10,
виданого Великоберезнянський районним
судом 16.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 судових витрат в
розмірі 151,55 грн., - заступником
начальника відділу ДВС Пекар І.І. були
винесені лише 15.07.2011 року, тобто з
порушенням встановленого частинами 2, 5
ст.25 Закону України «Про виконавче
провадження» трьох денного строку з
дня надходження до державного
виконавця виконавчого документа.

28 грудня 2011 року заступником
начальника відділу ДВС Пекар І.І.
винесені постанови про повернення
вказаних виконавчих документів
стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з тим, що у
боржника ОСОБА_2 відсутнє будь-яке
майно на яке можна звернути стягнення
та вжиті державним виконавцем заходи
щодо розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Тобто факт неправомірності дій
державного виконавця або інших
посадових осіб державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, повинен бути встановлений
відповідними доказами, зокрема ухвалою
суду, постановленою в порядку,
передбаченому ст.387 ЦПК України, або
постановою, винесеною в порядку,
передбаченому ч.8 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження», які в
розумінні вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України є
належними і допустимими доказами на
підтвердження неправомірності дій
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби.

Наявний у матеріалах справи лист від
07.03.2012 року відділу ДВС ГУЮ у
Закарпатській області та постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 27.04.2012 року (а.с.22-25) не є
такими доказами, які беззаперечно
стверджують факт неправомірності дій
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС.

З наданих начальником відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ Козак В.В. в
апеляційному суді ухвал суду слідує, що
позивач ОСОБА_1 звертався до суду з
позовною заявою про визнання
протиправними дій відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ по винесенню
15 липня 2011 року постанов про відкриття
проваджень №27600348 та №27600143, яка ухвалою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2012
року залишена без розгляду. Зазначена
ухвала суду ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 12
грудня 2013 року - залишена в силі.

Ст.56 Конституції України встановлює, що
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про
державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом за рахунок держави.

Частина 2 ст.87 Закону України «Про
виконавче провадження» регламентує, що
збитки, завдані державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
проведення виконавчого провадження,
підлягають відшкодуванню в порядку,
встановленому законом.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу
України збитками є втрати, яких особа
зазнала знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), доходи, які могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. При цьому
під шкодою слід розуміти зменшення або
втрату (загибель) певного особистого чи
майнового блага.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Отже, для відшкодування шкоди за
правилами ст.1166 ЦК України, з
врахуванням положень ст.1173 ЦК України,
щодо наявності вини, підлягають
доведенню : неправомірність поведінки
особи, наявність шкоди, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
завданою шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
належні і допустимі докази, які б
стверджували факт неправомірності дій
державного виконавця або інших
посадових осіб державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, тому суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь позивача 20
257,23 грн. матеріальних збитків та 5 000
грн. моральної шкоди.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з ухваленням по справі нового
рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід
відмовити, а апеляційні скарги
начальника відділу ДВС та прокурора
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги начальника відділу
ДВС Великоберезнянського РУЮ та
прокурора Великоберезнянського району
- задовольнити.

Рішення Великоберезнянського
районного суду від 25 листопада 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_1 до відділу ДВС
Великоберезнянського РУЮ, держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України, 3-ї особи
Генеральної прокуратури України, про
відшкодування збитків і моральної
шкоди, заподіяних протиправними діями
суб'єкта владних повноважень -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча :

Судді :