Справа № 434/6791/13-ц
Провадження № 2/434/1206/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

03 березня 2014 року Артемівський
районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Морозової С.М.

при секретарі
Іванової І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
додаткового договору № 1 від 09.01.2009р.,
додаткового договору від 12.05.2009 року,
частково недійсним договору від
10.12.2010р. купівлі-продажу кредитного
портфелю в частині купівлі-продажу
кредитних зобов'язань ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В

Позивач просить суд визнати недійсним
додатковий договір № 1 від 09.01.2009 року
до кредитного договору № МІ-900/322/2006,
додатковий договір від 12.05.2009 року до
кредитного договору № МІ-900/322/2006,
частково недійсним договір від 10.12.2010
року купівлі-продажу кредитного
портфелю, посилаючись на наступні
обставини.

10.08.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ
«Райффайзенбанк Україна» був
укладений кредитний договір; 10.08.2006
року між позивачем та АКБ
«Райффайзенбанк Україна» був
укладений договір поруки; 09.01.2009 року
між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Банк» був
укладений додатковий договір, який
позивач не підписував, але яким був
змінений графік платежів, 12.05.2009 року
між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Банк» був
укладений додатковий договір, який
позивач також не підписував, але яким
була змінена процентна ставка; 10.12.2010
року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, але позивачу не надано
доказів, що АТ «ОТП Банк»» є
повноважним продавцем кредитного
портфелю АКБ «Райффайзен банк Аваль» і
саме на підставі цього договору було
винесено рішення Артемівського
районного суду м. Луганська про
стягнення суми солідарно в тому числі і
з позивача.

Оскільки додаткові договори змінили
обсяг його обов'язків, він їх не
підписував, про складання нового
договору поруки до нього ніхто не
звертався, на підставі договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
було винесено рішення, яким солідарно,
в тому числі і з нього стягнута сума
заборгованості за кредитним договором
, позивач вважає, що такі договори
повинні бути визнані недійсними на
підставі ст.203 ЦК України.

Представник відповідача позов не
визнав, суду пояснив, що позивач є
фінансовим поручителем, а не майновим і
його підпис на додаткових договорах не
обов'язковий. В позові позивач вказує,
що додатковим договором від 12.01.2009року
змінена відсоткова ставка з 3,99 % до 7 %,
але це не відповідає дійсності,
оскільки відсоткова ставка при видачі
кредиту 11,49 % /3,55 % - фіксований відсоток
та 7,50 - FIDR, згідно кредитного договору
де п.3 зазначає, що використовується
плаваюча відсоткова ставка, яка
складається з фіксованого відсотка та
FIDR/, тобто ставка була змінена в сторону
зменшення, що аж ні як не порушує права
позивача, як поручителя за договором.
Оскільки позивач не є стороною
Додаткових договорів які зазначені в
позовній заяві та підписані між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_2 та Договору
Купівлі - продажу Кредитного портфелю
підписаного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», це робить
неможливим визнання їх недійсними.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ЦПК України, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 10.08.2006 року між
ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна»
був укладений кредитний договір №
МІ-900/322/2006 згідно якого ОСОБА_2 отримала
від відповідача кредит у розмірі 37500
доларів США на купівлю нерухомого
майна з датою остаточного повернення
кредиту 10 серпня 2021 року.

П.3 договору передбачав, що сторони
наступним домовилися, що для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватися
плаваюча процентна ставка, яка
складалася з фіксованого відсотку + FIDR.
При цьому фіксований відсоток становив
3,99 % річних та є незмінним на весь строк
дії кредитного договору. FIDR це
процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, що розміщені в
Банку на строк в 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору. З метою
застосування FIDR при виконанні
сторонами умов цього договору, ставка
FIDR буде визначатися самостійно Банком,
інформація щодо якої розміщується в
приміщенні банку на інформативних
стендах.

10.08.2006 року між сторонами був укладений
договір поруки № SR-NL-900/322/2006, де п.1.1, 1.2.
передбачав, що за цим договором
поручитель - позивач зобов'язується
відповідати за повне та своєчасне
виконання боржником його боргових
зобов'язань перед кредитором за цим
кредитним договором, в повному обсязі.
Поручитель та боржник відповідають як
солідарні боржники, що означає, що
кредитор може звернутись з вимогою про
виконання боргових зобов'язань як до
боржника, так і до Поручителя, чи до
обох одночасно.

09.01.2009 року між відповідачем та ОСОБА_2
був укладений додатковий договір № 1 до
кредитного договору № ML-900/322/2006 між 10
серпня 2006 року, де п.2.1 передбачає, що
сторони домовилися внести зміни та
доповнення до кредитного договору
наступного змісту:

2.1.1. викласти графік платежів в новій
редакції /Додаток № 1 до цього
Додаткового договору/.

10 грудня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк» був
укладений договір купівлі-продажу
кредитного портфелю.

Ст.3 вищезазначеного договору
передбачає, що в порядку та на умовах
визначених цим договором, Продавець
продає /переуступає/ покупцю права на
кредитний портфель, який включає в себе
кредитні договори /перелік яких
міститься у Додатку 1 до цього
Договору/, а Покупець приймає такий
Кредитний портфель та зобов'язується
сплатити на користь Продавця
винагороду.

Згідно заочного рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 15.10.2012
року з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно
стягнуто 558431,56 грн. заборгованість за
кредитним договором.

Таким чином, за умовами кредитного
договору /далі КД/ відповідачка ОСОБА_2
зобов'язалася прийняти, належним чином
використати та повернути банку вказані
кредитні кошти у строки, зазначені в
кредитному договорі /зокрема, в п.1.6 КД з
підпунктами/, а також сплатити
відповідну платню за користування
кредитом, в порядку та на умовах,
визначених у кредитному договорі.

Згідно умов кредитного договору та
умов додаткових договорів - на момент
видачі кредиту відсоткова ставка була
11.49 % /3,99-фіксований відсоток, та 7,50 -FIDR/,
з 09 січня 2009 року ставка була 12,49 %
/згідно ДД №1/, з 12 травня 2009 року до 12
липня 2009 року - 7 %, з 13 липня 2009 року
ставка 12,78 % /4,28 - фіксований відсоток, 8,50
- FIDR/, з 03 серпня 2009 року ставка 11,78 % -
зниження FIDR на 1 %, з 01 серпня 2011 року
ставка 10,28 % - зниження FIDR.

Ст.15 ЦК України передбачає, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Ст.215 ЦК України передбачає, що
підставою правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
/сторонами/ вимог, які встановлені
частинами першою, - третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Виходячи з того, що позивач не є
стороною в оспорюваних додаткових
договорах до кредитного договору, за
законом і умовами кредитного договору
та договору поруки не вимагається його
згода на укладення додаткових
договорів, вказані договори не
встановлюють для позивача будь-яких
нових обов'язків, права позивача при
цьому ніяким чином н порушуються, про
конкретні порушення прав позивача
додатковими договорами в судовому
засіданні не було доведено, порушень
вимог ст.203 ЦК України при укладенні цих
договорів судом не встановлено, суд
вважає позов в цій частині не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
/відступлення права вимоги/.

Ст.514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Ст.516 ЦК України зазначає, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором
факторингу /фінансування під
відступлення права грошової вимоги/
одна сторона /фактор/ передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
/клієнта/ за плату /у будь-який
передбачений договором спосіб/, а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
/боржника/.

Таким чином, судом встановлено, що 10
грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» у
відповідності до чинного
законодавства були укладені договори
купівлі продажу кредитного портфелю та
договір відступлення прав вимоги за
договором поруки, згідно з якими ПАТ
«ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняло право
вимоги за кредитним договором №
МL-900/32/2006 від 27.12.2006 року та договором
поруки № РМL - 900/625/2006 від 27.12.2006 року і на
цей час має всі права кредитора за
даними договорами, в тому числі має
право вимагати виконання боржниками
договірних зобов'язань на свою користь,
що було підтверджено рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 15.10.2012 року, яке
відповідачі не оспорювали.

Ствердження представника відповідача
про необхідність визнання недійсним
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 10.12.2010 року, бо укладення
цього договору потягло за собою
винесення рішення суду від 15.10.2012 року і
стягнення з позивача суму
заборгованості за кредитним договором
не заслуговують на увагу, оскільки
конкретних підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
кредитного портфелю зі сторони
позивача суду не надано, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, будь-яких інших
підстав для визнання недійсним
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю суд не встановив, тому суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог.

На підставі ст.ст. 512, 514, 516, 1077, 203, 215 ЦК
України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
додаткового договору № 1 від 09.01.2009р.,
додаткового договору від 12.05.2009 року,
частково недійсним договору від
10.12.2010р. купівлі-продажу кредитного
портфелю в частині купівлі-продажу
кредитних зобов'язань ОСОБА_2 відмовити
за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення суду до апеляційного суду
Луганської області шляхом подачі
скарги через Артемівський районний суд
м. Луганська.

Суддя: