22-ц/775/935/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Баркової Л.Л.,
Кочегарової Л.М.

при секретарі Костомановій
А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Першотравневого
районного управління юстиції
Донецької області про відшкодування
збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 16 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

Вказував на те, що рішенням
Першотравневого районного суду
Донецької області від 08 липня 2009 року з
ОСОБА_2 на його користь стягнуто за
договором позики заборгованість в
розмірі 92710 грн.

Відділом державної виконавчої служби
Першотравневого районного управління
юстиції (далі ВДВС) 07 вересня 2009 року
відкрито виконавче провадження за
виконавчим листом, виданим
Першотравневим районним судом
Донецької області 18 серпня 2009 року на
підставі зазначеного рішення суду.
Проте, протягом п'яти років ніяких дій
щодо виконання рішення суду проведено
не було. За його скаргою ухвалою
Першотравневого районного суду
Донецької області від 25 березня 2014 року
бездіяльність ВДВС визнана
протиправною.

Посилаючись на те, що невиконанням
рішення суду про стягнення з ОСОБА_2
грошових сум, йому завдана шкода,
позивач просив стягнути з ВДВС на його
користь у відшкодування майнової
шкоди 92710 грн. і моральної шкоди - 10000
грн.

Рішенням Першотравневого районного
суду Донецької області від 16 травня 2014
року ОСОБА_1 у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права,
неврахування його доводів про те, що в
результаті не стягнення з боржника на
його користь грошових сум йому завдана
шкода, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судове засідання представник ВДВС не
з'явився, про розгляд справи відповідач
повідомлений судовою повісткою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_1, який підтримав апеляційну
скаргу, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням
Першотравневого районного суду
Донецької області від 21 квітня 2009 року,
зміненим рішеннями колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області
від 08 липня 2009 року, з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за
договором позики (а.с.12-13,14-15,16).

На підставі виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
92710 грн., виданого 18 серпня 2009 року
Першотравневим районним судом
Донецької області, ВДВС відкрито 07
вересня 2009 року виконавче провадження
і проводились дії щодо виконання
судового рішення, виносились постанови
про арешт та заборону відчуження майна
боржника, про привід боржника;
здійснювались виїзди за місцем
проживання боржника, складались акти
опису та арешту майна, робились запити
відносно розшуку його майна (а.с. (а.с. 18,
20, 22, 24-25, 29-39,42).

Відмовляючи у задоволені вимог про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, суд виходив з того, що позов є
безпідставним. З висновком суду не
можна не погодитись.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету для відшкодування
шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб.

Таким чином, відшкодування
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної влади,
їх посадовими і службовими особами при
здійсненні ними своїх повноважень,
покладається саме на державу, а не на
відповідні органи державної влади,
тобто відшкодування шкоди у таких
випадках здійснюється за рахунок
держави, а не за рахунок коштів на
утримання державних органів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Зі справи вбачається, що позовні
вимоги до ВДВС про відшкодування шкоди
позивач обґрунтовує тим, що не виконано
рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його
користь заборгованості за договором
позики в розмірі 92710 грн.

Проте, виконавче провадження
щодо примусового стягнення з ОСОБА_2
вказаної грошової суми відкрито і
проводяться відповідні заходи. Саме по
собі невиконання рішення суду не є
підставою для стягнення зазначеної
грошової суми на користь позивача з
ВДВС.

З урахуванням обставин справи,
наведеного позивачем обґрунтування
спричинення йому відповідачем
майнової шкоди та положень закону щодо
того, що є збитками, суд законно та
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
зазначених позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам
ст. ст. 10, 60, 213-214 ЦПК України, ст. ст. 22, 23
ЦК України, ст.11 Закону України «Про
виконавчу службу» і підстав для його
скасування немає.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач не наводить доводів у
спростування висновків суду, а
посилається на ті ж обставини, якими
обґрунтовував позов.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 16 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді