АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1564/14
інстанції: Марченко О.М.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Івах А.П.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Московського районного суду
міста Харкова від 5 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
комунального закладу охорони здоров'я
«Харківська міська поліклініка №11»,
Департаменту охорони здоров'я
Харківської міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
Управління Державного казначейства у
місті Харкові про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те,
що з квітня 2006 року перебуває на
диспансерному обліку у комунальному
закладі охорони здоров'я «Харківська
міська поліклініка №11» (далі - КЗОЗ
«ХМП №11»).

16 травня 2006 року в Інституті патології
хребта і суглобів ім. проф.. М.І.Ситенка
(далі - ІПХС ім. проф. М.І.Ситенка) йому
здійснено хірургічне лікування грижі
міжхребцевого диска.

У березні 2007 року медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК) йому
встановлена ІІІ група інвалідності.

Вподальшому у нього виник рецидив
грижі міжхребцевого диска. 23 травня 2007
року у тому ж інституті йому була
зроблена повторна операція - задня
декомпресія, видалення грижі
міжхребцевого диска LV-SI, фіксація LV-SI
транспедикулярною конструкцією
«Міст».

Впродовж 2010-2012 років стан його здоров'я
погіршився.

15 листопада 2011 року МСЕК йому була
встановлена ІІ група інвалідності.

28 жовтня 2011 року він звернувся в ІПХС
ім.проф.М.І.Ситенка зі скаргою на сильні
болі в області поперекового відділу
хребта з переміщенням в обидві нижні
кінцівки.

Спеціалістами ІПХС ім.проф. М.І.Ситенка
було складено консультативний
висновок, в якому було зазначено, що при
неефективності ненаркотичних
анальгетиків рекомендується
розглянути можливість надання
наркотичних анальгетиків.

КЗОЗ «ХМП №11» для знеболення йому були
призначені знеболюючі - буторфанол і
налбуфін та виписані відповідні
рецепти. Проте ці препарати не мали
обезболюючого ефекту.

Незважаючи на неодноразові звернення
до КЗОЗ «ХМП №11», інші обезболюючі
препарати йому не призначались.

9 квітня 2012 року КЗОЗ «ХМП №11»
звернувся з запитом до ІПХС ім. проф.М.І.
Ситенка, в якому просив зазначити
конкретні медичні препарати, які
рекомендуються йому у зв'язку з
характером його захворювання.

ІПХС ім. проф. М.І.Ситенка на вказаний
запит, не назначив конкретні медичні
препарати, які показані йому. При цьому
вказав, що при неефективності
консервативного лікування і
ненаркотичних анальгетиків розглянути
можливість застосування наркотичних
анальгетиків.

Незважаючи на це, адекватні
обезболюючі препарати КЗОЗ «ХМП №11»
йому не призначив.

Медичні препарати, які призначались
йому КЗОЗ «ХМП №11» не мали належного
обезболюючого ефекту, внаслідок чого
він змушений був купувати інші
обезболюючі препарати, на які він
витратив 55373,14 грн.

Крім того, у зв'язку з ненаданням
адекватних обезболюючих препаратів,
йому спричинена моральна шкода, яка
полягає у фізичному болю та душевних
стражданнях. Розмір моральної шкоди
він оцінює у 314940 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
просив: зобов'язати КЗОЗ «ХМП №11»
забезпечити йому право на здоров'я
шляхом призначення адекватного
обезболюючого згідно Уніфікованого
клінічного протоколу паліативної
допомоги при хронічному больовому
синдромі, затвердженого Наказом
Міністерства охорони здоров'я (далі -
МОЗ) України №311 від 25 квітня 2012 року;
стягнути майнову шкоду - грошові
витрати на придбання медичних
препаратів у сумі 55373,14 грн. і 314940 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3
збільшив розмір майнової шкоди до 75449,40
грн.

Відповідачі КЗОЗ «ХМП №11» і
департамент охорони здоров'я
Харківської міської ради, в особі своїх
представників, проти позову
заперечували, посилаючись на його
безпідставність.

Третя особа - управління
державного казначейства у місті
Харкові, свого представника до суду не
направили.

Рішенням Московського районного
суду міста Харкова від 5 грудня 2013 року
у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просе рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог. При цьому посилається
на: неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржили.

Відповідачі подали письмові
заперечення на апеляційну скаргу,
вважали її безпідставною, а рішення
суду - законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть

участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на
диспансерному обліку у КЗОЗ «ХМП №11» з
2006 року, як інвалід ІІ групи з
ураженням опорно-рухового апарату.

16 травня 2006 року ОСОБА_3 в ІПХС
ім.проф.М.С.Ситенка проведено
хірургічне видалення грижі
міжхребцевого диска LV-SI.

У зв'язку з рецидивом грижі між
ребцевого диска LV-SI до 1,1 мм на фоні
рубцевих змін та спондилолистезу 23
травня 2007 року ОСОБА_3 у тому ж
медичному закладі проведено повторне
хірургічне втручання - задню
декомпресію, видалення грижі
міжхребцевого диска LV-SI, фіксація
транспедикулярною конструкцією
«міст».

ОСОБА_3 продовжував перебувати на
диспансерному обліку у КЗОЗ «ХМП №11»,
де йому надавалась відповідна медична
допомога.

ОСОБА_3 неодноразово направлявся
на стаціонарне лікування до інших
медичних закладів ІІІ-ІV рівня
акредитації, якими під час лікування
ОСОБА_3 наркотичні анальгетики не
застосовувались і не призначались.

Судом першої інстанції
встановлено, що КЗОЗ «ХМП №11» медична
допомога ОСОБА_3 надавалась згідно
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я».
Протоколів надання медичної допомоги
за спеціальністю «Неврологія»,
затверджених Наказом МОЗ України №487
від 17 серпня 2007 року Нормативів надання
медичної допомоги дорослому населенню
в амбулаторно-поліклінічних закладах
за спеціальністю «Неврологія»,
затверджених Наказом МОЗ України №507
від 28 грудня 2002 року.

Встановлено також, що згідно
історії хвороби, суб'єктивних скарг
пацієнта ОСОБА_3, консультативного
висновку ІПХС ім.проф. М.І. Ситенка
лакарем-невропатологом КЗОЗ «ХМП №11»
йому було призначено медичні препарати
буторфанол і налбуфін, які відносяться
до групи опіоїдних анальгетиків і які
показані при захворюванні, на яке
страждає ОСОБА_3

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що посилання ОСОБА_3 на те, що
КЗОЗ «ХМП №11» надає йому неадекватне
лікування, не підтверджено належними
доказами і відмовив йому у позові про
зобов'язання КЗОЗ «ХМП №11» забезпечити
йому право на здоров'я, шляхом
призначення адекватного
обезболюючого, згідно Уніфікованого
протоколу паліативної допомоги при
хронічному больовому синдромі,
затвердженого Наказом МОЗ України №311
від 25 квітня 2012 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної

особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Постановою Кабінету міністрів
України №1303 від 17 серпня 1998 року ,
затверджено Перелік груп населення, у
випадку амбулаторного лікування яких,
лікарські препарати за рецептами
лікарів відпускаються безоплатно або
на пільгових умовах.

ОСОБА_3, як інвалід ІІ групи з
ураженням опорно-рухового апарату
відноситься до осіб пільгового
контингенту.

ОСОБА_3 виписуються пільгові
рецепти на показані знеболювані
медичні препарати (опіоїдні
анальгетики) на бланках суворої
звітності форми №1 з 50% відшкодуванням
витрат на їх придбання.

При цьому з пільговими рецептами
ОСОБА_3 повинен був звертатися до
аптечних установ, з якими медичним
закладом укладено відповідні угоди.

Із довідки КЗОЗ «ХМП №11» від 5
травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 з
березня 2012 року по день видачі довідки
виписувались пільгові рецепти на
показані йому медичні препарати з 50%
відшкодуванням витрат на їх придбання
в межах бюджетних асигнувань.

З огляду на це, суд підставно
відмовив ОСОБА_3 у позові про
відшкодування майнової шкоди -
грошових витрат на придбання ліків, які
КЗОЗ «ХМП №11» йому не призначались і на
які йому не виписувались відповідні
пільгові рецепти.

Підставно суд першої інстанції
відмовив ОСОБА_3 і у позові про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він не надав суду доказів вини
КЗОЗ «ХМП №11» у ненаданні йому
неадекватної паліативної допомоги.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Посилання ОСОБА_3 на те, що для
знеболювання йому показаний опіоїдний
анальгетик - морфін, який КЗОЗ «ХМП №11»
йому безпідставно не призначає, не
підтверджено належними доказами.

Із матеріалів справи вбачається,
що жодним медичним закладом зазначений
препарат ОСОБА_3 не призначався.

Згідно консультативних висновків
ІПХС ім. проф.. М.І. Ситенка від 28 жовтня
2011 року і 24 травня 2012 року
рекомендовано при неефективності
ненаркотичних анальгетиків розглянути
можливість застосування наркотичних
анальгетиків.

Відповідно до Уніфікованого
клінічного протоколу паліативної
допомоги при хронічному больовому
синдромі, затвердженого Наказом МОЗ
України №311 від 25 квітня 2012 року
анальгетик класу морфін
застосовується для хворих на рак у
термінальній фазі.

Для прогнозування на тривале
отримання опіоїдної амнезії з приводу
хронічного болю, не пов'язаного з раком,
використовується оцінка DiRe. Головним у
вказаній методиці є суб'єктивні
відчуття болю самим пацієнтом.

22 серпня 2013 року медичною
комісією, яка була призначена за
зверненням ОСОБА_3, зазначено, що для
корекції терапії необхідно заповнити
таблицю клінічного вимірювання болю.

ОСОБА_3 було запропоновано
проводити аналіз перебігу болю та
видано графік, в якому ОСОБА_3
самостійно повинен був проводити
записи часу виникнення та ступеню болю.

Проте такий графік ОСОБА_3 не
заповнив і до КЗОЗ «ХМП №11» не надав.

Цей факт ОСОБА_3 не спростував.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1
ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Московського
районного суду міста Харкова від 5
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: