АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/1334/2014
Головуючий 1 інстанції - Даниленко В.В.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2012 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила, з
урахуванням уточнених вимог, стягнути
з відповідача на її користь 213 835 грн. в
якості грошової компенсації вартості
за припинення належного їй 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
спірна квартира складається з двох
суміжних кімнат і надати їй в
користування тієї частини майна, яка
відповідає її ідеальній частині (1/2)
неможливо.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.10.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що суд ухвалив його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Зазначає, що є неприпустимим, коли один
зі співвласників володіє усією
власністю, а інший позбавлений
можливості отримати від нього
компенсацію за свою частку, порушує її
законні права, передбачені ст.358 ЦК
України.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та її представник апеляційну
скаргу підтримали, просили її
задовольнити.

Відповідач та його представник проти
апеляційної скарги заперечували,
просили рішення в справі залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
судом не встановлено наявність
перешкод для відчуження позивачем
своєї частки майна в праві спільної
часткової власності, підстав для
примусового викупу майна іншим
співвласником, який не бажає, або
фінансово неспроможний зазначене
майно викупити немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що сторони є
співвласниками по 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1. Квартира є двокімнатною,
загальна площа становить 42,9 кв.м,
житлова площа - 27,1 кв.м, кімнати є
суміжними.

В спірній квартирі проживає
відповідач.

Відповідно до висновку
судово-будівельної технічної
експертизи дійсна (ринкова) вартість
спірної квартири становить 427 670 грн.

Частиною 3 ст.358 ЦК України визначено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами 1-3 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд необґрунтовано відмовив у
стягненні грошової компенсації з
підстав відсутності матеріальної
спроможності у відповідача на виплату
компенсації, оскільки в законі
фактично зазначена одна умова при
якій виникає право вимагати від інших
співвласників відповідної компенсації
- це неможливість надання йому у
володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці в натурі
колегія суддів відхиляє виходячи з
наступного.

В силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до правової позиції
викладеної в постанові Верховного
Суду України від 19 лютого 2014 року у
справі за №6-4ц14, прийнятої за
наслідками розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка є
обов'язковою для всіх судів України,
відповідно до ст.360-7 ЦПК України, при
вирішенні справ про стягнення
грошової компенсації вартості частки
квартири, що знаходиться у спільній
частковій власності, крім вказаної
спеціальної норми суду слід врахувати
і загальні засади цивільного
законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів співвласників. При цьому
суду слід ретельно вивчити обставини
справи з метою з'ясувати, чи не
зловживає позивач, який бажає виділу
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні та чи
реалізація цього права не порушить
прав інших осіб, які не мають змоги
сплатити співвласнику грошову
компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову
компенсацію вартості частки квартири,
якою фактично користуються лише
відповідачі, і виходячи при цьому з
інтересів останніх (їх скрутного
матеріального становища), суду слід
перевірити можливості сплати
відповідачами такої компенсації і
враховувати, що правовий режим
спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач є пенсіонером та не має
можливості придбати частку квартири,
що належить позивачеві, оскільки не має
на це грошових коштів. Єдиним майном,
що може забезпечити цю компенсацію є
його 1/2 частина спірної квартири. Дане
житло є єдиним, тому у разі задоволення
позовних вимог та відсутності у
відповідача коштів наслідком може
стати позбавлення його житла у разі
примусового виконання рішення суду
шляхом продажу квартири.

За таких обставин присудження за
рішенням суду грошової компенсації
частки позивача, який бажає виділу, з
відповідача, який сплатити таку
компенсацію неспроможний, та визнання
за останнім всупереч його волі права
власності на частку позивача є
використанням одним співвласником
свого права власності на шкоду іншому
співвласнику, що є неприпустимим з
огляду на Конституцію України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції всебічно і об'єктивно
дослідив всі обставини справи,
зібраним доказам дав вірну правову
оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Доводи скарги цих висновків не
спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ч.2 ст.308 ЦПК
України, не можуть бути визнані
підставою для його скасування, тому
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 року в справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: