Справа № 127/1924/13- ц
Провадження № 2/127/700/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

13.02.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Алексюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності та
поділ спільного майна подружжя, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_2.

Обов'язок по сплаті кредиту відповідно
до умов договору про надання
споживчого кредиту №0 від 28.05.2008
року укладеного між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк") та ОСОБА_1, залишити за
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 570
(двадцять чотири тисячі п'ятсот
сімдесят) грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності та
поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_2.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування понесених
судових витрат 2 580 грн. 75 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Повне рішення буде виготовлено 18.02.2014 р.

Справа № 127/1924/13- ц

Провадження № 2/127/700/14

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Алексюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності та
поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк" про поділ спільного майна
подружжя, мотивуючи позов тим, що 25.12.2007
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Вінницької міського
управління юстиції Вінницької області
зареєстровано шлюб між нею та
відповідачем. 25.06.2009 року ними у шлюбі
набуто у спільну сумісну власність
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою
площею 35,4 кв.м. та загальною площею 72,9
кв.м. Відповідно до положень ст. 60 СК
України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, вказана
квартира є їх спільною сумісною
власністю подружжя, хоча й оформлена на
відповідача. Орієнтовна вартість
вказаної квартири станом на 16.01.2013 року
становить 601 913 грн., що підтверджується
довідкою №23-06-4/14 від 17.01.2013 року виданою
начальником відділу оцінки майна та
судових експертиз Вінницької ТПП.
Вказана квартира була зареєстрована в
КП "Вінницьке міське БТІ" за
відповідачем в реєстровій книзі №841 за
реєстровим №946, що підтверджується
відповідним реєстраційним
посвідченням від 22.07.2009 року. 20.11.2009 року
вони з відповідачем прописалися у
вказану квартиру та розпочали робити в
ній ремонтні роботи і облаштування.
Оскільки коштів для придбання квартири
їм не вистачало, 28.05.2008 року між нею та
АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про
надання споживчого кредиту №0,
згідно якого надано кредит в сумі 266 750
грн., що було еквівалентно 55 000 доларів
США, під 15% річних, з обов'язком
повернути кредит в строк до 26.05.2023 року.
Окрім того, вона змушена була докласти
власні кошти, які залишилися у неї від
продажу 04.04.2008 року квартири АДРЕСА_3, що
підтверджується відповідним договором
купівлі-продажу. Виконання зобов'язань
по вказаному кредитному договору
забезпечено заставою двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві особистої приватної власності,
оскільки придбана нею за особисті
кошти. Таким чином, квартира АДРЕСА_2
придбана частково за кошти отримані у
кредит, а частково за її особисті кошти.
Протягом двох років з моменту
придбання вказаної квартири вони з
відповідачем за спільні кошти зробили
у квартирі ремонт, обставили її
меблями. Однак, одразу ж після
прийняття вказаного рішення між ними
почали виникати непорозуміння та
сварки, які ініціював відповідач. 26.08.2012
року відповідач, спровокувавши чергову
сварку. повідомив їй, що він буде жити у
вказаній квартирі сам і в той день
додому не повернувся, пізніше вона
виявила, що відповідач забрав усі
правовстановлюючі та технічні
документи на спірну квартиру. Через
декілька днів, зібравши свої речі, вона
переїхала у квартиру АДРЕСА_2. Однак,
прийшовши до квартири, вона не змогла у
неї потрапити. Зрозумівши, що замок
вхідних дверей змінено, вона
звернулася до відповідача з проханням
надати їй ключ від замка вхідних дверей
їх спільної квартири, однак до
квартири він її не впустив. Незважаючи
на те, що з 26.08.2012 року вони з
відповідачем припинили спільне
проживання, вона змушена виплачувати
кредитні зобов'язання особистими
коштами за квартиру, в якій фактично
проживає відповідач. На теперішній час
більшу частину боргу за вказаним
забов'язанням нею сплачено, однак
залишок основної кридитної
заборгованості складає 35 915 доларів США
03 центи, що відповідно до курсу НБУ
станом на 21.01.2013 року становить 286 961 грн.
10 коп. Твердження ОСОБА_2 щодо придбання
ними у період шлюбу за спільні грошові
кошти квартири АДРЕСА_1 не відповідає
дійсності, оскільки дана квартира хоча
і придбана в період шлюбу, однак є її
особистою власністю. Доказами, які
підтверджують належність їй квартири
АДРЕСА_1 на праві особистої власності
та придбання її за свої особисті кошти
є те, що шлюб між нею і позивачем
укладено 25.12.2007 року, в той час як
придбання вказаної квартири відбулося
15.04.2008 року, тобто лише через чотири
місяці після укладення шлюбу. Окрім
того, квартира придбана нею через
десять днів після продажу нею 04.04.2008
року власної квартири АДРЕСА_3. Власну
квартиру АДРЕСА_3 вона продала за 287 345
грн., а квартиру АДРЕСА_1 придбала за 227
250 грн., що підтверджується наданими
договорами купівлі-продажу, що також
підтверджує придбання нею квартири за
власні кошти, до яких позивач немає та
немав жодного відношення. Різниця
коштів в 60 000 грн. була внесена нею на
оплату вартості квартири АДРЕСА_2.
Таким чином, враховуючи те, що квартира
АДРЕСА_1 не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, вона не
підлягає поділу як спільне майно
подружжя, тому в задоволенні позову
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя слід відмовити. Враховуючи
позицію ПАТ "УкрСиббанк" щодо
неможливості поділу кредитних
зобов'язань по договору про надання
споживчого кредиту від 28.05.2008 року,
кошти за яким були отримані на
придбання квартири АДРЕСА_2, враховуючи
те, що погашення кредитних зобов'язань
вона здійснювала та здійснює виключно
за особисті кошти, а не кошти подружжя,
вважає, що є підстави визнати за нею
право особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_2 з одночасним
переведенням на неї обов'язків по
сплаті кредитної заборгованості. Її
спроможність погашати кредитні
зобов'язання виключно за особисті
кошти підтверджується тим, що 05.03.2013
року рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області шлюб між ними
було розірвано, однак прострочки
платежів по кредиту нею не допущено, в
той час як щомісячний платіж по кредиту
становить 8 000 грн. 02.06.2008 року
відповідачем в інтересах сім'ї був
укладений договір з ТОВ "ВінінвестБуд"
про участь у Фонді фінансування
будівництва №2/93-5.2/47, згідно з яким їх
сім'я взяла на себе обов'язок
профінансувати будівництво
двокімнатної квартири за АДРЕСА_2,
загальною проектною площею 71,87 кв.м. за
ціною 5 360 гривень за один квадратний
метр площі. Значна частина грошових
коштів, які виплачувались нею за
квартиру були отримані у позику, яку
вона й до сьогодні змушена погашати
виключно з особистих коштів. Так, 01.06.2008
року, 26.05.2009 року нею було отримано в
борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 100 000
грн. 02.07.2008 року, 11.08.2008 року нею бую
взято в борг у ОСОБА_7 кошти на загальну
суму 30 000 грн. У ОСОБА_8 10.09.2008 року, 21.09.2008
року, 09.10.2008 року, 26.12.2008 року та 08.06.2009
року нею було позичено коштів на
загальну суму 135 000 грн. Таким чином,
загальна сума позичених нею для
купівлі квартири коштів складає 265 000
грн, які на даний час не повернуто,
оскільки в першу чергу вона вимушена
погашати банківський кредит. Таким
чином, враховуючи те, що кошти у
загальній сумі 265 000 грн., які були
отримані нею за договорами позики та
використані в інтересах сім'ї, а саме на
придбання квартири АДРЕСА_2, а погашати
цей борг вона вимушена з власних
коштів, право власності на квартиру
АДРЕСА_2 має бути визнано за нею. Крім
того, нею та відповідачем в період
шлюбу було придбано також і спальний
меблевий гарнітур "Siena" виробництва
Італії вартістю 49 140 грн., що
підтверджується товарними чеками №1-11/1
від 01.11.2011 року та №13-12/1 від 13.12.2011 року.
До складу вказаного меблевого
гарнітуру входять двоспальне ліжко,
дві приліжкових тумби, комод та
дзеркало. Вказане майно є спільною
сумісною власністю подружжя, а тому
підлягає поділу. Вважає, що з
відповідача на її корить підлягає
стягненню частина вартості вказаного
меблевого гарнітуру, що становить 24 570
грн. Просить визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_2,
припинити право власності відповідача
за первісним позовом на квартиру
АДРЕСА_2, обов'язок по сплаті кредиту
відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту №0 від
28.05.2008 року укладеного між нею та АКІБ
"Укрсиббанк" залишити за нею, стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 24 570 грн. та
стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності та поділ спільного
майна подружжя, мотивуючи позов тим, що
більша частина квартири, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2 не
належить їм з ОСОБА_1 на праві спільної
сумісної власності і на цю частину має
бути визнано за ним право приватної
власності. 25.12.2007 року було
зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_1
02.06.2008 року між ним та ТОВ "ВінінвестБуд"
був укладений договір про участь у
Фонді фінансування будівництва
№293-5.2/47, згідно з яким він взяв на себе
обов'язок профінансувати будівництво
двокімнатної квартири за АДРЕСА_2,
загальною проектною площею 71,87 кв.м. за
ціною 5 360 грн. за один квадратний метр
площі. У виконання взятих на себе
зобов'язань ним було сплачено за
вказаним договором грошові кошти в
загальній сумі 429 382 грн., про що
свідчать квитанції від 03.06.2008 року,
03.06.2008 року, 04.07.2008 року, 12.08.2008 року,
11.09.2008 року, 23.09.2008 року, 09.10.2008 року,
26.12.2008 року, 27.05.2009 року, 09.06.2009 року.
Значна частина грошових коштів, які
виплачувались ним за квартиру. були
отримані у позику, яка повернута лише у
незначній частині з його особистих
коштів. 01.06.2008 року ним було отримано в
борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80 000
грн. 02.07.2008 року, 11.08.2008 року, 09.10.2008 року,
26.10.2008 року та 26.05.2009 року ним було взято
в борг у ОСОБА_4 кошти на загальну суму 90
000 грн. У ОСОБА_5 10.09.2008 року, 21.09.2008 року
та 08.06.2009 року ним було позичено коштів
на загальну суму 95 000 грн. Таким чином,
загальна сума позичених ним коштів для
купівлі квартири складає 265 000 грн., з
яких повернуто лише 35 000 грн. ОСОБА_5,
залишок боргу складає 230 000 грн. Інша
частина коштів в сумі 165 000 грн. була
оплачена ним за квартиру з коштів, які
ним були отримані від ОСОБА_9 за
договором від 06 квітня 2009 року про
наміри купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_4 та додатку до цього договору
від 27 травня 2009 року. Зазначена
квартира була отримана ним у спадок від
матері. 04.08.2009 року договір про наміри
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_4 був
розірваний і на його підставі він
зобов'язався повернуnи ОСОБА_9 отримані
від неї 165 000 грн. до 04.10.2009 року. Після
продажу зазначеної квартири ОСОБА_10 за
200 000 грн., згідно з договором
купівлі-продажу від 13.09.2009 року, кошти в
сумі 165 000 грн., отримані ним від ОСОБА_9,
були їй повернуті, про шо свідчить
відповідна розписка. Також з цих коштів
були частково повернуті кошти за
договором позики ОСОБА_5 в сумі 35 000 грн.
Таким чином. 200 000 грн., які були сплачені
за квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2 належали йому особисто,
оскільки були отримані ним від продажу
майна, яке було отримано ним в порядку
спадкування, тому та частина квартири,
яка була за них придбана, належить йому
на праві особистої приватної
власності, що передбачено п.п. 2, 3 ч. 1 ст.
57 СК України. 200 000 грн. від 429 382 грн.
становить 46/100, тому є всі підстави
визнати за ним право особистої
приватної власності на 46/100 часток
квартири АДРЕСА_2. Поділу між ним та
відновідачем може підлягати лише 54/100
частки квартири, оскільки лише ця
частка є їх спільною сумісною
влисністю. Крім того, в період шлюбу ним
та ОСОБА_1 була придбана квартира
АДРЕСА_1, яка також є об'єктом їх права
спільної сумісної вдасності. Оскільки
кошти в сумі 230 000 грн., які були отримані
ним за договорами позики, використані
ним в інтересах сім'ї, цей борг має бути
поділено між ним та відповідачем за
зустрічним позовом у рівних частках.
Просить визнати за ним право особистої
приватної власності на 46/100 часток
квартири АДРЕСА_2. Поділити майно, яке
належить їм з ОСОБА_1 на праві спільної
сумісної власності наступним чином, а
саме, визнати за ним право особистої
приватної власності на 27/100 часток
квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1
право особистої приватної власності на
27/100 часток квартири АДРЕСА_2 та на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1. Провести
поділ спільних з ОСОБА_1 обов'язків
наступним чином: замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_3
боргу в частині повернення коштів в
сумі 40 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_4
боргу в частині повернення коштів в
сумі 45 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_5
боргу в частині повернення коштів в
сумі 30 000 грн.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримала з наведених
у позові підстав та в судовому
засіданні пояснила, що 25.12.2007 року між
нею та відповідачем зареєстровано
шлюб. 25.06.2009 року ними у шлюбі придбано у
спільну сумісну власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, квартира оформлена
на відповідача. 20.11.2009 року вони з
відповідачем прописалися у вказану
квартиру та розпочали робити в ній
ремонт. Так як коштів для придбання
квартири не вистачало, 28.05.2008 року вона
уклала договір про надання споживчого
кредиту з АКІБ "УкрСиббанк", згідно
якого їй надано кредит в сумі 266 750 грн.,
що було еквівалентно 55 000 доларів США,
під 15% річних строком до 26.05.2023 року.
Відповідач не заперечував проти
укладення кредитного договору.
Виконання зобов'язань по вказаному
кредитному договору забезпечено
заставою двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, яку вона придбала за власні
кошти та яка належить їй на праві
особистої приватної власності. Також
вона доклала власні кошти, які
залишилися у неї від продажу 04.04.2008 року
квартири АДРЕСА_3. Квартира АДРЕСА_2
придбана частково за кошти отримані у
кредит, а частково за її особисті кошти.
Протягом двох років вони з
відповідачем за спільні кошти зробили
у квартирі ремонт, обставили її
меблями. Однак, з ініціативи
відповідача між ними почали виникати
сварки, відповідач забрав у неї ключі
від квартири та не пускав її в квартиру.
26.08.2012 року відповідач повідомив їй, що
він буде проживати у квартирі сам,
забрав усі правовстановлюючі та
технічні документи на спірну квартиру.
З 26.08.2012 року вони з відповідачем
подружні стосунки припинили. Однак
вона сплачувала і продовжує сплачувати
особисті кошти за квартиру відповідно
до умов кредитного договору, в якій
проживає відповідач. Квартира АДРЕСА_1
придбана за її особисті кошти, хоча і в
період шлюбу, тому вважає, що дана
квартира є її особистим майном, дану
квартиру вона придбала 15.04.2008 року,
тобто лише через чотири місяці після
укладення шлюбу. Дана квартира
придбана нею через десять днів після
продажу 04.04.2008 року квартири АДРЕСА_3,
яка належала їй та її синові, квартиру
вона продала за 287 345 грн., а квартиру
АДРЕСА_1 придбала за 227 250 грн. До
придбання квартири відповідач немає
жодного відношення. Кошти, які
залишилися в розмірі 60 000 грн. були
внесені нею на оплату вартості
квартири АДРЕСА_2. Оскільки квартира
АДРЕСА_1 не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, вона не
підлягає поділу як спільне майно
подружжя. Оскільки погашення кредитних
зобов'язань вона здійснювала та
здійснює за особисті кошти, а не кошти
подружжя, вважає, що є підстави визнати
за нею право особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_2, при
цьому вона буде продовжувати
сплачувати кошти за кредитом. Вона
працює і її щомісячний дохід дозволяє
їй в подальшому сплачувати кредит.
02.06.2008 року відповідачем в інтересах їх
сім'ї був укладений договір з ТОВ
"ВінінвестБуд" про участь у Фонді
фінансування будівництва №2/93-5.2/47,
згідно з яким їх сім'я взяла на себе
обов'язок профінансувати будівництво
двокімнатної квартири за АДРЕСА_2. У
виконання взятих на себе зобов'язань
нею сплачено за вказаним договором
грошові кошти в загальній сумі 429 382
грн., що підтверджується відповідними
квитанціями. Частина коштів, які
виплачувались нею за квартиру були
отримані у позику, яку вона погашає і на
даний час з особистих коштів. 01.06.2008
року, 26.05.2009 року вона отримала в борг у
ОСОБА_6 гроші в сумі 100 000 грн. 02.07.2008 року,
11.08.2008 року отримала в борг у ОСОБА_7
гроші в сумі 30 000 грн. У ОСОБА_8 10.09.2008
року, 21.09.2008 року, 09.10.2008 року, 26.12.2008 року
та 08.06.2009 року вона отримала в борг
гроші на загальну суму 135 000 грн.
Загальна сума позичених нею для
купівлі квартири коштів складає 265 000
грн., які були використані в інтересах
сім'ї, гроші на даний час не повернуто,
оскільки вона вимушена погашати
банківський кредит. Також нею та
відповідачем в період шлюбу було
придбано спальний меблевий гарнітур
"Siena" виробництва Італії вартістю 49 140
грн., що підтверджується товарними
чеками №1-11/1 від 01.11.2011 року та №13-12/1 від
13.12.2011 року, до складу меблевого
гарнітуру входять двоспальне ліжко,
дві приліжкових тумби, комод та
дзеркало. Даний гарнітур залишився в
квартирі АДРЕСА_2, даний гарнітур
перебував там, коли державним
виконавцем виконувалося рішення суду
про вселення її в квартиру в жовтні 2013
року, це бачили особи, які були присутні
при вселенні, просить стягнути з
відповідача на її корить половину
вартості гарнітуру, що становить 24 570
грн. Крім того пояснила, що кредит було
оформлено на неї, оскільки відповідач є
пенсіонером, інвалідом, на той час він
сплачував аліменти на утримання дитини
від першого шлюбу, тому коштів в
придбання майна не вкладав. Все
придбавалося за її кошти, скільки
коштів вкладено в квартиру порахувати
неможливо, оскільки кошти вкладалися в
ремонт, в придбання будівельних
матеріалів, придбання побутової
техніки. Треті особи, які зазначені в
позовній заяві відповідача жодних
коштів на придбання квартири не
надавали. Просить визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_2,
припинити право власності відповідача
за первісним позовом на квартиру
АДРЕСА_2, обов'язок по сплаті кредиту
відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту №0 від
28.05.2008 року укладеного між нею та АКІБ
"УкрСиббанк" залишити за нею, стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 24 570 грн. та
стягнути з ОСОБА_2 судові витрати. В
задоволенні зустрічного позову
просить відмовити.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримав
зустрічні позовні вимоги з викладених
у позові підстав та суду пояснив, що
25.12.2007 року між ними було зареєстровано
шлюб. Вважає, що більша частина
квартири по АДРЕСА_2 належить йому і за
ним має бути визнано право приватної
власності. 02.06.2008 року між ним та ТОВ
"ВінінвестБуд" був укладений договір
про участь у Фонді фінансування
будівництва №293-5.2/47, згідно з яким він
взяв на себе обов'язок профінансувати
будівництво двокімнатної квартири за
АДРЕСА_2. На виконання даних зобов'язань
ним було сплачено кошти в загальній
сумі 429 382 грн., що підтверджується
відповідними квитанціями. Більша
частина коштів, які виплачувались ним
за квартиру були отримані у позику у
ОСОБА_3 в сумі 80 000 грн., у ОСОБА_4 на суму
90 000 грн., у ОСОБА_5 на суму 95 000 грн.
Загальна сума позичених ним для
купівлі квартири коштів складає 265 000
грн., з яких ним повернуто лише 35 000 грн.
ОСОБА_5 Він повернув свої особисті
кошти. Залишок боргу складає 230 000 грн.
Інша частина коштів в сумі 165 000 грн.
була оплачена ним за квартиру з коштів,
які ним були отримані від ОСОБА_9 за
договором від 06 квітня 2009 року про
наміри купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_4 та додатку до договору від 27
травня 2009 року. Квартира АДРЕСА_4 була
отримана ним у спадок від матері. 04.08.2009
року договір про наміри
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_4 був
розірваний і на його підставі він
зобов'язався повернути ОСОБА_9 отримані
від неї 165 000 грн. до 04.10.2009 року. Після
продажу квартири ОСОБА_10 за 200 000 грн.
13.09.2009 року, кошти в сумі 165 000 грн.,
отримані ним від ОСОБА_9, були їй
повернуті, про шо є відповідна
розписка. Також з цих коштів були
частково повернуті кошти за договором
позики ОСОБА_5 в сумі 35 000 грн. Дані кошти
він позичав саме на придбання квартири,
приїзджав до даних осіб разом з ОСОБА_1
та просив їх позичити кошти на
придбання квартири, про це є відповідні
розписки. Суму коштів, яку слід
позичити та сплатити, попередньо
взнавав у ТОВ "ВінінвестБуд". Крім того,
в нього були наявні свої особисті
кошти, які він також сплачував за
квартиру, частину коштів йому дали на
роботі, так як він займався
встановленням вікон, також він отримує
пенсію в розмірі 1 200 грн. щомісячно.
Позичені кошти наступного дня вносив
за квартиру, інколи кошти позичав
заздалегідь. 200 000 грн., які були
сплачені за квартиру в АДРЕСА_2
належали йому особисто, так як були
отримані ним від продажу майна, що було
отримано ним в порядку спадкування.
Тому вважає, що 46/100 частки квартири
належать йому на праві особистої
приватної власності. Інша частка
квартири є їх спільною сумісною
влисністю з ОСОБА_1 Також в період шлюбу
ним та ОСОБА_1 була придбана квартира
АДРЕСА_1, тому дана квартира є об'єктом
права спільної сумісної вдасності.
Гроші в сумі 230 000 грн., які були отримані
ним за договорами позики, використані
ним в інтересах сім'ї, тому борги мають
бути поділені між ним та ОСОБА_1 у
рівних частках. Зазначив, що ОСОБА_1
взяті в кредит кошти на придбання
квартири не вносила, оскільки даний
кредит вона взяла для облаштування
офісу, він ставив свій підпис на
чистому бланку. Пояснив, що меблевий
гарнітур вони з ОСОБА_1 дійсно придбали
в період шлюбу за 49 000 грн., гроші на
меблі він взяв в позичку у ОСОБА_30.
Меблі привезли у квартиру, але оскільки
їм потрібні були кошти на ремонт, то
меблевий гарнітур вони продали ще в 2012
році. ОСОБА_1 знайшла покупців через
оголошення в газеті, прийшли незнайомі
молоді люди і купили меблі за 46 000 грн.
Даними коштами він розраховувався з
людьми, які робили ремонт. Один ящик від
меблів залишився в квартирі, оскільки
частина меблів були розпаковані,
вважає, що вирізки від упаковок з
меблями ОСОБА_1 взяла в магазині.
Просить зустрічний позов задовольнити,
в задоволені позову ОСОБА_1 просить
відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
Савченко І.Ю. в судовому засіданні
пояснила, що підтримує надані до справи
письмові пояснення. Зазначила, що
платоспроможність ОСОБА_2 банком не
перевірялася, перевірялася лише
платоспроможність особи, з якою
укладався кредитний договір - ОСОБА_1,
тому банк заперечує проти того, щоб за
кредитним договором відповідала
будь-яка інша особа, крім ОСОБА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3
в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2
01.06.2008 року в нього було позичено кошти
в сумі 80 000 грн., про що було надано
відповідну розписку. Кошти мали
повернути у вересні 2013 року, однак так і
не повернули. ОСОБА_2 приїзджав до нього
особисто, без дружини, пояснив, що не
вистачає коштів на придбання квартири.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4
в судовому засіданні пояснив, що до
нього приїзджали і позивач і
відповідач та разом просили позичити
кошти на придбання квартири. Перший раз
позичали кошти 02.07.2008 року в сумі 15 000
грн., другий раз 11.08.2012 року теж в сумі 15
000 грн., 09.10.2008 року в сумі 20 000 грн., 26.10.2008
року в сумі 20 000 грн., 26.05.2009 року в сумі 20
000 грн., всього в сумі 90 000 грн. Кожного
разу укладали договір позики, ОСОБА_2 є
його племінником, він гарантував, що
поверне кошти, тому він розписувався в
цих договорах. Бланки договору
привозив ОСОБА_2 із собою, коли
приїзджав позичати кошти. Позивач та
відповідач пообіцяли повернути кошти,
однак кошти йому не повернули. Бажає,
щоб йому повернули кошти, оскільки це
всі його заощадження. Не заперечує
проти заміни боржника у зобов'язані.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5
в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2
є його племінником. В червні 2009 року
ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням
позичити кошти на придбання квартири
по АДРЕСА_2. В 2008 році ОСОБА_2 позичив у
нього кошти в розмірі 35 000 грн., в червні
2008 року позичив кошти в сумі 60 000 грн.,
всього в сумі 95 000 грн. Після продажу
квартири по вул. Стахурського в м.
Вінниці в 2009 році ОСОБА_2 повернув йому
кошти в розмірі 35 000 грн.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розлучаються та ділять майно.
Вона позичала ОСОБА_1 гроші на
придбання квартири по АДРЕСА_2 в сумі 135
000 грн., а саме, 10.09.2008 р. - 20 000 грн., 21.09.2008
р. - 15 000 грн., 09.10.2008 р. - 20 000 грн., 26.12.2008 р.-
20 000 грн., 08.06.2009 р. - 60 000 грн. Оскільки
ОСОБА_1 її двоюрідна сестра, вони часто
зустрічалися, кошти позичала, коли вони
знаходилися в родичів, або ж за місцем
проживання. Їй відомо, що на той час
ОСОБА_1 була в шлюбі, однак чи була
ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі їй не
відомо. З приводу коштів спілкувалася з
ОСОБА_1 та їй передавала кошти, з її
чоловіком не спілкувалася, вважала, що
кошти на спільні потреби. Розписки про
отримання коштів писала ОСОБА_1, а вона
ставила підпис. При цьому був присутній
ОСОБА_2, однак йому коштів вона не
передавала і він в розписках підпис не
ставив. ОСОБА_1 пояснювала, що кошти
потрібні для придбання квартири по
АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою. В 2008
році дочка приїхала з чоловіком ОСОБА_2
та повідомила, що продає квартиру по
АДРЕСА_3, яку вона отримала із
чоловіком. Вирішили продати квартиру,
оскільки дочка з чоловіком жили в
однокімнатній квартирі. Так як коштів
не вистачало, взяли кредит, також вона
зняла свої заощадження. В червні 2008
року вона позичила дочці та зятю 80 000
грн., в травні 2009 року позичила ще 20 000
грн.,так як ОСОБА_2 не продав свою
квартиру. Кошти позичала на придбання
квартири, крім того, зятю ОСОБА_2
потрібно було придбати іншу машину.
Позичаючи кошти, жодних документів не
оформляли.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що він є сином ОСОБА_1 04.04.2008
року вони з мамою продали квартиру по
АДРЕСА_3, яку йому подарувала бабуся та
в якій він проживав, квартира належала
йому з матір'ю на праві спільної
часткової власності. Квартиру продали
за 287 000 грн., після чого придбали
квартиру по АДРЕСА_1 за 227 000 грн. Залишок
60 000 грн. поділили з мамою. Свою
частину коштів в сумі 30 000 грн. він
позичив матері, а саме, 02.07.2008 року
позичив 15 000 грн. та 15.08.2008 року позичив
ще 15 000 грн. Матері позичав кошти для
придбання квартири по АДРЕСА_2. ОСОБА_2
жодних коштів в придбання квартири по
АДРЕСА_1 не вкладав. В даній квартирі
він особисто робив ремонт, в ремонт
власних коштів ОСОБА_2 також не вкладав.
Квартиру оформили на матір, оскільки їй
потрібні були кошти на придбання
квартири по АДРЕСА_2 і вона взяла
кредит, передавши в іпотеку квартиру
по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що 17.10.2013 року вона була
присутня при виконанні державними
виконавцями рішення про вселення
ОСОБА_1 до квартири по АДРЕСА_2. Під час
вселення вона заходила до квартири, в
квартирі дві кімнати та кухня. В
квартирі були кухонні меблі а також в
одній з кімнат стояв спальний гарнітур
коричневого кольору, зокрема, в кімнаті
стояло ліжко, яке було застелене, 2
тумбочки, комод, дзеркало. Вона не
бачила щоб дане майно описував
державний виконавець. Від даних меблів
в коридорі стояли коробки, вона бачила,
що з даних коробок ОСОБА_1 вирізала
етикетки. При вселені також були
присутні працівник міліції, ОСОБА_13 та
ОСОБА_1 ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, що 17.10.2013 року вона була
присутня при виконанні державними
виконавцями рішення про вселення
ОСОБА_1 до квартири по АДРЕСА_2. Двері їм
відкривав майстер, оскільки ОСОБА_2 в
квартирі не було. Під час вселення вона
заходила до квартири, в квартирі дві
кімнати та кухня, одна кімната була
закрита. В квартирі бачила кухонні
меблі, також в одній з кімнат стояв
коричневий спальний гарнітур, зокрема,
в кімнаті стояло ліжко, 2 тумбочки,
комод, дзеркало. Ліжко було застелене
покривалом. Вона не бачила щоб дане
майно описував державний виконавець.
Від даних меблів в коридорі та в кухні
стояли коробки, бачила, що з даних
коробок ОСОБА_1 вирізала етикетки. Було
помітно, що в квартирі ніхто не
проживає. При вселені також були
присутні працівник міліції, ОСОБА_12 та
ОСОБА_1 Вона була понятою, акт
підписувала, однак зміст його не
пам'ятає.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснив, що знайомий з ОСОБА_2, часто
заходив до нього в гості в квартиру по
АДРЕСА_2. Йому відомо що ОСОБА_2 проживав
разом з ОСОБА_1 В січні 2012 року він
заходив до ОСОБА_2 із дружиною, меблів в
кімнаті не бачив, на полу в кімнаті
стояли матрац, телевізор. Також заходив
до ОСОБА_2 в 2013 році, меблів також не
бачив. В квртирі бачив лише ОСОБА_2, чи
був той у шлюбі йому не відомо. Ремонт в
квартирі був незавершений.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснила, що її чоловік ОСОБА_14
знайомий з ОСОБА_2, вони часто заходили
до нього в гості в квартиру по АДРЕСА_2.
Їй відомо, що ОСОБА_2 проживав разом з
ОСОБА_1 і що вони ділять майно. Вони з
чоловіком заходили в січні 2012 року та в
2013 році. Меблів в кімнаті не бачила, на
полу в кімнаті стояли матрац і
телевізор.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи, вважає, що первісний позов
ОСОБА_1 є частково обґрунтованим та
підлягає частковому задоволенню,
зустрічний позов ОСОБА_2 є частково
обгрунтованими та підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
25.12.2007 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_16, прізвище дружини після
реєстрації шлюбу змінено на Черниш, про
що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено
актовий запис за № 4153, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії 1-АМ № 048899.

Із довідки Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Подолянка-6"
від 26.09.2012 року № 2067 вбачається, що в
квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований
власник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 з
20.11.2009 року.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 25.06.2009 року виданого
виконкомом Вінницької міської ради та
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, власником квартири
АДРЕСА_2 є ОСОБА_2.

Відповідно до довідки Вінницької
торгово-промислової палати від 17.01.2013
року №23-06-4/14 вбачається, що орієнтовна
ринкова (оціночна) вартість квартири у
доброму технічному стані, загальною
площею 72,9 кв. м., розташованої на 5
поверсі дев'ятиповерхового житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2 станом на 16
січня 2013 року становить 75 305 доларів
США, що згідно офіційного курсу НБУ
еквівалентно 601 913 грн. 00 коп.

28.05.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ
"УкрСиббанк" укладено договір про
надання споживчого кредиту №0,
згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в
сумі 55 000 доларів США, що еквівалентно 266
750 грн. 00 коп., під 15% річних, на строк до
26.05.2023 року. З довідки ПАТ "УкрСиббанк"
від 11.01.2013 року №55-2/641-5-1 вбачається, що
станом на 11.01.2013 року простроченої
заборгованості за договором не було.

Відповідно до квитанцій від 09.06.2008 року
на суму 100 дол. США, що еквівалентно 485
грн. 10 коп., від 01.08.2008 року на суму 1 028
дол. США, що еквівалентно 4 980 грн. 76 коп.,
від 03.09.2008 року на суму 994 дол. США, що
еквівалентно 4 821 грн. 00 коп., від 06.10.2008
року на суму 985 дол. США, що еквівалентно
4 796 грн. 46 коп., від 12.01.2009 року на суму 993
дол. США, що еквівалентно 7 646 грн. 10 коп.,
від 09.02.2009 року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 700 грн. 00 коп., від 03.03.2009
року на суму 911 дол. США, що еквівалентно
7 014 грн. 70 коп., від 02.04.2009 року на суму
1000 дол. США, що еквівалентно 7 700 грн. 00
коп., від 10.06.2009 року на суму 907 дол. США,
що еквівалентно 6 902 грн. 36 коп., від
07.07.2009 року на суму 948 дол. США, що
еквівалентно 7 240 грн. 54 коп., від 07.05.2009
року на суму 1000 дол. США, що
еквівалентно 7 700 грн. 00 коп., від 10.08.2009
року на суму 965 дол. США, що еквівалентно
7 434 грн. 17 коп., від 04.09.2009 року на суму 7
800 грн. 00 коп., від 06.11.2009 року на суму 7 560
грн. 00 коп., від 11.01.2010 року на суму 941 дол.
США 23 центи, що еквівалентно 7 515 грн. 72
коп., від 01.03.2010 року на суму 900 дол. США,
що еквівалентно 7 191 грн. 00 коп., від
06.07.2010 року на суму 900 дол. США, що
еквівалентно 7 118 грн. 64 коп., від 11.04.2011
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 964 грн. 70 коп., від 09.03.2011
року на суму 810 дол. США, що еквівалентно
6 427 грн. 43 коп., від 11.07.2011 року на суму 800
дол. США, що еквівалентно 6 376 грн. 40 коп.,
від 07.06.2011 року на суму 800 дол. США, що
еквівалентно 6 378 грн. 80 коп., від 06.10.2011
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 972 грн. 70 коп., від 02.11.2011
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 978 грн. 70 коп., від 06.02.2012
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 989 грн. 70 коп., від 10.01.2012
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 989 грн. 80 коп., від 05.04.2012
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 987 грн. 90 коп., від 05.03.2012
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 988 грн. 00 коп., від 14.08.2012
року на суму 1 000 дол. США, що
еквівалентно 7 993 грн. 00 коп., від 10.05.2012
року на суму 1000 дол. США, що
еквівалентно 7 988 грн. 90 коп., від 10.10.2012
року на суму 800 дол. США, що еквівалентно
6 394 грн. 40 коп., від 07.11.2012 року на суму 800
дол. США, що еквівалентно 6 394 грн. 40 коп.,
від 10.12.2012 року на суму 800 дол. США, що
еквівалентно 6 394 грн. 40 коп., від 09.01.2013
року на суму 800 дол. США, що еквівалентно
6 394 грн. 40 коп., від 10.04.2013 року на суму 1000
дол. США, що еквівалентно 7 993 грн. 00 коп.,
від 08.05.2013 року на суму 1000 дол. США, що
еквівалентно 7 993 грн. 00 коп. ОСОБА_1, у
виконання взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, сплатила грошові
кошти на загальну суму 244 205 грн. 28 коп.

Із заяви ОСОБА_2 від 28.05.2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_18, зареєстрованої в
реєстрі за №2697, вбачається, що ОСОБА_2
не заперечує щоб його дружина ОСОБА_1
передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1,
яку вони придбали, перебуваючи в шлюбі,
для забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору №0 від
28.05.2008 року.

Згідно договору про участь у Фонді
фінансування будівництва №2/93-5.2/47 від
02.06.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та
ТОВ "ВінІнвестБуд", ОСОБА_2 зобов'язався
профінансувати будівництво
двокімнатної квартири у житловому
масиві АДРЕСА_2, загальною проектною
площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 грн. за один
квадратний метр площі. Як вбачається з
п. 4.1 договору, договір вступає в силу з
моменту внесення коштів до ФФБ та діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором або до моменту
розірвання договору за ініціативою
сторін.

Як вбачається із квитанцій: від 03.06.2008
року на суму 83 324 грн. 00 коп., 04.07.2008 року
на суму 15 000 грн. 00 коп., 12.08.2008 року на
суму 15 000 грн. 00 коп, 11.09.2008 року на суму 20
000 грн. 00 коп, 23.09.2008 року на суму 15 000 грн.
00 коп, 09.10.2008 року на суму 22 295 грн. 00 коп,
26.12.2008 року на суму 20 000 грн. 00 коп, 27.05.2009
року на суму 181 000 грн. 00 коп, 09.06.2009 року
на суму 57 763 грн. 00 коп. ОСОБА_2 на
виконання взятих на себе зобов'язань
було сплачено за вказаним договором
грошові кошти на загальну суму 429 382 грн.
00 коп. Із заяви ОСОБА_2 від 28.05.2009 року
адресованого директору ТОВ
"ВінІнвестБуд", у зв'язку з важким
матеріальним становищем ОСОБА_2
просить відстрочити останній платіж по
квартирі до 10.06.2009 року.

Як вбачається із свідоцтва про право на
спадщину від 09.01.2007 р., посвідченого
державним нотаріусом Третьої
вінницької державної нотаріальної
контори ОСОБА_19, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-3, спадкоємцем майна
ОСОБА_20, яка померла 15.05.2006 року, а саме,
квартири АДРЕСА_4 є її син ОСОБА_2

З договору купівлі-продажу від 13.10.2009
року посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_17,
зареєстрованого в реєстрі за №3060
вбачається, що ОСОБА_2 продав квартиру
АДРЕСА_4 ОСОБА_29 за 200 000 грн. 00 коп.

Відповідно до договору про наміри від
06.04.2009 року укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_9, ОСОБА_9 передала ОСОБА_2 грошову
суму в розмірі 8 210 грн. 00 коп., як
завдаток в рахунок належних платежів
та підтвердження намірів укласти
договір купівлі-продажу квартири по
АДРЕСА_4.

Згідно додатку договору про наміри від
27.05.2009 року, ОСОБА_9 передала ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 145 000 грн., як
завдаток в рахунок платежів та
підтвердження намірів укласти договір
купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_4.

Відповідно до розписки від 27.05.2009 року
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_9 грошові
кошти в розмірі 9 000 грн., як частину
коштів від загальної суми продажу
квартири по АДРЕСА_4.

З угоди від 04.08.2009 року про розірвання
договору про наміри від 06.04.2009 року
вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9
розірвали договір про наміри від 06.04.2009
року, правовідносини за даним
договором вважаються припиненими з
моменту підписання даної угоди, яка
визначає виконання зобов'язань у
порядку та строки, узгоджені сторонами.
ОСОБА_2 визнав факт отримання від
ОСОБА_9 коштів в сумі 165 000 грн., як
завдатку в рахунок належних платежів
та намірів укласти договір
купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_4 та
згідний повернути отриману грошову
суму покупцю по факту продажу належної
йому квартири.

Відповідно до розписки від 18.10.2009 року
ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_2 належні їй
грошові кошти в розмірі 165 000 грн. 00 коп.
в повному обсязі.

Відповідно до договору про завдаток
від 14.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_22
та ОСОБА_16, для підтвердження
зобов'язання безумовного виконання
положень укладеного договору
купівлі-продажу нерухомості, а саме
квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_22 передала
ОСОБА_16 завдаток в розмірі 7 870 грн. 00
коп.

З договору купівлі-продажу від 04.04.2008
року, посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за №2058, вбачається, що ОСОБА_1
та ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_3
ОСОБА_22 за 287 345 грн. 00 коп.

З договору купівлі-продажу від 15.04.2008
року, посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_24,
зареєстрованого в реєстрі за №3457,
вбачається, що ОСОБА_1 придбала
квартиру АДРЕСА_1 в ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27 за 227 250 грн. 00 коп.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 05.03.2013 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні
квартирою задоволено. Вселено ОСОБА_1 у
квартиру АДРЕСА_2. Встановлено порядок
користування квартирою АДРЕСА_2,
виділено ОСОБА_1 у користування житлову
кімнату - 4, площею 14,2 кв. м., залишено у
користуванні ОСОБА_2 житлову кімнату - 2,
площею 21,2 кв. м., допоміжні приміщення
квартири, а саме коридор - площею 14,4 кв.
м, кухню 3, площею 15 кв. м., ванну - 5,
площею 5,3 кв. м., туалет - 6, площею 1,8 кв. м.
залишено у спільному користуванні.
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у користуванні виділеною їй
кімнатою - 4 та підсобними приміщеннями
квартири АДРЕСА_2. Згідно ухвали
Апеляційного суду Вінницької області
від 24.04.2013 року рішення залишено без
змін.

Відповідно до дублікатів товарних
чеків від 01.11.2011 року №1-11/1 та від 13.12.2011
року №13-12/1, аванс за придбання
спального гарнітуру становив 23 760 грн.,
доплата становила 25 380 грн.

Згідно довідок про доходи Вінницького
відділення Київського
фінансово-економічного коледжу
Національного університету державної
податкової служби України ОСОБА_1
постійно працює на посаді викладача
Вінницького відділення, загальна сума
доходу за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008
року становить 30 010 грн. 68 коп., загальна
сума доходу за період з 01.01.2009 року по
31.12.2009 року становить 29 731 грн. 47 коп.,
загальна сума доходу за період з 01.01.2010
року по 31.12.2010 року становить 33 990 грн. 49
коп., загальна сума доходу за період з
01.01.2011 року по 31.12.2011 року становить 38 357
грн. 39 коп., загальна сума доходу за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року
становить 55 299 грн. 97 коп.

Із звітів суб'єкта малого
підприємництва-фізичної
особи-платника єдиного податку за
другий та третій квартал 2008 році,
четвертий квартал 2010 року, другий
квартал 2011 року вбачається, що ОСОБА_1
здійснювала підприємницьку
діяльність, а саме оптову торгівлю. З
податкової декларації єдиного податку
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
2012 рік вбачається, що ОСОБА_1 отримала
дохід в розмірі 997 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з довідок про
перерахунок пенсії, ОСОБА_2 отримує
пенсію по інвалідності, станом на 01.01.2008
року розмір пенсії складав 853 грн. 70
коп., станом на 10.04.2008 року розмір пенсії
складав 1094 грн. 73 коп., станом на 01.07.2009
року розмір пенсії складав 1115 грн. 58
коп., станом на 01.01.2010 року розмір пенсії
складав 1238 грн. 45 коп., станом на 01.07.2010
року розмір пенсії складав 1262 грн. 39
коп., станом на 01.01.2011 року розмір пенсії
складав 1425 грн. 00 коп., станом на 01.01.2012
року розмір пенсії складав 1378 грн. 92
коп., станом на 01.07.2012 року розмір пенсії
складав 1918 грн. 02 коп.

Як вбачається з розписки від 01.06.2008
року, дана розписка дана ОСОБА_2 ОСОБА_3
про те, що ОСОБА_2 взяв у нього в борг для
внесення коштів за купівлю квартири 80
000 грн.

Як вбачається з договорів позики,
укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_2
10.09.2008 року отримав в борг у ОСОБА_5 20 000
грн., 21.09.2008 року - отримав в борг 15 000
грн. та 08.06.2009 року - отримав в борг 60 000
грн., всього на загальну суму 95 000 грн. З
даних договорів вбачається, що вони
підписані ОСОБА_5 та ОСОБА_2, згідно
договорів ОСОБА_2 зобов'язався
повернути кошти не пізніше 10.09.2013 року.
Згідно розписки від 24.10.2009 року ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_2 частину боргу в сумі
35 000 грн.

Як вбачається з договорів позики,
укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_2
02.07.2008 року отримав в борг у ОСОБА_4 15 000
грн., 11.08.2008 року - отримав в борг 15 000
грн., 09.10.2008 року - отримав в борг 20 000
грн., 26.10.2008 року - отримав в борг 20 000
грн. та 26.05.2009 року - отримав в борг 20 000
грн., всього на загальну суму 90 000 грн. З
даних договорів вбачається, що вони
підписані ОСОБА_4 та ОСОБА_2, згідно
договорів ОСОБА_2 зобов'язався
повернути кошти не пізніше 02.07.2013 року.

Як вбачається з договорів позики,
укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_1
01.06.2008 року отримала в борг у ОСОБА_6 80 000
грн., 26.05.2009 року отримала в борг 20 000 грн.
всього на загальну суму 100 000 грн. З
даних договорів вбачається, що вони
підписані ОСОБА_6 та ОСОБА_1, згідно
договорів ОСОБА_1 зобов'язалася
повернути кошти не пізніше 12.07.2013 року.

Як вбачається з договорів позики,
укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, ОСОБА_1
02.07.2008 року отримала в борг у ОСОБА_7 15
000 грн., 11.08.2008 року отримала в борг 15 000
грн., всього на загальну суму 30 000
гривень. З даних договорів вбачається,
що вони підписані ОСОБА_7 та ОСОБА_1,
згідно договорів ОСОБА_1 зобов'язалася
повернути кошти не пізніше 12.07.2013 року
та не пізніше 02.08.2013 року відповідно.

Як вбачається з договорів позики,
укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, ОСОБА_1
10.09.2008 року отримала в борг у ОСОБА_8 20
000 грн., 21.09.2008 року отримала в борг 15 000
грн., 09.10.2008 року отримала в борг 20 000
грн., 26.12.2008 року отримала в борг 20 000
грн. та 08.06.2009 року отримала в борг 60 000
грн., всього коштів на загальну суму 135
000 грн. З даних договорів вбачається, що
вони підписані ОСОБА_8 та ОСОБА_1, згідно
договорів ОСОБА_1 зобов'язалася
повернути кошти не пізніше 10.07.2013 року,
12.07.2013 року, 02.08.2013 р., 15.09.2013 р., 10.09.2013 р.,
20.10.2013 року відповідно.

З Акту державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції від 17.10.2013
року вбачається, що при примусовому
виконанні виконавчого листа №127/768/2012
виданого 11.07.2013 року про вселення
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 за участю
понятих ОСОБА_12, ОСОБА_13, 17.10.2013 року в 16
год, 45 хв. відбулося вселення ОСОБА_1 в
квартиру. При огляді житлового
приміщення цінних речей, паперів чи
коштовностей не виявлено. Акт
підписано державним виконавцем,
понятими та ОСОБА_1

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного
кодексу України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту. Якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на
увазі окрему річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Згідно положень ст. 63 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають
рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу
України розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом
рава спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до Цивільного
кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 23
- 25, 30 постанови Пленуму Верховного суду
України „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р.
№ 11, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна,
наявного на час припинення спільного
ведення господарства, з'ясовувати
джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.
325 ЦК можуть бути будь-які види майна,
за винятком тих, які згідно із законом
не можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони
були придбані чи внесені грошовими
коштами, якщо інше не встановлено
шлюбним договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і
робоча худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. До складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі
коштовності, навіть якщо вони були
придбані за рахунок спільних коштів
подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо
страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них. Вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального
поділу і залишає майно у їх спільній
частковій власності. Рівність прав
кожного із подружжя на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
65 СК. При вирішенні спору про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, суд
згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду
повинно містити мотиви та
обґрунтування відступу від засади
рівності часток подружжя у їхньому
спільному майні.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 просить
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1, право власності на
квартиру АДРЕСА_2, припинити право
власності відповідача за первісним
позовом на квартиру АДРЕСА_2, обов'язок
по сплаті кредиту відповідно до умов
договору про надання споживчого
кредиту №0 від 28.05.2008 року
укладеного між нею та АКІБ "Укрсиббанк"
залишити за нею, стягнути з ОСОБА_2 на її
користь 24 570 грн. та стягнути з ОСОБА_2
судові витрати.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 посилається на те, що спірна
квартира АДРЕСА_1 не є спільно нажитим
майном, оскільки була придбана нею не
за спільні сімейні кошти, а на особисті
грошові кошти, отримані нею від продажу
власної квартири АДРЕСА_3, тому просила
суд визнати за нею право приватної
власності на спірну квартиру.

Як встановлено в судовому засіданні
25.12.2007 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Відповідно до договору про
завдаток від 14.03.2008 року укладеного між
ОСОБА_22 та ОСОБА_28, для підтвердження
зобов'язання безумовного виконання
положень укладеного договору
купівлі-продажу нерухомості, а саме,
квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_22 передала
ОСОБА_28 завдаток в розмірі 7 870 грн. З
договору купівлі-продажу від 04.04.2008
року посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу зареєстрованого
в реєстрі за №2058, вбачається, що ОСОБА_1
продала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_22 за 287
345 грн. З договору купівлі-продажу від
15.04.2008 року посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_24,
зареєстрованого в реєстрі за №3457,
вбачається, що ОСОБА_1 придбала
квартиру АДРЕСА_1 в ОСОБА_27 за 227 250 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є, зокрема
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач за первісним
позовом та відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1 довела належними та
допустимими доказами свою вимогу щодо
визнання за нею права особистої
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1,
тобто факт придбання нею квартири за
рахунок власних коштів. Отже, дане
нерухоме майно не відноситься до
об'єктів права спільної сумісної
власності сторін, оскільки було
придбано за особисті кошти позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 отримані нею
від продажу квартири АДРЕСА_3, тому
первісний позов в цій частині підлягає
задоволенню. Натомість, позивачем за
зустрічним позовом та відповідачем за
первісним позовом ОСОБА_2 в судовому
засіданні не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
позовної вимоги за зустрічним позовом
про визнання за ним права особистої
приватної власності на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1, зокрема, доказів
того, що спірне нерухоме майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
тому зустрічний позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
перебуваючи у шлюбі, придбали спальний
меблевий гарнітур "Siena" виробництва
Італії вартістю 49 140 грн., що
підтверджується товарними чеками №1-11/1
від 01.11.2011 року та №13-12/1 від 13.12.2011 року.
Вказане майно є спільною сумісною
власністю подружжя. Суд не приймає до
уваги твердження відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що
даний меблевий гарнітур був проданий
ним та ОСОБА_1 ще в період спільного
проживання невідомим особам, а кошти
витрачені на проведення ремонту в
квартирі, оскільки належних доказів на
підтвердження цього ОСОБА_2 до суду не
надано. Натомість, дані твердження
спростовуються показаннями свідків в
судовому засіданні, зокрема,
показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
які показали, що перебуваючи в квартирі
17.10.2013 року під час виконання державним
виконавцем рішення про вселення ОСОБА_1
вони бачили в одній із кімнат квартири
спальний гарнітур коричневого кольору.
Що стосується тверджень відповідача за
первісним позовом та його представника
про те, що в акті державного виконавця
від 17.10.2013 року не відображено того, що в
квартирі були наявні меблі, суд
відкидає дані твердження та зазначає,
що в даному випадку державним
виконавцем не проводився опис майна,
яке перебуває в квартирі, а
виконувалося рішення про вселення
ОСОБА_1 у спірну квартиру, тому даний
акт державного виконавця не може бути
доказом наявності чи відсутності
спірного майна в квартирі. Що
стосується показань свідків ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, які пояснили, що не бачили в
квартирі спального гарнітуру, суд не
приймає до уваги показання даних
свідків, оскільки свідками в судовому
засіданні чітко не зазначено, коли саме
вони були присутні в квартирі АДРЕСА_2.
На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що первісний позов в цій
частині підлягає задоволенню та з
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 на користь позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 слід стягнути
половину вартості вказаного меблевого
гарнітуру, що становить 24 570 грн.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що 28.05.2008 року між ОСОБА_1
та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір
про надання споживчого кредиту
№0, згідно якого ОСОБА_1 надано
кредит в сумі 55 000 доларів США, що
еквівалентно 266 750 грн., під 15% річних, на
строк до 26.05.2023 року. Відповідно до
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва №2/93-5.2/47 від
02.06.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та
ТОВ "ВінІнвестБуд", ОСОБА_2 зобов'язався
профінансувати будівництво
двокімнатної квартири у житловому
масиві АДРЕСА_2, загальною проектною
площею 71,87 кв.м. за ціною 5 360 гривень за
один квадратний метр площі. Відповідно
до свідоцтва про право власності від
25.06.2009 року виданого виконкомом
Вінницької міської ради та Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, власником квартири АДРЕСА_2 є
ОСОБА_2.

Отже, як вбачається із матеріалів
справи та пояснень сторін, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, перебуваючи у шлюбі, набули у
спільну власність квартиру АДРЕСА_2,
зазначене майно є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а відтак,
підлягає розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що квартиру
АДРЕСА_2, яка є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, було
придбано за кошти сторін.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовна вимога позивача
за первісним позовом ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_2, та припинення права
власності відповідача за первісним
позовом на квартиру АДРЕСА_2 є
безпідставною та задоволенню не
підлягає, оскільки в судовому
засіданні позивачем за первісним
позовом не зазначено обставин, що
мають істотне значення та не надано до
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог про
визнання права власності на дане
нерухоме майно за нею та припинення
права власності відповідача за
первісним позовом на дане нерухоме
майно.

Зокрема, в судовому засіданні
встановлено, що квартиру було придбано
частково за кошти, одержані позивачем
за первісним позовом ОСОБА_1 за
укладеним в період шлюбу кредитним
договором з ПАТ "УкрСиббанк",
відповідно до якого вона отримала
кредит в сумі 266 750 грн., що було
еквівалентно 55 000 доларів США, під 15%
річних, з обов'язком повернути кредит в
строк до 26.05.2023 року, тобто, дані кошти
позивачем за первісним позовом було
витрачено на задоволення потреб сім'ї.

Суд відкидає твердження відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що
ОСОБА_1 взяті в кредит кошти на
придбання квартири не вносила, кредит
взяла для облаштування офісу, а він
ставив свій підпис на чистому бланку,
оскільки жодних доказів того, що
позивачем за первісним позовом ОСОБА_1
взяті в кредит кошти були використані
для облаштування офісу відповідачем за
первісним позовом не надано. За таких
обставин суд приходить до висновку про
те, що отримані за кредитним договором
кошти використано в інтересах сім'ї, а
тому зазначений кредитний договір
створив обов'язки і для відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності та поділ спільного
майна подружжя суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом та
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
в судовому засіданні просить визнати
за ним право особистої приватної
власності на 46/100 часток квартири
АДРЕСА_2. Поділити майно, яке належить
їм з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності наступним чином, а саме,
визнати за ним право особистої
приватної власності на 27/100 часток
квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1
право особистої приватної власності на
27/100 часток квартири АДРЕСА_2 та на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1. Провести
поділ спільних з ОСОБА_1 обов'язків
наступним чином: замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_3
боргу в частині повернення коштів в
сумі 40 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_4
боргу в частині повернення коштів в
сумі 45 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_5
боргу в частині повернення коштів в
сумі 30 000 грн.

Що стосується позовних вимог позивача
за зустрічним позовом та відповідача
за первісним позовом ОСОБА_2 провести
поділ спільних з ОСОБА_1 обов'язків
наступним чином: замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_3
боргу в частині повернення коштів в
сумі 40 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_4
боргу в частині повернення коштів в
сумі 45 000 грн., замінити боржника у
зобов'язані щодо повернення ОСОБА_5
боргу в частині повернення коштів в
сумі 30 000 грн., суд приходить до
висновку, що вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно положень частини 4 ст. 65 СК
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї. Із цього
слідує, що дружина і чоловік як під час
шлюбу, так після його припинення мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого майна у шлюбі, так як
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитним договором.

Суд зазначає, що у правовій позиції,
висловленій Верховним Судом України у
постанові від 19.06.2013 року у справі № 6-55
цс-13, яка є обов'язковою для виконання в
силу ст. 360-7 ЦПК України, вказано, що
договір, укладений одним із подружжя,
створює обов'язки для другого з
подружжя в разі, якщо його укладено в
інтересах сім'ї, а одержане за цим
договором майно фактично використано
на задоволення потреб сім'ї. Договір,
укладений одним із подружжя, за яким
майно використане не на задоволення
потреб сім'ї, а на інші потреби, не
створює обов'язків для іншого з
подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
взяв в борг грошові кошти, які
зобов'язався повернути, але у визначені
договорами (розписками) строки взяті на
себе зобов'язання не виконав.

Однак, в судовому засіданні
відповідачем за первісним позовом та
позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
не доведено, що дані договори були
укладені в інтересах сім'ї, а одержане
за договорами було використано на
придбання спільного майна, і що саме за
ці кошти була придбана квартира
АДРЕСА_2.

Крім того, враховуючи суми позики, суд
вважає, що предметом договорів позики,
укладених ОСОБА_2, є цінне майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК для укладення
одним із подружжя договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Однак, як
вбачається з матеріалів справи, своєї
письмової згоди на укладення даних
договорів ОСОБА_1 не надавала. На
підставі викладеного, суд приходить до
висновку, що на ОСОБА_1 не може бути
покладений обов'язок сплати коштів за
зобов'язаннями ОСОБА_2

Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦК України у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві
спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив
чи пошкодив спільне майно, витрачав
його на шкоду інтересам сім'ї. За
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка,
за умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

При поділі нерухомого майна, а саме,
квартири АДРЕСА_2 суд враховує, що дане
нерухоме майно було придбане сторонами
за час шлюбу у спільну сумісну
власність. Крім того, суд враховує, що
дане майно було придбано частково за
кошти, отриманні позивачем за
первісним позовом ОСОБА_1 за кредитним
договором, укладеним 28.05.2008 року між нею
та ПАТ "УкрСиббанк". Обов'язок по сплаті
кредиту позивач за первісним позовом
просить залишити за нею. Як вбачається
з матеріалів справи, питання про поділ
зобов'язання щодо повернення банку
непогашеної частини отриманого
кредиту сторонами не ставиться. Отже,
зобов'язання по виплаті кредиту
покладено лише на одного з подружжя -
ОСОБА_1, яка сплачує та в майбутньому
має сплачувати кошти за зобов'язаннями,
тобто, погашення кредитних
зобов'язань, покладається лише на одну
із сторін - ОСОБА_1 та знімає обов'язок
виконання зобов'язання з ОСОБА_2

Крім того, суд враховує, що позивач за
первісним позовом та відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 здійснювала
підприємницьку діяльність, мала
достатній дохід, який витрачала в
інтересах сім'ї, натомість відповідач
за первісним позовом та позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2 є
пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, не
вносив достатньої кількості
матеріальних коштів до сімейного
бюджету. Доказів того, що він займався
підприємницькою діяльністю та
отримував відповідні доходи, ОСОБА_2 до
суду не надано.

На підставі викладеного, суд вважає
доцільним в даному випадку відхід від
засад рівності часток при поділі
нерухомого майна на користь того з
подружжя, хто виконує та в майбутньому
буде виконувати зобов'язання перед
третьою особою, а саме ОСОБА_1, що
сприятиме захисту прав одного з
подружжя, так і захисту прав третьої
особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи,
позивачем за первісним позовом та
відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_1 частково доведено ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог, тому первісний позов
підлягає частковому задоволенню.
Позивачем за зустрічним позовом та
відповідачем за первісним позовом
ОСОБА_2 не доведено в повному обсязі тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень, а
судом, за результатами розгляду справи,
не встановлено підстав, передбачених
законодавством для задоволення
позовних вимог в повному обсязі, тому
зустрічний позов підлягає частковому
задоволенню.

Оскільки позивачем за первісним
позовом було сплачено судовий збір при
подачі позовних заяв до суду, то
відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
понесені і документально
підтвердженні судові витрати слід
стягнути на її користь з відповідача за
первісним позовом пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 57, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_2.

Обов'язок по сплаті кредиту відповідно
до умов договору про надання
споживчого кредиту №0 від 28.05.2008
року укладеного між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк") та ОСОБА_1, залишити за
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 570
(двадцять чотири тисячі п'ятсот
сімдесят) грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності та
поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_2.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування понесених
судових витрат 2 580 грн. 75 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ