Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дубановська І.
Д. ,

при секретарі - Приймак Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Біла Церква
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до державного нотаріуса
Узинської міської державної
нотаріальної контори Київської
області про скасування постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до суду з цивільним позовом до
державного нотаріуса Узинської
міської державної нотаріальної
контори Київської області про
скасування постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що 29
листопада 2013 року державний нотаріус
Узинської міської державної
нотаріальної контори Київської
області відмовила їм у видачі
свідоцтва про спадщину за заповітом на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, та винесла відповідну
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальних дій. Підставою для
відмови у вчиненні нотаріальної дії
стало те, що свідоцтво про право
власності та свідоцтво про право на
спадщину за законом, видані Державним
нотаріусом Узинської міської
державної нотаріальної контори
Київської області 20 грудня 2002 року
№1-5214, та № 1-5216, не пройшли реєстрацію в
«Білоцерківському міжміському бюро
технічної інвентаризації». Вважають,
що постанова нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 29
листопада 2013 року винесена на підставі
законів, постанов, розпоряджень, які
діяли до 01 січня 2013 року, а тому
підлягає скасуванню. Просять суд
скасувати постанову від 29 листопада 2013
року про відмову у вчиненні
нотаріальних дій та зобов'язати
державного нотаріуса Узинської
міської державної нотаріальної
контори Київської області видати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 і відповідно і здійснити
реєстрацію.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на доводи
аналогічні зазначеним у позовній
заяві.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилась, про дату час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, причини не явки суду не
повідомила, з заявами чи клопотаннями
до суду не зверталась.

ОСОБА_1, як представник ОСОБА_2, на
підставі довіреності від 03.12.2013 року,
позовні вимоги свого довірителя
підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Надіслав на адресу суду заперечення, з
яких вбачається, що відповідач
заперечує проти задоволення позовних
вимог в зв'язку з тим, що оскаржувана
постанова відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд, заслухавши позивача, повно та
всебічно дослідивши матеріали
цивільної справи, дійшов
обґрунтованого висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено, що 14 жовтня 1953 року було
укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_6
помер ОСОБА_3, що підтверджується
копією свідоцтва серії НОМЕР_2. Крім
того, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3

З довідки № 2243 від 17.07.2013 року виданої
Виконавчим комітетом Узинської
міської ради, вбачається, що ОСОБА_5,
мати ОСОБА_1, була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті.

З довідки № 2244 від 17.07.2013 року виданої
Виконавчим комітетом Узинської
міської ради, вбачається, що ОСОБА_3,
батько ОСОБА_1, був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 з 12.03.1965 року по 06.07.2001
рік.

ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, належить право
власності на 1/2 частку в спільному
сумісному майні, придбаному за час
шлюбу, що складається із житлового
будинку з відповідними господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться АДРЕСА_1, що зареєстрований
за померлим на підставі свідоцтва про
право власності на житловий будинок.
Даний факт підтверджується копією
свідоцтва про право власності ВАС №
443281 від 20 грудня 2002 року.

Спадкоємцем майна ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_6 є його дружина ОСОБА_5
Спадкове майно, на яке видано
свідоцтво, складається з 1/2 частини
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель та
споруд, який знаходиться АДРЕСА_1, що
належить померлому на підставі
свідоцтва про право власності. Даний
факт підтверджується копією свідоцтва
про право на спадщину за законом ВАС №
443282 від 20 грудня 2002 року.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було зроблено
розпорядження на випадок смерті,
згідно з яким, все майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті та на що вона матиме право,
заповідає в рівних частках ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
Підтвердженням наведеного слугує
копія заповіту від 26.01.2007 року
записаного державним нотаріусом
Узинської державної нотаріальної
контори Пашкевич Л.Г. Вказаний заповіт
було внесено до спадкового реєстру, що
підтверджується витягом з нього під №
8210685.

З копії витягу № 34262248 вбачається, що в
спадковому реєстрі зареєстровано
спадкову справу після смерті ОСОБА_5 №
54606274.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 серпня 2013 року встановлено факт,
що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_7 Також, встановлено факт, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_7 Наведене підтверджується
копією зазначеного рішення.

29.11.2013р. Державним нотаріусом Узинської
державної нотаріальної контори
Київської області Малькевич Л.В.
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з
тим, що свідоцтво про право власності
та свідоцтво про право на спадщину за
законом, видані Узинською міською
державною нотаріальною конторою
Київської області 20 грудня 2002 року
№1-5214, 1-5216 не пройшли відповідну
реєстрацію в КП КОР «Білоцерківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації» в реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1, ст.6 Конвенції «Про
захист прав та основоположних свобод»,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Позивачу
неодноразово роз*яснювалось його право
на уточнення позовних вимог, але він
зазначеним правом не скористувався.

Відповідно до ч.1, 2 ст.182 ЦК України,
Право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що свідоцтво про право
власності та свідоцтво про право на
спадщину за законом, видані 20 грудня 2002
року №1-5214, 1-5216, щоб з'ясувати порядок
державної реєстрації вказаних
свідоцтв, слід керуватись
законодавством яке було чинне в той
період.

Як вбачається з п.1 наказу Міністерства
юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 р. «Про
затвердження Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно», до 1 січня 2013 року
державна реєстрація права власності
та права користування (сервітут) на
об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельних ділянках;
права користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами;
права власності на об'єкти
незавершеного будівництва, а також
облік безхазяйного нерухомого майна,
довірче управління нерухомим майном
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (далі -
БТІ), створеними до набрання чинності
Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI ( 1878-17 )
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" та
інших законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

За таких обставин, позивачі в своїй
заяві вірно зазначають, що реєстрація
речових прав на нерухоме майно
здійснювалось органами БТІ до 01 січня
2013 року за тими законами, які були
чинними до 01 січня 2013 року.

З 01.01.2013 вступив в дію Закон України від
01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», яким передбачено створення
єдиної системи державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень. Система державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, яка
започаткована вказаним Законом,
передбачає проведення державної
реєстрації всіх речових прав на
нерухоме майно одним державним органом
в єдиному державному реєстрі.
Конституцією України визначено, що
саме держава покликана гарантувати
громадянам захист права власності, а
тому офіційне визнання і підтвердження
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (в чому і полягає
зміст державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно) має бути
функцією виключно держави.

Відповідно до ст.461 Закону України від
04.07.2012 № 5037-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
вдосконалення та спрощення процедури
державної реєстрації земельних
ділянок та речових прав на нерухоме
майно», нотаріус під час вчинення
нотаріальних дій з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва має
доступ та користується Державним
реєстром речових прав на нерухоме
майно. Нотаріус є спеціальним
суб'єктом, на якого покладаються
функції державного реєстратора прав на
нерухоме майно відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" і який має печатку такого
реєстратора. Користування Державним
реєстром речових прав на нерухоме
майно здійснюється безпосередньо
нотаріусом, який вчиняє відповідну
нотаріальну дію.

Як передбачено ч.6 ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) вчиняються, якщо право власності
чи інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті та
статтею 4-1 цього Закону.

Так, відповідно до ст.4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

У відповідності до п.2,ч.5,ст.5 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», державна реєстрація прав
власності, реєстрація яких проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва
проводиться нотаріусом, яким
вчиняється така дія.

Проаналізувавши наведені норми
законодавства суд дійшов висновку, що
державна реєстрація прав власності
позивачів нотаріусом під час вчинення
нотаріально дії та видача свідоцтва
про право на спадщину за заповітом була
б можливе лише за умови, що реєстрація
права власності була б проведена
померлою ОСОБА_5 відповідно до
законодавства, що діяло на момент його
виникнення.

Проаналізувавши норми законодавства
яке діяло на момент отримання ОСОБА_5
свідоцтва про право власності та
свідоцтва про право на спадщину, повно
та всебічно дослідивши наявні у справі
докази, та надавши їм належну правову
оцінку, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що отримавши свідоцтво про
право власності та свідоцтво про право
на спадщину за законом 20 грудня 2002 року
за р.№1-5214,№1-5216, ОСОБА_5 повинна була б
зареєструвати їх в Білоцерківському
бюро технічної інвентаризації, про що
вказано і в самих свідоцтвах, як цього і
вимагало діюче на той час
законодавство.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 не було
зареєстровано свідоцтво про право
власності та свідоцтво про право на
спадщину за законом від 20 грудня 2002
року №1-5214, №1-5216 в Білоцерківському
бюро технічної інвентаризації,
нотаріус Малькевич Л.В. розглядаючи
заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на майно
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, дійшла
обґрунтованого висновку про
необхідність винесення постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5

Відповідно до ст.50 Закону України «Про
нотаріат», нотаріальна дія або відмова
у її вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч.1, ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивачі скористались
своїм правом на судовий захист, однак
їхня позиція не знайшли свого
підтвердження в ході судового
слідства, отже в задоволенні позову
слід відмовити.

На підставі викладеного й керуючись
ст.6 Конвенції «Про захист прав і
основоположних свобод» ст.50 Закону
України «Про нотаріат», ст.182 ЦК
України, ст. 3,10, 11, 209, 212, 214-215,218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
державного нотаріуса Узинської
міської державної нотаріальної
контори Київської області про
скасування постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Суддя І. Д. Дубановська