Справа № 758/6547/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарях - Дмитренко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Завод
«Ленінська кузня», дочірнього
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора-ЛК» Відкритого акціонерного
товариства «Завод «Ленінська Кузня»
про визнання права користування жилою
кімнатою, вселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Подільського
районного суду м. Києва з позовною
заявою до ПАТ «Завод «Ленінська кузня»,
ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК»
ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» про
визнання права користування жилою
кімнатою, вселення.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на те, що з 1999 року ОСОБА_1
перебувала у фактичних шлюбних
стосунках з ОСОБА_3 У 2002 році ОСОБА_3 на
підставі ордеру отримав кімнату, жилою
площею 18 кв.м., в гуртожитку по АДРЕСА_1

25.01.08р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб було
зареєстровано офіційно, після
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 продовжувала
проживати разом з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1,
проте без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 помер. Після смерті
чоловіка ОСОБА_1 залишилась проживати у
спірній кімнаті. На підставі постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва ОСОБА_1 02.07.11р. була зареєстрована
в АДРЕСА_1 У листопаді 2011р. відповідачем
виселено ОСОБА_1 із спірної кімнати, у
зв'язку з чим остання звернулася до
суду про визнання за нею права на житло
та вселення.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва у задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання права користування
житлом, а саме АДРЕСА_1 та вселення було
відмовлено.

Позивач, посилаючись на те, що вона є
інвалідом ІІ-ої групи та не має іншого
житла, звернулась до суду з аналогічним
позовом і просить суд визнати за нею
право користування спірною кімнатою та
вселити її.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись його
безпідставність, оскільки вимоги
ОСОБА_1 про визнання права на житло та
вселення були предметом розгляду
Подільським районним судом м. Києва.

ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК»
ВАТ «Завод «Ленінська Кузня»
звернулося до суду із заявою про
розгляд справи без участі представника
(а.с. 102, 136).

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

05.11.02р. ОСОБА_3 було видано ордер на
право зайняття АДРЕСА_1 з правом
зайняття - 1 чол. (а.с. 4).

25.01.08р. ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (а.с. 5), а ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3
помер (а.с. 6).

На підставі постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.06.11р. ОСОБА_1 була зареєстрована у
спірній кімнаті, проте у листопаді 2011
року її було виселено із займаного
жилого приміщення на підставі рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 05.08.08р.

ОСОБА_1, посилаючись на відсутність
іншого житла, звернулася до суду
Подільського районного суду м. Києва з
позовом до ДП «Житлово-експлуатаційна
контора-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська
Кузня» за участю третьої особи ВАТ
«Завод «Ленінська Кузня» про визнання
права на житло та вселення її до
АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 22.03.12р, яке залишене без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 30.05.12р., у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено (а.с. 77-78, 80-82). Вказаним
рішенням місцевого суду та ухвалою
апеляційної інстанції встановлено, що
позивач, не перебуваючи у трудових
відносинах з підприємством не має
права на проживання в гуртожитку, а
відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
не є підставою для визнання права
користування житлом.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З урахуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України суд,
приходить до висновку про те, що
зазначені вище обставини, встановлені
судовим рішенням від 22.03.12р., що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді даної справи, тобто рішення
суду першої інстанції має преюдиційне
значення.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 7 постанови пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ.

За наведених обставин, рішення
Подільського районного суду м. Києві
від 22.03.12р. має преюдиційне значення при
розгляді даної справи, а тому суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, п. 2 ч. 7
постанови пленуму Верховного суду
України від 18.12.2009 № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», керуючись
ст.ст. 3 - 14, 60, 61, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Завод «Ленінська кузня», дочірнього
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора-ЛК» відкритого акціонерного
товариства «Завод «Ленінська Кузня»
про визнання права користування жилою
кімнатою АДРЕСА_1, вселення в кімнату
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. В. Васильченко