Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
права на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.12.2013 року звернувся з
позовною заявою, в якій просив суд
визнати за ним право на обов'язкову
частку в розмірі ? частки спадщини, що
складає 15,55 кв. м, що відкрилася після
смерті ОСОБА_5, та зобов'язати
Міністерство юстиції України, П'яту
Київську державну нотаріальну контору
видати нове свідоцтво про право
спадщину за законом на обов'язкову
частку у спадщині, що складає ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, а також
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом ВАО №189326,
виданого П'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 11.09.2003 року за
реєстровим №4-2152 .

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер його батько ОСОБА_5, після смерті
якого відкрилась спадщина, до складу
якого увійшло 2/3 частини будинку
АДРЕСА_1 та спадкоємцем якої за
заповітом став його брат ОСОБА_7, на
підставі чого 11.09.2003 року за реєстровим
номером №4-2152, державним нотаріусом
П'ятої Київської державної
нотаріальної контори на ім'я
останнього було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
відповідну частину будинку.

Проте, позивач вказує, що відповідно до
ст.535 ЦК України в редакції 1963 року
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкоємця успадковують незалежно від
змісту правочину, не менше двох третин
частки, яка б належала кожному з них при
спадкоємстві за законом. Крім того, за
ст.549 ЦК України визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння майно.

Так, позивач вказує, що на підставі
зазначених норм законодавства, які
діяли на момент відкриття спадщини, та
у зв'язку з тим, що на момент оформлення
спадщини він знаходився у стані
непрацездатної особи та фактично
прийняв спадщину, т. я. був
зареєстрований та фактично проживав
разом зі спадкодавцем в будинку
АДРЕСА_1, як до, так і після відкриття
спадщини, тому він звернувся до П'ятої
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про видачу свідоцтва
про право спадщину за законом на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_5.

Однак листом №2460/02-14 від 11.07.2013 року
йому було відмовлено у видачі
свідоцтва, з посиланням на те, що
відповідно до ст.1300 ЦК України нотаріус
за місцем відкриття спадщини може
внести зміни до свідоцтва про право на
спадщину шляхом видачі нових свідоцтв
лише за згодою всіх спадкоємців, які
прийняли спадщину, але оскільки
спадкоємець, який прийняв спадщину, -
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, то внести
зміни до виданого П'ятою Київською
державної нотаріальною конторою 11.09.2013
року за реєстровим номером №4-2152
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом неможливо.

На підставі зазначеного позивач
вказує, що вимушений звернутися до суду
для захисту своїх прав на спадщину.

Представник позивача 25.02.2014 року подав
заяву про заміну відповідача П'яту
Київську державну нотаріальну контору
на Головне управління юстиції у м.
Києві та залучення до розгляду справи
спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_7, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також 08.04.2014 року представником
позивача була подана заява про
уточнення позовних вимог, в якій він
просив визнати за позивачем право на
обов'язкову частку в розмірі 1/3 частки
спадщини, що відкрилася після смерті
ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2
року, та внести зміни до свідоцтва
виданого державним нотаріусом П'ятої
Київської державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_7 11.09.2003 року,
реєстровий №4-2152, шляхом видачі нових
свідоцтв про право на спадщину, в тому
числі з урахуванням видачі позивачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на обов'язкову частку у
спадщині, що складає 1/3 частину від 2/3
частину будинку АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Позивач в судове засідання після
перерви не з'явився, надавши до суду
заяву, в якій підтримавши позовні
вимоги, просив розглядати справу у його
відсутності.

Представник відповідача Головного
управління юстиції у м. Києві в судове
засідання не з'явився, будучи належним
чином повідомленим про місце та час
розгляду.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов
визнали та після перерви в судове
засідання також не з'явилися, надавши
до суду заяви, в яких зазначили, що
проти уточнення позовних вимог не
заперечуються і просять розглядати
справу у їх відсутності.

Таким чином, суд, дослідивши заяви
сторін та матеріали справи, приходить
до висновку, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, одним із способів якого є
визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер батько позивача ОСОБА_5, про що
04.11.1997 року видано свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1, копія якого міститься в
матеріалах справи. Так, після смерті
останнього відкрилась спадщина, до
складу якого увійшло 2/3 частини будинку
АДРЕСА_1, та спадкоємцем якої за
заповітом став брат позивача - ОСОБА_7.

11.09.2003 року П'ятою Київською державною
нотаріальною конторою була заведена
спадкова справа №640 після смерті
ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_7

11.09.2003 року за реєстровим номером №4-2152
державним нотаріусом П'ятої Київської
державної нотаріальної контори на ім'я
- ОСОБА_7 було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на 2/3
частини будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка). При визначенні розміру
обов'язкової частки враховується і
вартість спадкового майна, що
складається з предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку.

Так, як вказує позивач та що
підтверджується паспортними даними
останнього, враховуючи його дату
народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2
року, позивачу ОСОБА_1 виповнилось 63
року, що у відповідності до ЗУ «Про
пенсійне забезпечення» свідчить про
настання пенсійного віку та
перебування в непрацездатному стані
ОСОБА_1 на час відкриття спадщини.

Крім того, непрацездатність останнього
підтверджується перебуванням позивача
на пенсійному забезпеченні, про що
свідчить копія пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_2, виданого управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва, копія
якого міститься в матеріалах справи.

Також п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
встановлювалось, що спадкоємець
визнається таким, що прийняв спадщину,
якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Так, рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 21.10.2013 року був
встановлений факт постійного
проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
зі спадкодавцем ОСОБА_5, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у будинку АДРЕСА_1 з
11.08.1973 року і до часу відкриття спадщини
- ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, вищезазначені
норми чинного на момент відкриття
спадщини законодавства та
встановлених судом обставин, позивач,
перебуваючи у стані непрацездатної
особи, фактично прийняв спадщину за
законом в розмірі обов'язкової частки,
що під час розгляду справи
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
заперечувалось, проте, про існування
заповіту батька на ім'я брата ОСОБА_7 не
знав.

Судом встановлено, що 09.07.2013 року
позивач звернувся до П'ятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою щодо видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на обов'язкову
частку у спадщині, що складає 2/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Однак отримав відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на обов'язкову частку після
смерті батька, вмотивовану тим, що
дійсно враховуючи те, що позивач з
11.08.1973 року, відповідно до відмітки про
реєстрацію у паспорті, зареєстрований
у будинку АДРЕСА_1, то на підставі норм
ст.ст.535,549 ЦК УРСР, вважається таким, що
прийняв спадщину та дійсно має право на
отримання обов'язкової частки у
спадщині.

Проте, відповідно до ч.1 ст.1300 ЦК України
нотаріус за місцем відкриття спадщини
може внести зміни до свідоцтва про
право на спадщину лише за згодою всіх
спадкоємців, які прийняли спадщину, але
спадкоємець, на ім'я якого було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер,
про що 25.07.2013 року Відділом реєстрації
смерті у м. Києві було видано свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_3, а тому внести
зміни до виданого 11.09.2003 року свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, а
також видати свідоцтво про право на
спадщину за законом на обов'язкову
частку не вбачається за можливе.

09.07.2013 року П'ятою Київською державною
нотаріальною конторою була заведена
спадкова справа №424/2013 після смерті
ОСОБА_7 за заявами відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Разом з тим, ч.2, 3 ст.1300 ЦК України
передбачає, що на вимогу одного із
спадкоємців за рішенням суду можуть
бути внесені зміни до свідоцтва про
право на спадщину. У випадках,
встановлених частинами першою і другою
цієї статті, нотаріус видає
спадкоємцям нові свідоцтва про право
на спадщину.

Враховуючи обставини щодо
документального підтвердження
суб'єктивних прав позивача як
спадкоємця на обов'язкову частку у
спадщині, застосовуючи вимоги
приведеного законодавства, суд
приходить до висновку про
відповідність обраного позивачем
способу судового захисту та визнання
обґрунтованими його вимоги щодо
визнання за ним права на обов'язкову
частку в розмірі 1/3 частки спадщини, що
відкрилася за заповітом після смерті
ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2
року, а також вважає за необхідне з
урахуванням визнання за позивачем
ОСОБА_1 права на спадщину за законом в
розмірі обов'язкової частки внесення
змін до свідоцтва, виданого державним
нотаріусом П'ятої Київської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_7
11.09.2003 року за реєстровим №4-2152, про
право на спадщину за заповітом, що
складає 2/3 частин від 2/3 частину будинку
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, яка мала
місце ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Керуючись ст.ст. 535, 549 ЦК УРСР, ст.ст.16, 1300
ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 16, 57-61, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління
юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права на спадкове майно
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадщину за законом в розмірі
обов'язкової частки, що складає 1/3
частину від 2/3 частин будинку АДРЕСА_1,
під літерою «А», шлакобетонного, жилою
площею 75,40 кв. м, з господарчими та
побутовими будівлями і спорудами:
сарай під літерами «Б», «В», «Е»,
вбиральні під літерами «Г», «Д»,
споруди - №1-4; що знаходяться по
АДРЕСА_1, що належали померлому ОСОБА_5,
смерть якого мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Внести зміни до свідоцтва, виданого
11.09.2003 року державним нотаріусом П'ятої
Київської державної нотаріальної
контори Мельник І.Р., на ім'я ОСОБА_7 за
реєстровим №4-2152, про право на спадщину
за заповітом в розмірі 2/3 частин від 2/3
частин будинку АДРЕСА_1, під літерою
«А», шлакобетонного, жилою площею 75,40
кв. м, з господарчими та побутовими
будівлями і спорудами: сарай під
літерами «Б», «В», «Е», вбиральні під
літерами «Г», «Д», споруди - №1-4; що
знаходяться по АДРЕСА_1, що належали
померлому ОСОБА_5, смерть якого мала
місце ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: