У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Остапчука Д. О.,
Ізмайлової Т. Л., Коротуна В.
М.,

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_4 до Одеського селищного
виконкому про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру та розпорядження від 20 серпня
1993 року № 29, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 03 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом до Одеського
селищного виконкому, у якому просив
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
15 жовтня 1993 року виконкомом Одеської
селищної ради та визнати частково
недійсним розпорядження від 20 серпня
1993 року № 29.

Посилався на те, що приватизація
вказаної квартира була проведено з
порушенням вимог чинного
законодавства щодо приватизації
державного житлового фонду, оскільки
його син ОСОБА_5 на момент подачі заяви
до виконкому не був зареєстрований та
не проживав у спірній квартирі, тому не
мав права на її приватизацію.

Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 23 квітня 2013 року
позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
видане 15 жовтня 1993 року Одеським
селищним виконкомом та частково
недійсним розпорядження від 20 серпня
1993 року № 29.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 03 березня
2014 року рішення Буського районного
суду Львівської області від 23 квітня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову за пропуском строку позовної
давності.

У поданій касаційній
скарзі ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалене у справі
судове рішення просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4
необхідно відхилити з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Встановлено й це
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 03 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Д. О. Остапчук

Т. Л. Ізмайлова

В. М. Коротун