Справа № 346/2142/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді --
Потятинника Ю.Р.,

секретаря -
Васильчук Я.В.,

позивача -
ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, ---

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
позовом, який мотивує тим, що житловий
будинок АДРЕСА_1 належав на праві
приватної власності ОСОБА_6 згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом виданого 13 квітня 2010 року
державним нотаріусом Першої
Коломийської районної державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 569.
Наведене підтверджується також
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно видане ОКП
Коломийське МЕТІ 20 травня 2010 року №
26175626. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер,
про що 21 грудня 2012 року складено
відповідний актовий запис за № 46.

Померлий залишив заповіт, який 28
травня 2012 року посвідчений секретарем
Великоключівської сільської ради та
зареєстрований в реєстрі за № 60, яким
все своє майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося, і взагалі все
те, що буде належати йому і на що за
законом матиме право заповів ОСОБА_4.

Згідно довідки Великоключівської
сільської ради від 17 січня 2013 року №64
підтверджено, що заповіт від імені
померлого, ОСОБА_6, що посвідчувався в
Великоключівській сільській раді 28
травня 2012 року не змінювався і не
скасовувався.

Вважає, що ОСОБА_6 на момент
підписання заповіту не розумів
значення своїх дій та не взмозі був
керувати ними, а тому вищезазначений
заповіт підлягає визнанню судом
недійсним. ОСОБА_2 є спадкоємцем
третьої черги, як дядько померлого
ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як
тітки та спадкоємці третьої черги на
спадщину після смерті ОСОБА_2 не
претендують.

Інших спадкоємців та осіб,
передбачених законом, зокрема
малолітніх, неповнолітніх,
недієздатних осіб, а також осіб,
цивільна дієздатність яких обмежена не
має.

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
(надалі - Постанова) встановлено, що
відповідно до ст. 215, 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
може бути заявлена як однією із сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_6 проживав один в житловому
будинку АДРЕСА_1, в зв'язку з чим позивач
та інші родичі часто відвідували його.
ОСОБА_6 постійно вживав алкоголь, в
зв'язку з цим позивач та інші родичі
неодноразово просили його припинити
вживати алкоголь, так як він поводив
себе неадекватно в спілкуванні, з
оточуючими, в побутових ситуаціях.

Вживання алкоголю ОСОБА_6
призводило до стійких емоційних і
вольових розладів, в зв'язку з чим він
не взмозі був керувати своїми вчинками
та усвідомлювати їх.

За таких обставин, вважає, що
ОСОБА_6 за своїм психічним станом на час
укладення заповіту, не міг мати
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, в повній мірі розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Статтею 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності та
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Частиною 2 ст. 1257 ЦК
України встановлено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визначний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом іншої
особи, чиї цивільні права та інтереси
порушені. Закон визначає, що правочин,
вчинений в такому стані, не відповідає
загальним вимогам чинності правочину,
зокрема відповідності волевиявлення
учасника правочину його внутрішній
волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до п. 16 Постанови
передбачено, що правила ст. 225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Для визначення наявності такого
стану на момент укладення правочину
суд зобов'язаний призначити
судову-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї сторони. В
даному випадку посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Вважає, що є всі підстави для
призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи,
оскільки згідно довідки головного
лікаря Івано-Франківської обласної
психоневрологічної лікарні № 3 від 02
квітня 2013 року № 1495 підтверджено, що
ОСОБА_6 перебував на лікуванні в
лікарні з 28 червня 2012 року до 19 липня 2012
року з діагнозом: розлади психіки та
поведінки внаслідок вживання алкоголю
у формі хронічного, резидуального,
психотичного розладу з
галюцинаторно-параноїдним синдромом.

Згідно п. 16 Постанови передбачено,
що справи про визнання правочину
недійсним з підстав, передбачених ст. 225
ЦК України вирішуються з урахуванням
як висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів
відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України
передбачено, що у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Статтею 1223 ЦК України передбачено,
що у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У третю чергу право на спадкування
за законом мають рідні дядько та тітка
спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали.
Пояснили, що померлий ОСОБА_6 після
смерті свого батька з 2008р. почав
зловживати алкоголем, був
відлюдькуватий, з родичами не
спілкувався, дітей і сім»ї не мав.
Відповідач проживає по сусідству і
допомагав ОСОБА_6 по господарству, але
все отримане (молоко, сіно, городину )
забирав собі. Відповідач пригощав
ОСОБА_6 горілкою, підвозив на
автомобілі. З позивачем померлий не
спілкувався, оскільки сварив його за
зловживання алкоголем. Позивач разом з
братом - батьком ОСОБА_6 збудували
будинок в якому проживав ОСОБА_6 Мати
ОСОБА_6 померла за рік до його смерті і
також заповіла своє господарство
відповідачу.

Відповідач та представник
відповідача проти позову заперечили.
Пояснили, що відповідач на протязі двох
років доглядав за господарством
померлого ОСОБА_6 Останній за рік до
смерті висловлювався про те, що не хоче
залишати господарство позивачу і має
намір залишити відповідачу. Також
відповідач з матір»ю доглядали хвору
матір ОСОБА_6 Позивач не відвідував
ОСОБА_6 Останній дійсно випивав, але не
кожен день. Після смерті матері ОСОБА_6
почав більше зловживати алкоголем. В
тверезому стані був цілком адекватний.
В день складення заповіту ОСОБА_6 був
тверезий. ОСОБА_6 був ініціатором
складення заповіту. Разом з ОСОБА_6
алкоголь не вживав і йому спиртне не
давав. Похорони як ОСОБА_6 так і його
матері робили за рахунок відповідача
та його матері. Відомо, що у ОСОБА_6 з
позивачем був спір за майно. Для
складення заповіту в сільську раду
їхав власним автомобілем разом з
ОСОБА_6 та своєю матір»ю. Заповіт
складав секретар сільської ради.

В судове засідання в якому прийнято
рішення відповідач не з»явився,
представник відповідача після
вирішення клопотання про призначення
повторної експертизи покинув зал
судового засідання, а тому суд ухвалив
справу розглядати заочно у відсутності
відповідача та його представника на
підставі наявних доказів, що
відповідає п.30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції».

Третя особа ОСОБА_3 просить позов
задоволити. Пояснила, що ОСОБА_6 , а
також його мати були дивакуваті,
відлюдькуваті, не виходили з хати.
ОСОБА_6 зловживав алкоголем, постійно
був в нетверезому стані. Відповідач
разом з своєю матір»ю споювали ОСОБА_6,
намовляли його проти рідні, і в
результаті, той повісився. Мати ОСОБА_6
склала заповіт на своє господарство в
користь відповідача, який доглядав її,
а потім схотів ще й господарство ОСОБА_6
Про складення заповіту дізналась в
сільській раді. Останній в розмові з
третьою особою говорив, що все буде
добре, папір все витримає і, що він
скасує заповіт. ОСОБА_6 був
неадекватний. Був випадок, що він ходив
голий в м. Коломиї, кидався на людей і
його госпіталізували.

Третя особа ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явилась, але звернулась
до суду із заявою в якій просить позов
задоволити, справу розглядати в її
відсутності.

Суд, вислухавши сторони,
аналізуючи обставини встановлені під
час судового розгляду та дослідивши
зібрані докази, вважає, що позов
підставний і підлягає до задоволення
з таких мотивів.

Як встановлено в судовому
засіданні, 28.05.2012р. секретарем
Великоключівської сільської ради
посвідчено заповіт ОСОБА_6, який
зареєстровано в реєстрі під № 60, згідно
якого останній на випадок своєї смерті
все належне йому майно заповів
відповідачу по справі ОСОБА_4 Згідно
свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Заповіт є правочином. Тому до нього
застосовуються загальні положення про
правочини та положення про недійсність
правочинів встановлені ст. 215 - 236 ЦК
України.

Статтею 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності та
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Частиною 2 ст. 1257 ЦК
України встановлено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визначний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом іншої
особи, чиї цивільні права та інтереси
порушені.

Згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи
експертна комісія на підставі медичних
документів прийшла до висновку, що
ОСОБА_6 страждав стійким хронічним
психічним розладом - РПП внаслідок
вживання алкоголю у формі хронічного,
рецидивуючого, психотичного розладу з
галюцинаторно - параноїдним синдромом
і на період кладення заповіту
перебував у стані при якому був
позбавлений здатності усвідомлювати
свої дії і керувати ними.

Такі висновки експертизи
підтверджуються вищевказаними
показаннями відповідача та третьої
особи, які пояснили, що ОСОБА_6 був
дивакуватим, відлюдькуватим,
неадекватним, зловживав алкоголем, а
також показаннями свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 пояснила, що є двоюрідною
сестрою померлого, який зловживав
алкоголем, не розумів значення своїх
дій і прихильно ставився до тих , хто
йому приносив спиртне. Це й робили
відповідач з своєю матір»ю. ОСОБА_6 не
одружувався, ніде не працював, в армії
не служив, власних доходів не мав, лише
пив і спав, був дивакуватий,
неадекватний. Одного разу , в розмові
під час відвідування його в лікарні в
червні 2012р. сказав, що це неможливо, щоб
він заповів господарство відповідачу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7
пояснила, що ОСОБА_6 був її хрещеним
батьком. Після смерті його батька в 2008р.
ОСОБА_6 почав зловживати алкоголем, був
дивакуватим, неадекватним, не сповна
розуму, не зв»язно висловлювався, не
працював, доходів не мав.

Згідно довідки Великоключівської
сільської ради ОСОБА_6 на час смерті
проживав один.

Таким чином, проаналізувавши
зібрані докази суд вважає, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, а
тому заповіт слід визнати недійним.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 209 ч.3, 213-215 ЦПК України,--

В
И Р І Ш И В :

Позов задоволити. Визнати
недійсним заповіт складений ОСОБА_6 в
користь ОСОБА_4, який посвідчений
секретарем Великоключівської
сільської ради Івано-Франківської
області 28.05.2012р. та зареєстрований в
реєстрі за № 60.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_2 114 грн. 70 коп. судового збору.

Дане заочне рішення може бути
переглянуте судом , що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

На рішення може бути подано
апеляцію до Апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення чи
отримання копії повного рішення, через
Коломийський міськрайсуд.

Суддя: Потятинник Ю. Р.