Справа № 646/693/14-ц
Провадження2/646/490/2014
Н Е М У К Р А Ї Н И
Червонозаводський районний суд м.
головуючого у справі - судді Нікуліної
за участю секретаря - Жорнік Н.Г.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до ОСОБА_4, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на житло та виселення, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області, про поновлення
порушеного права на житлову площу та
Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулись до суду з
позовом про усунення перешкод у
здійсненні права власності на житло та
виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтуванні своїх позовних вимог
позивачі зазначили, що спірна квартира
належить їм на праві спільної
сумісної власності на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого відділом приватизації
житлового фонду управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради Харківської
області 21 серпня 2001 р., р. № 9-01- 151194-Х2.
Квартира складається з трьох житлових
кімнат житловою площею 42,3 кв.м. Всі
вони перебувають у родинних
відносинах. Між собою вони підтримують
добрі родинні стосунки. Відповідач
ОСОБА_4 являється колишнім чоловіком їх
матері - ОСОБА_5, а також батьком ОСОБА_6
Сімейне життя не склалося з причини
конфліктного характеру відповідача,
його недбалого відношення до родини,
житла. Шлюб був розірваний у липні 2001
року. У 2006 році за проханням ОСОБА_4 вони
дали згоду на його реєстрацію і
проживання у квартирі АДРЕСА_1,
оскільки на той час він не мав роботи і
знайти її без реєстрації проживання
було важко, не мав житла. Після
розірвання шлюбу між відповідачем за
ОСОБА_5 у 1999 році, відповідач фактично
перестав проживати в спірній квартирі,
кімнату, в якій зберігав свої речі,
закрив та лишив їх доступу до неї. На
даний час відповідач створює
неможливі для сумісного проживання
умови, відноситься до них з неповагою,
вчиняє скандали, оскорбляє, принижує
гідність і навіть погрожує розправою,
якщо щось робиться всупереч його
бажанню. Крім того, ОСОБА_4 зайняв одну
з кімнат та утворив у ній склад, зламав
камін, демонтував стіну, тобто
приводить жиле приміщення у неможливий
для проживання стан, руйнує його. При
тому, він ні в якій мірі не приймає
участі у сплаті комунальних послуг.
Неодноразові звернення до працівників
міліції, комунальних служб не дали
належних результатів. Тому вони
вимушені звертатися за захистом своїх
прав до суду.
В свою чергу, ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області, в якому зазначив,
що з лютого 1991 року він проживав однією
сімєю з відповідачкою ОСОБА_5 та за її
згодою вселився та став проживати у
квартирі АДРЕСА_1. Також, разом з нею
проживали її діти від попередніх
шлюбів. У 1994 році у них народилась
дочка- ОСОБА_6. У 1999 році вони розірвали
шлюб. 21.08.2011 році його колишня дружина -
ОСОБА_5 з її дітьми приватизували
квартиру, про що було видане свідоцтво
про право власності на житло. Зазначив,
що після розірвання шлюбу він
піклувався про сімю, забезпечував її
матеріально, а також турбувався про
житло, а саме, за свої кошти він
обладнав санвузол, якого у квартирі
раніше не було. У 2004 році він встановив
вхідні металеві двері у квартиру та
обладнав їх відеодомофоном. У 2010 році
він провів у квартиру супутникове
телебачення, а також всі роки за його
кошти сплачувались комунальні послуги.
За таких обставин, з 05.07.2006 року за
письмовою згодою відповідачів він був
зареєстрований у спірній квартирі.
Однак 03.01.2014 року він повернувся додому
з роботи та не зміг потрапити у
квартиру, оскільки замки на вхідних
дверях були змінені. Зазначив, що не
створював умови для неможливого з ним
проживання в квартирі, не скоював
ніяких правопорушень, заходи
попередження та громадського впливу до
нього не застосовувались.У зв'язку з
вищевикладеним, позивач просив
поновити його порушене право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, вселивши його у
квартиру та зобов'язати
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області поновити житлову
реєстрацію його у спірній квартирі.
У судовому засіданні позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та їх представник
ОСОБА_9, яка також представляє інтереси
позивача ОСОБА_1 підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити.
Проти зустрічного позову заперечували
в повному обсязі. Зазначили, що
обставини, викладені в зустрічному
позові є вигаданими, та позовні вимоги
є безпідставними та такими що
Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні проти первісного позову
заперечував, зустрічний позов просив
задовольнити. Надав пояснення
відповідно до викладених обставин,
зазначених у позові та зауважив, що
фотографічні знимки, на яких нібито
зображена його кімната у спірній
квартирі, в якій він утворив склад, у
дійсності є фотознімками квартири
АДРЕСА_2, яка належить позивачці ОСОБА_1
Представник третьої особи -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області у судове засідання
не зявився, про день та час судового
засідання повідомлявся своєчасно та
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Суд, вислухавши позивачів,
представника позивачів, відповідача,
пояснення свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,
дослідивши матеріали справи, вважає
первісний позов таким, що підлягає
задоволенню, зустрічний позов таким, що
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого відділом приватизації
житлового фонду управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради Харківської
області 21 серпня 2001 р., р. № 9-01- 151194-Х2 та
технічного паспорту квартира АДРЕСА_1
належить позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на праві приватної
власності. Квартира складається з
трьох житлових кімнат житловою площею
42,3 кв.м. (а.с. 8-10 )

Згідно Договору дарування частки
квартири, посвідченого Приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 01.02.2014
року за реєстровим № 16, ОСОБА_5
подарувала ? частку квартири АДРЕСА_1
своєму синові - ОСОБА_2. (а.с. 58)

Ухвалою суду від 24.03.2014 року
ОСОБА_5 була виключена з числа
позивачів у справі як така, що не має
власності у спірній квартирі.

На даний час власниками квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Власник майна, як зазначено у статті 391
ЦК України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном.

Члени сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користають жилим приміщенням нарівні з
власниками будинку (квартири), якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням -
ч.1 ст. 156 ЖК України.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч.2 ст. 64 цього Кодексу.

Згідно ст.109 ЖК України, виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або у судовому порядку.

Відповідно ст. 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє колишніх членів
його сім'ї права користування займаних
приміщенням. Право вимагати в судовому
порядку виселення колишніх членів
сім'ї власник жилого будинку (квартири)
має відповідно до ст.157 ЖК України, але
за наявності обставин, передбачених ч.1
ст.116 цього Кодексу.

За ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушення правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ним в
одній квартирі чи одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
вони можуть бути виселені без надання
іншого приміщення.

Згідно довідки дільниці № 58 КП
«Жилкомсервіс» від 14.12.2012 р., в квартирі
зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
колишній чоловік матері позивачі
ОСОБА_5 (а.с. 12)

Позивачі дали суду пояснення на
підтримку позову, крім того позивачі
додали копії заяв до
Червонозаводського РВ м. Харкова, КП
«Жилкомсервіс» на протиправні дії
відповідача ОСОБА_4 та відповідні
відповіді, довідку про інвалідність
позивача ОСОБА_6, медичні документи на
підтвердження факту її серцевої
хвороби, а також акт бригади швидкої
допомоги, з якого вбачається, що ОСОБА_6
та її мати ОСОБА_5 знаходяться у стані
нервового стресу: збільшений
артеріальний тиск, болі в області
серця. При тому, батько позивача ОСОБА_6
- ОСОБА_4, що знаходився у квартирі,
поводив себе агресивно, кричав, тощо.
Також, суду надані фотографічні знімки
кімнати, яку займає відповідач, з яких
вбачається, що квартира утворена у
склад, у ній антисанітарія, приміщення
має вигляд нежитлового, а отже
використовується не за
призначенням.(а.с. 37-49)

Згідно пояснень свідка ОСОБА_12,
відповідач ОСОБА_4 раніше постійно
проживав за адресою: АДРЕСА_1, де він за
проханням відповідача проводив в
квартирі інтернет. Зазначив, що завалів
в квартирі не бачив що квартира має
нормальний вигляд.

Свідок ОСОБА_13 у судовому
засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_4
раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1, на
даний час він проживає разом з
ним,окрім вихідних днів, у зв'язку з тим,
що за рішенням суду його виселили. В
спірній квартирі був декілька разів, в
кімнаті де він проживає завалів немає,
але кімнату займають речі, які там
зберігаються.

Як встановлено у судовому засіданні
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано у
1999 році, після чого відповідач ОСОБА_4
за адресою: АДРЕСА_1 не проживає,
кімната, в якій зберігає свої речі
закрив та лишив доступу власників
квартири.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сімї власника житла втрачає право
на користування цим житловим у разі
відсутності члена сімї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних та громадських
організацій.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Враховуючи положення вищезазначених
статтей ЖК України, суд приходить до
висновку, що відповідач ОСОБА_4 втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1 у
зв'язку з тривалим не проживанням його
у зазначеній квартирі.

Статтею 48 Закону України „Про
власність" передбачено, що власник може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння, і відшкодування завданих
цим збитків.

Відповідно ч.1 ст. 116, ст. 157 Житлового
кодексу України , якщо особи, які
проживають разом з власником житла,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Також, згідно з п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2
від 12.04.1985 р. « Про деякі питання, що
виникли у практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів.

Ст. 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні права
ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Суд також враховує, що як
вбачається з наданих суду особистих
документів відповідача та документу
про його власність, ОСОБА_4 є
громадянином Росії та має там своє
житло.

Враховуючи вищевикладене суд вважає
позивачі мають право вимагати усунення
будь-яких порушень у здійсненні права
користування та розпорядженням свої
майном, у зв'язку з чим позов є законним
та обґрунтованим та підлягає
задоволенню в повному обсязі, а тому
зустрічний позов суд вважає законним
залишити без задоволення.

На підставі наведеного вище та
керуючись ст. 41 Конституції України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, ст., ст. 316, 317,
319, 321, 325, 383, 386, 391 Цивільного кодексу
України, ст., ст. 9 ч.3, ч.2 ст. 64, 71, 72,
109, 116, 156, 157 Житлового кодексу
України,постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12.04.1985
року № 2 та ст. ст. 3, 10, 11, 13, 14, 57, 60, 88, 209,
212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до ОСОБА_4, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на житло та виселення, та за
зустрічним позовом - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6
права користування житловим
приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового приміщення
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

Зобов"язати Червонозаводський РВ в м.
Харкові Головного управління
державної імміграційної служби
України в Харківській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управління державної
імміграційної служби України в
Харківській області, про поновлення
порушеного права на житлову площу та
вселення-залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.П.
Нікуліна