Справа № 447/115/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

04.03.2014 року Миколаївський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді
Карбовнік І. М.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В
обґрунтування позовних вимог вказує,
що між ним та відповідачем було
укладено декілька договорів позики.
Так 17.12.1997 року ОСОБА_2 позичив у нього
13 000 доларів США, на строк до 17.01.1998 р.
Розмір боргу станом на 08.01.2014 року
становить 12900 доларів США, що становить
103109,70 грн. згідно курсу НБУ, оскільки
ОСОБА_2 частково сплатив борг згідно
даного договору позики в жовтні -
листопаді 2013 року в сумі 100 доларів США.
Факт укладення договору та одержання
грошей підтверджується розпискою.

22.04.1998 року ОСОБА_2 позичив у нього ще 5000
доларів США на строк до 22.07.1998 р. Розмір
боргу станом на 08.01.2014 року становить 4900
доларів США, що становить 39165,70 грн.
згідно курсу НБУ., оскільки ОСОБА_2
частково сплатив борг згідно даного
договору позики в жовтні - листопаді 2013
року в сумі 100 доларів США. Факт
укладення договору та одержання грошей
підтверджується розпискою.

03.12.1999 року ОСОБА_2 позичив у нього ще 5000
доларів США на строк до 01.03.2000 р. Розмір
боргу станом на 08.01.2014 року становить 4900
доларів США, що становить 39165,70 грн.
згідно курсу НБУ., оскільки ОСОБА_2
частково сплатив борг згідно даного
договору позики в жовтні - листопаді 2013
року в сумі 100 доларів США. Факт
укладення договору та одержання грошей
підтверджується розпискою.

Незважаючи на наявність боргових
зобов'язань відповідач не повертає
суму заборгованості по укладеним
договорам позики та відсотки, які
нараховані за користування даними
грошовими коштами, постійно переносить
дату останнього розрахунку, а тому
просив стягнути з ОСОБА_2 112700,00 доларів
США, що еквівалентно 900811,10 грн., згідно
офіційного курсу НБУ станом на 08.01.2014
року (в тому числі 22700 доларів США -
основного боргу, що еквівалентно 181441,10
грн. та 90000,00 доларів США відсотків, що
еквівалентно - 719370,00 грн.), а також
судові витрати в сумі 3654,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав, просить суд позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечив щодо
задоволення позовних вимог в повному
обсязі та покликаючись на заперечення
відповідача ОСОБА_2 вказав, що між
сторонами дійсно тричі було укладено
договори позики, так 17.12.1997 року ОСОБА_2
позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 24700,00 грн, що на той момент у
відповідності до курсу гривні до
долара США відповідало 13000 доларів США,
та на підтвердження цього надав йому
розписку від 17.12.1997 року. Дані кошти в
сумі 14000 доларів США ОСОБА_2 повернув
позивачеві ще 14.01.1998 року.

22.04.1998 р. ОСОБА_2 повторно позичив у
ОСОБА_1 10250,00 грн., що на той час у
відповідності до курсу гривні до
долара США відповідало 5000 доларів США
та на підтвердження цього надав йому
розписку від 22.04.1998 р. На початку липня
1998 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 кошти в
сумі 5350 доларів США.

03.12.1999 р. ОСОБА_2 повторно позичив у
ОСОБА_1 5000 доларів США, що на той час у
відповідності до курсу гривні до
долара США відповідало 10250,00 грн. та на
підтвердження цього надав йому
розписку від 03.12.1999 р. Приблизно в кінці
січня на початку лютого 2000 року ОСОБА_2
достроково повернув ОСОБА_1 позичені
грошові кошти у розмірі 5900 доларів США.

Жодної розписки на підтвердження факту
повернення грошових коштів ОСОБА_1 не
писав, а віддати попередньо написані
боргові розписки від 17.12.1997р., 22.04.1998р. та
03.12.1999 р. відмовився, покликаючись на те,
що не пам»ятає де вони є.

Окрім того, сам відповідач ОСОБА_2 в
поданому до суду запереченні та його
представник ОСОБА_4 безпосередньо в
судовому засіданні просили
застосувати строки позовної давності,
так як ОСОБА_1 звернувся з позовом
після спливу майже 13 (тринадцяти) років
з моменту закінчення строку позовної
давності за першими двома договорами
позики та майже 11 (одинадцяти) років з
моменту закінчення строку позовної
давності за останнім договором позики.
При цьому, у позовній заяві не просить
суд визнати поважними причини
пропущення позовної давності та не
зазначає про такі причини пропуску
позовної давності взагалі, а тому
просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що 17.12.1997р., 22.04.1998р.
та 03.12.1999 р. між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договори позики.

Відповідно до умов договору від 17.12.1997
року позивач передав, а відповідач
отримав 24700,00 грн, що у відповідності
до курсу гривні до долара США
відповідало 13000 доларів США, на строк до
17.01.1998 р.

Відповідно до умов договору від 22.04.1998
року позивач передав, а відповідач
отримав 10250,00 грн., що на той час у
відповідності до курсу гривні до
долара США відповідало 5000 доларів США ,
на строк до 22.07.1998 р.

Відповідно до умов договору від 03.12.1999
року позивач передав, а відповідач
отримав 5000 доларів США, що на той час у
відповідності до курсу гривні до
долара США відповідало 10250,00 грн., на
строк до 01.03.2000 р.

Відповідно до вимог ч.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Таким чином зазначенні,
правовідносини регулюються Цивільним
Кодексом УРСР від 18.07.1963 року.

У відповідності до вимог ст. 374 ЦК УРСР,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі,
визначенні родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості.

Договір позики вважається укладеним у
момент передачі грошей або речей.

Згідно вимог ст. 375 ЦК УРСР, договір
позики на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у
письмовій фірмі.

Статтею 170 ЦК УРСР передбачено, що
проценти по грошових зобов'язаннях не
допускаються, за винятком операцій
кредитних установ, зобов'язань по
зовнішній торгівлі та інших випадків,
зазначених у законі.

У відповідності до вимог ст.. 216 ЦК УРСР
зобов'язання припиняється, проведеним
належним чином.

Якщо боржник видав кредитору в
посвідчення зобов'язання борговий
документ, то кредитор, приймаючи
виконання, повинен повернути цей
документ, а при неможливості
повернення зазначити про це в розписці,
що ним видається. Розписка може бути
замінена написом на борговому
документі, що повертається.
Знаходження боргового документа у
боржника посвідчує припинення
зобов'язання, поки не доведено інше.

При відмові кредитора видати розписку,
повернути борговий документ або
відмітити в розписці неможливість його
повернення, боржник вправі затримати
виконання. В цьому випадку кредитор
вважається таким, що прострочив.

Згідно з вимогами ст..71 ЦК УРСР
загальний строк для захисту прав за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР, перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня , коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Аналогічні правові норми щодо
підтвердження виконання зобов'язання,
загального строку позовної давності та
початку його перебігу містяться і в ЦК
України.

Так, відповідно до ст.. 545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов»язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати
про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача коштів не
підлягають до задоволення, оскільки
ОСОБА_1 звернувся з даним позовом після
спливу майже 13 (тринадцяти) років з
моменту закінчення строку позовної
давності за першими двома договорами
позики та майже 11 (одинадцяти) років з
моменту закінчення строку позовної
давності за останнім договором позики.

У відповідності до вимог ст. 80 ЦК УРСР
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 208, 209,212- 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 71, 76, ЦК УРСР , ст.ст.
256,257,261,267 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з моменту його
проголошення.

Суддя :
Карбовнік
І. М.