АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа №22-ц/796/181/2014
інстанції: Цимбал І.К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів:
Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Київської
регіональної спілки споживчої
кооперації до ОСОБА_1, треті особи:
Київська міська рада, Державна
реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві, про визнання права
власності, за апеляційною скаргою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 8 травня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Київська регіональна
спілка споживчої кооперації (далі -
Київська регіонспоживспілка)
звернулася до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 2 січня 2013 року між
Київською регіонспоживспілкою та
ОСОБА_1 був укладений договір оренди
майна, за умовами якого Київська
регіонспоживспілка, як орендодавець,
передала, а ОСОБА_1, як орендар прийняв у
строкове платне користування цілісний
майновий комплекс, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1 та належить
орендодавцю на підставі свідоцтва про
право власності. Оскільки відповідач
не сплачує орендну плату позивач
направив йому повідомлення про відмову
від договору оренди та вимогу про
необхідність звільнення займаного ним
об'єкту оренди. Проте, відповідач
відмовився передати позивачу цілісний
майновий комплекс у зв'язку з тим, що на
його думку, позивач не є його власником.
Така позиція відповідача свідчить про
невизнання ним права власності
позивача на вказаний майновий
комплекс.

Посилаючись на викладене, Київська
регіонспоживспілка просила визнати за
ними право власності на майновий
комплекс, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та складається з наступних
будівель: літера "А" (головний склад) -
загальною площею 7400,9 кв.м; літера "Б"
(центральний склад) - загальною площею
1906,2 кв.м; літера "И" (приміщення
прохідної) - загальною площею 34,4 кв.м.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013 року до участі в
справі в якості третіх осіб залучено
Київську міську раду, Державну
реєстраційну службу Головного
управління юстиції в м. Києві,
Інспекцію держаного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 8 травня 2013 року позов
задоволено. Визнано за Київською
регіональною спілкою споживчої
кооперації право власності на майновий
комплекс по АДРЕСА_1, який складається з
будівель "А" (головний склад) загальною
площею 7400,9 кв.м; "Б" (центральний склад)
загальною площею 1906,2 кв.м; "И"
(приміщення прохідної) загальною
площею 34,4 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Київської регіональної спілки
споживчої кооперації судові витрати в
розмірі 3441 грн.

У поданій апеляційній скарзі Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Представник Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві - Косинська О.М. в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник Київської
регіонспоживспілки - СитенокО.Д.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вважав, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
майновий комплекс від 18 грудня 2002 року
Київська регіонспоживспілка є
власником майнового комплексу,
загальною площею 8207,60 кв.м. (головний
склад (літери А, Б) - 6679, 50 кв.м;
центральний склад (літери В, Ж) - 1482,6
кв.м.; приміщення прохідної (літера И) -
45,50 кв.м.), який розташований в місті
Києві за адресою: АДРЕСА_1.

2 січня 2013 року між Київською
регіонспоживспілкою та ОСОБА_1 був
укладений договір № 3 оренди майна, за
умовами якого Київська
регіонспоживспілка, як орендодавець,
передала, а ОСОБА_1, як орендар прийняв у
строкове платне користування цілісний
майновий комплекс, який розташований
по АДРЕСА_1 та належить орендодавцю на
підставі свідоцтва про право
власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову і визнаючи за Київською
регіонспоживспілкою право власності
на майновий комплекс, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 328, 392 ЦК
України і виходив із того, що фактично
за адресою: АДРЕСА_1, розташований
майновий комплекс загальною площею 9341,5
кв.м., який складається з наступних
будівель: літера А (головний склад)
площею 7400,9 кв.м.; літера Б (центральний
склад площею 1906,2 кв.м.; літера И
(приміщення прохідної) площею 34,4 кв.м.;
при цьому різниця в 1133,9 кв.м. помилково
не включена у свідоцтво про право
власності на майновий комплекс від 18
грудня 2002 року, а зважаючи на відмову
відповідача від виконання у такому
порядку своїх зобов'язань за договором
оренди, позивач має право на захист
своїх порушених прав шляхом визнання
оспорюваного відповідачем права
власності у судовому порядку.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

За правилами статті 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Цивільним законодавством, зокрема
статтею 328 ЦК України (набуття права
власності), не передбачено такої
підстави для визнання права власності
за особою як не виконання зобов'язання
за договором, тобто закон не пов'язує
виникнення права власності у набувача
за договором з невиконанням його умов.
У разі невиконання умов договору
однією із сторін, інша сторона може
вимагати його виконання.

Отже, порушення зобов'язання за
договором оренди майна тягне за собою
інші правові наслідки, а не визнання
права власності, яке регулюється
іншими нормами Цивільного кодексу
України.

Крім того, з урахуванням положень ч. 1
ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За змістом наведених норм права
потреба в такому способі захисту права
власності виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.
Пред'явлення позову до власника майна
за наявності у нього
правовстановлюючих документів не може
вважатись оспоренням його права
власності, й не підлягає захисту шляхом
повторного визнання за ним права
власності.

Зазначеним обставинам, які
безпосередньо стосуються предмета
даного спору, судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки, що
призвело до ухвалення незаконного та
необґрунтованого рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом ухвалено рішення про
задоволення позову через неправильне
застосування норм матеріального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
й ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 8 травня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову Київської
регіональної спілки споживчої
кооперації відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач