АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І, Одинака О.О.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 10 січня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадщину за заповітом та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Нижньопетрівецької сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадщину за заповітом,
посилаючись на те, що 4 квітня 2011 року
спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт на
ім'я ОСОБА_2, відповідно до якого
заповіла останній усе майно, де б воно
не було і з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті і на що вона за законом
матиме право, в тому числі на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства розміром 0,2989
га, державний акт ЯД №995072 від 07.06.2010
року. Заповіт на даний час не змінено та
не скасовано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
померла. Після її смерті відкрилась
спадщина на все майно, яке належало
спадкодавцеві на момент її смерті на
праві власності. ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_7 прийняла спадщину та 16.11.2012 року
оформила право власності на спадщину
за заповітом, а саме на житловий
будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, та
земельну ділянку розміром

№22-ц/794/382/14 Головуючий
у 1 інстанції Пташник А.М.

Категорія 37
Доповідач Перепелюк Л.М.

0,1343 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться в с. Нижні Петрівці
Сторожинецького району Чернівецької
області. Однак, оформити право
власності на земельну ділянку розміром
0,2989 га, державний акт ЯД №995072 від 07.06.2010
року не може, через відмову
нотаріальної контори у зв'язку з тим, що
25.05.2011 року ОСОБА_7 склала заповіт на
вищевказану земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_4. Інших спадкоємців першої черги
та спадкоємців, які мають обов'язкову
частку у спадщині, немає. Позивач
ОСОБА_2 просила визнати за нею право
власності на спадкове майно за
заповітом після смерті ОСОБА_7 на
земельну ділянку розміром 0,2989 га,
державний акт ЯД №995072 від 07.06.2010 року.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_4
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2, Нижньопетрівецької
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно за
заповітом, посилаючись на те, що 25
травня 2011 року ОСОБА_7 склала заповіт на
ім'я ОСОБА_4, яким вона заповідала їй
земельну ділянку площею 0.29 га. для
ведення особистого селянського
господарства. Даний заповіт був
посвідчений виконкомом
Нижньопетрівецької сільської ради
Сторожинецького району і відповідно
був занесений в реєстр за № 106 від 25.05.2011
року на ім'я ОСОБА_4. На момент складання
даного заповіту була прийнята до уваги
воля заповідача, наявність спадкоємця,
наявність об'єкту успадкування, а також
те, що спадкодавець мала повну цивільну
дієздатність.

Вважала, що заповіт від 04.01.2011 року, який
був складений ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_2 не є
скасованим, але змінений заповітом від
25 травня 2011 року в частині земельної
ділянки 0,2989 га за цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства. Згідно
довідки Нижньоперовецької сільської
ради встановлено, що земельна ділянка
розміром 0,2989 га належить ОСОБА_7 та
знаходиться в с.Нижні Петрівці
Сторожинецького району Чернівецької
області, іншої земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, яка б значилась за
ОСОБА_7, немає. Тому, ОСОБА_4 просила
визнати за нею право власності на
спадкове майно за заповітом від 25.05.2011
року після смерті ОСОБА_7, а саме на
земельну ділянку площею 0,2989 га за
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка належить спадкодавцю ОСОБА_7 на
підставі державного акту серії ЯД №995072
від 07.06.2010 року і знаходиться в с.Нижні
Петрівці Сторожинецького району
Чернівецької області.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 10 січня
2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадщину
за заповітом відмовлено за
безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Нижньопетрівецької сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно за заповітом задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на
спадкове майно за заповітом від 25
травня 2011 року після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства площею 0,2989
га, яка розташована в с.Нижні Петрівці
Сторожинецького району Чернівецької
області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивачка ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, просить рішення
суду скасувати та визнати за нею право
власності на спадкове майно за
заповітом після смерті - ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме земельну
ділянку розміром 0,2989 га за цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка належить
спадкодавцеві на підставі державного
акту ЯД №995072 від 07.06.2010 року та
розташована в селі Нижні Петрівці,
Сторожинецького району Чернівецької
області, в позові ОСОБА_4 відмовити.

Посилається на те, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального та неправильно
застосовано норми матеріального
права.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про визнання права власності
за ОСОБА_4 на спадкове майно за
заповітом від 25 травня 2011 року після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
- на земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,2989 га, яка розташована в с.Нижні
Петрівці Сторожинецького району
Чернівецької області.

Такий висновок суду ґрунтується на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

В судовому засіданні дослідженими
доказами судом першої інстанції
встановлено, що 04 квітня 2011 року
спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт на
ім'я ОСОБА_2, відповідно до якого
заповіла останній усе майно, де б воно
не було і з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті і на що вона за законом
матиме право.

25 травня 2011 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
склала заповіт на ім»я ОСОБА_4, яким
вона заповідала їй земельну ділянку
площею 0,29 га для ведення особистого
селянського господарства.

Згідно довідки Нижньопетрівецької
сільської ради № 83/02 від 09.09.2013 року
встановлено, що заповіти ОСОБА_7 від 25
травня 2011 року за № 83 та заповіт від 25
травня 2011 року за №106 відповідають її
волевиявленню, так як вона була
дієздатна.

Таким чином, заповіт від 04 квітня 2011
року не був скасований, але був
змінений заповітом від 25 травня 2011 року
в частині земельної ділянки 0,29 га за
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства.

Згідно довідки Нижньопетровецької
сільської ради №86/02 від 02.09.2013 р.
встановлено, що земельна ділянка
розміром 0,2989 га належить ОСОБА_7 та
знаходиться в с.Нижні Петрівці
Сторожинецького району. Іншої
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
яка б належала ОСОБА_7 розміром 0,29 га,
немає.

З довідки відділу Держземагенства у
Сторожинецькому районі від 29.11.2013 р.
вбачається, що за ОСОБА_7 значиться на
праві власності земельна ділянка
розміром 0,2989 га, цільового призначення
- для ведення особистого селянського
господарства з місцем розташування с.
Нижні Петрівці Сторожинецького району
кадастровий номер якої :01:001:0245,
яка посвідчена державним актом на
право власності на земельну ділянку
сери ЯД № 995072, зареєстрованого в Книзі
записів держаків за №27 від 07.06.2010
року, тобто іншої земельної ділянки
такого розміру, яка б належала ОСОБА_7,
немає і земельна ділянка розміром 0.2989
га, яка зазначена в заповіті від 04
квітня 2011 року та земельна ділянка
розміром 0.29 га, яка значиться в
заповіті від 25 травня 2011 року, є одна і
та ж.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України
заповідач має право у будь який час
скасувати заповіт. Заповідач має право
у будь який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним. Заповідач має право у будь - який
час внести до заповіту зміни.
Скасування заповіту, внесення до нього
змін провадиться заповідачем особисто.
Скасування заповіту, внесення до нього
змін провадиться у порядку,
встановленому ЦК України для
посвідчення заповіту і підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі з порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до норм ст.1254 ЦК
України, заповіт складений 25 травня
2011року ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4, який
зареєстрований в реєстрі за № 106
скасовує заповіт складений 04.04.2011 року
на ім'я ОСОБА_2 в частині земельної
ділянки розміром 0,2989 га для ведення
особистого селянського господарства.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що заповіт
складений 25 травня 2011 року ОСОБА_7 на
ім'я ОСОБА_4, скасовує заповіт складений
04.04.2011 року на ім'я ОСОБА_2 в частині
земельної ділянки розміром 0,2989 га для
ведення особистого селянського
господарства, тобто згідно заповіту
від 25 травня 2011 року ОСОБА_4 має право
отримати земельну ділянку площею 0,2989
га для ведення особистого селянського
господарства, яка належала померлій
ОСОБА_7

Своє твердження про те, що суд першої
інстанції, задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_4, вийшов за межі заповіту,
складеного спадкодавцем на її ім'я,
апелянт не підтвердила належними та
допустимими доказами, воно ґрунтується
виключно на припущеннях, які суд не
може покласти в основу свого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд здійснив зі своєї ініціативи
тлумачення заповітів та прийшов до
висновку, що земельна ділянка для
ведення особистого селянського
господарства розіром 0,2989 га - державний
номер ЯД №995072 від 07.06.2010 р., яка
зазначена в заповіті від 04.04.2011 року,
складеного спадкодавцем ОСОБА_7 на її
ім'я, і земельна ділянка 0,29 га, вказана в
заповіті від 25.05.2011 року, складеного
спадкодавцем на ім'я ОСОБА_4, є одна і
таж сама земельна ділянка при
відсутності для цього вимог сторін та
достатніх і належних доказів,
спростовуються вимогами п.3 ч.1 ст.215 ЦПК
України, згідно якої у мотивувальній
частині рішення суд встановлює
обставини і визначені до них
правовідносини, а також зазначає
мотиви, з яких вважає встановленою
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовуються вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, що необхідні для зазначення у
резолютивній частині рішення висновку
про задоволення позову або відмову в
позові повністю чи частково.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України,
апелянт не надала суду належні та
допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду І інстанції
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 10 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: