Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки

за касаційними скаргами ОСОБА_3,
представника ОСОБА_3 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 15 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ
«Альфа-Банк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 1 квітня 2008
року між відкритим акціонерним
товариством «Сведбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» (далі
- ПАТ «Сведбанк»), та відповідачкою було
укладено кредитний договір № 2709/0408/71-160,
за умовами якого позичальник отримала
кошти у розмірі 155 000 доларів США для
придбання квартири зі сплатою 9, 5 %
річних строком до 1 квітня 2038 року. На
забезпечення виконання кредитного
зобов'язання ОСОБА_3 передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору
від 1 квітня 2008 року.

За договором купівлі-продажу від 25
травня 2012 року право вимоги за
кредитним договором № 2709/0408/71-160
перейшло до публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк»), а за договором
купівлі-продажу прав вимоги 15 червня 2012
року - до ПАТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на те, що внаслідок
порушення відповідачкою строку та
порядку погашення кредиту станом на 1
грудня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 1 267 468 грн, яка
складається із заборгованості зі
сплати кредиту у розмірі 1 143 171,16 грн,
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом у розмірі 123 896,46
грн, пені за порушення строків сплати
кредиту та процентів за його
користування у розмірі 401,09 грн,
позивач просив звернути стягнення на
іпотечне майно у рахунок її погашення.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 20 листопада 2013 року,
позов задоволено. У рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 1 квітня 2008 року
№ 2709/0408/71-160 із
змінами та доповненнями у розмірі 1 267
468,71 грн звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_3,
представник ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд розглянув справу із
порушенням указаних норм.

Встановлено, що 1 квітня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«Сведбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 2709/0408/71-160, за
умовами якого позичальник отримала
кошти у розмірі 155 000 доларів США для
придбання квартири зі сплатою 9, 5 %
річних строком до 1 квітня 2038 року. На
забезпечення виконання кредитного
зобов'язання ОСОБА_3 передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору
від 1 квітня 2008 року.

За договором купівлі-продажу від 25
травня 2012 року право вимоги за
кредитним договором № 2709/0408/71-160
передано ПАТ «Дельта Банк», а за
договором купівлі-продажу прав вимоги
від 15 червня 2012 року - до
ПАТ «Альфа-Банк».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що перехід
права вимоги у кредитному зобов'язанні
до ПАТ «Альфа-Банк» відбувся, тому
позивач як іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції та відхиляючи доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
посилався на те, що перехід прав у
зобов'язанні до позивача
підтверджується копією договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15
червня 2012 року, повідомлення про зміну
кредитора було надіслано на адресу
боржника рекомендованим листом.

Висновки апеляційного суду із
фактичними обставинами справи та
вимогами закону не узгоджуються.

За договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату, а клієнт
відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором (ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до загального порядку
заміни кредитора у зобов'язанні,
визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК
України, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе
ризик настання несприятливих для
нього наслідків. У цьому разі
виконання боржником свого обов'язку
первісному кредиторові є належним
виконанням.

Боржник має право не виконувати
свого обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу
до нового кредитора прав у
зобов'язанні.

Статтею 1082 ЦК України визначено
порядок виконання боржником грошової
вимоги факторові. За змістом цієї норми
боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в
цьому повідомленні визначена грошова
вимога, яка підлягає виконанню, а
також названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого
обов'язку перед ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону
України «Про іпотеку» відступлення
прав за іпотечним договором
здійснюється без необхідності
отримання згоди іпотекодавця, якщо
інше не встановлено іпотечним
договором, і за умови, що одночасно
здійснюється відступлення права
вимоги за основним зобов'язанням. Якщо
не буде доведено інше, відступлення
прав за іпотечним договором свідчить
про відступлення права вимоги за
основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний
письмово у п'ятиденний строк
повідомити боржника про відступлення
прав за іпотечним договором і права
вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за
іпотечним договором підлягає
нотаріальному посвідченню.
Відомості про таке відступлення
підлягають державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку.

Згідно визначених п. 1 договору
купівлі-продажу прав вимоги від 25
травня 2012 року термінів та тлумачень,
право вимоги, яке переходить від
ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта
Банк», означає усі права вимоги (як
існуючі, так і майбутні, як наявні, так і
умовні) продавця у якості кредитора до
позичальників за кредитним договорами,
окрім права продавця на договірне
списання коштів з рахунків
позичальників, відкритих у продавця, а
також усі права вимоги продавця до
осіб, які надали забезпечення, за
договорами забезпечення, включаючи
будь-які та всі права вимоги та засоби
захисту прав, які доступні продавцю,
щодо виконання позичальниками та/або
особами, які надали забезпечення,
будь-яких своїх обов'язків за
кредитними договорами та договорами
забезпечення. Перелік договорів та
купівельна ціна за права вимоги
визначені у Додатку І.

Датою переходу права вимоги сторони
погодили дату підписання акту
приймання-передачі прав вимоги.

Пункт 12.11. указаного договору надає
покупцеві право здійснювати наступне
відступлення прав вимоги будь-якій
третій особі з гарною репутацією та
високими стандартами корпоративної
поведінки та ділової етики.

Згідно п. 2.3. договору купівлі-продажу
прав вимоги від 15 червня 2012 року, права
вимоги за цим договором переходять від
ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ
«Альфа-Банк» вважаються виконаними з
моменту підписання продавцем та
покупцем акта приймання-передачі прав
вимоги.

За змістом п. 4.8. договору протягом 15
робочих днів з дати відступлення (якщо
інший термін не передбачений
законодавством України) покупець
зобов'язаний за свій власний рахунок
від свого імені та від імені продавця
надіслати кожному позичальнику та
особі, яка надала забезпечення,
повідомлення про відступлення поштою з
підтвердженням підприємства поштового
зв'язку про відправлення такого
повідомлення адресатам. Такі
повідомлення відсилаються на адреси
одержувачів, які були зазначені у
відповідних кредитних договорах або
договорах забезпечення, та всі інші
відомі продавцю адреси, які наявні у
його внутрішніх базах.

У листі від 14 грудня 2012 року ПАТ
«Альфа-Банк», адресованому
відповідачеві, повідомлялося про
заміну фактора у зобов'язанні,
неналежне виконання кредитного
зобов'язання, розмір заборгованості та
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у рахунок її погашення
у разі невиконання у строк до 30 днів з
дати отримання вимоги про дострокове
погашення кредиту (а. с. 67, 68).

Разом з тим, доказів на підтвердження
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце,
документи, які містять відомості про
те, що право вимоги за кредитом
відповідача увійшло до пакету передачі
активів на користь ПАТ «Альфа-Банк»
ОСОБА_3 надано не було.

Акт приймання-передачі прав вимоги від
15 червня 2012 року та витяг із Державного
реєстру іпотек на підтвердження прав
іпотекодержателя ПАТ «Альфа-Банк» у
процесі розгляду справи не надано.

Правової оцінки указаним обставинам
апеляційний суд не дав, не перевірив, чи
виникло у ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги
до відповідача на підставі наведених
норм, не перевірив порядок
повідомлення боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні на предмет
відповідності вимогам ст. ст. 516, 517,
1082 ЦК України та не встановив, у
якому розмірі виникла заборгованість
у відповідача з огляду на наведені
обставини.

Крім того, текст наявного у справі
договору купівлі-продажу прав вимоги
від 15 червня 2012 року містить широкі
відступи між пунктами договірних
положень. Висновок щодо перевірки його
автентичності ухвала апеляційного
суду не містить.

Враховуючи те, що внаслідок порушення
апеляційним судом норм процесуального
права істотні для правильного
вирішення справи обставини не
встановлені, постановлена ним ухвала
підлягає скасуванню відповідно до
ст. 338 ЦПК України із передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, представника
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К.Парінова