У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Білгород-Дністровська районна рада
Одеської області,
Білгород-Дністровський аграрний
технікум, громадське об'єднання
громадян «Івушка», про знесення
самочинного будівництва та повернення
земельної ділянки до земель запасу; за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області, заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області, який діє в
інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області, третя особа - громадське
об'єднання громадян «Івушка», про
встановлення факту користування
земельною ділянкою, визнання права
користування будинком відпочинку, за
касаційною скаргою громадського
об'єднання громадян «Івушка» на заочне
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області

від 16 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області

від 14 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області (далі - заступник прокурора)
звернувся до суду з позовом, у якому
зазначав, що відповідачі здійснили
самочинне будівництво без отримання на
це відповідних дозвільних документів
на земельній ділянці державної
власності. Просив зобов'язати ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести самочинно
зведені будівлі, а саме: будівлі на
АДРЕСА_1 та повернути до земель запасу
Білгород-Дністровського району
Одеської області земельну ділянку, що
знаходиться під будинком ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зустрічною позовною заявою, у
якій зазначала, що вона відкрито і
безперервно тривалий час користується
земельною ділянкою площею 23,27 кв. м та
будинком відпочинку за адресою:
АДРЕСА_1, тому просила суд встановити
факт користування нею земельною
ділянкою та визнати право користування
вказаним будинком відпочинку.

Справа переглядалася неодноразово.

Заочним рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 14 жовтня 2013 року, позов
заступника прокурора задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 знести самочинно зведені
будівлі, а саме: будівлі, розташовані на
АДРЕСА_1.

Повернуто до земель запасу
Білгород-Дністровського району
земельні ділянки, що розташовані на
АДРЕСА_1, що знаходяться під будинком
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі громадське
об'єднання громадян «Івушка» (далі - ГОГ
«Івушка»), посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову заступника
прокурора відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 15 березня 1968
року Білгород-Дністровською районною
радою Одеської області ухвалено
рішення про передачу земельної ділянки
сільськогосподарському технікуму із
земель запасу району, загальною площею
0,23 га, у тому числі під пісками 0,23 га,
розташовану на землях Будацької коси
курорту Затока
Білгород-Дністровського району
Одеської області між закладами
відпочинку «Глобус» і «Луч».
Керівництво Білгород-Дністровського
державного технікуму дала дозвіл своїм
працівникам на будівництво тимчасових
дерев'яних будинків на даній земельній
ділянці. Відповідачі отримали ділянки
під будинки для літнього відпочинку та
оздоровлення своїх сімей на базі
відпочинку «Івушка».

У 1996 році відбулася пожежа, внаслідок
якої частина будинків була знищена.

За договором оренди земельної ділянки
від 21 квітня 2000 року
Білгород-Дністровська рада надала в
оренду Білгород-Дністровському
сільськогосподарському технікуму
вищевказану земельну ділянку строком
на чотири роки. Земельна ділянка була
передана у тимчасове користування ГОГ
«Івушка» для обслуговування бази
відпочинку «Івушка» для робітників
технікуму, пенсіонерів та їх сімей.

ГОГ «Івушка» зареєстровано 06 червня 2002
року, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи.

У 2004 році строк договору оренди на
земельну ділянку закінчився і
Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація відмовилася
продовжувати строк дії даного договору
з тих причин, що на порушення умов
договору працівники технікуму почали
будувати капітальні кам'яні будівлі,
про що були надані приписи інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про знос самовільних
будівель.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (з
наступними змінами), право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
здійснили самочинне будівництво
будинків на території Будацької коси
Одеської області без отримання на це
дозвільних документів відповідно до
чинного будівельного законодавства та
без надання земельної ділянки для
будівництва, що підтверджується
приписами, а також протоколами про
адміністративне правопорушення.

Згідно з відповіддю із ГУ Держкомзему у
Одеській області

від 05 жовтня 2012 року № 03-01-15/1342
відповідно до Книг записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі 04 травня 2000 року за № 4
зареєстрований договір оренди
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: Шабівська сільська рада,
Білгород-Дністровський район,
територія Будацької коси, за межами
населеного пункту, загальною площею 0,23
га між Білгород-Дністровською радою (в
особі голови районної ради Майстро В.І.)
і Білгород-Дністровським
сільськогосподарським технікумом
агропромислового комплексу України
(в особі директора Неварко М.М.)
строком на 4 роки.

Після закінчення строку дії договору
оренди орендар до відділу відносно
реєстрації оновленого договору оренди
не звертався.

Суди дійшли правильного висновку, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не є
користувачами земельної ділянки,
оскільки останнім земельна ділянка не
передавалася у власність та не
надавалася у користування відповідно
до вимог чинного законодавства. Крім
того, на порушення цільового
призначення переданої в оренду
земельної ділянки
Білгород-Дністровському аграрному
технікуму, строк якої закінчився 21
квітня 2004 року, відповідачі здійснили
будівництво дачних будинків,
будівництво яких не могло
здійснюватися на вказаних землях.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Відповідного дозволу на виконання
відповідачами будівництва будинку не
видавалось. Будівництво здійснювалось
без належних документів, що
засвідчують право землекористування, і
дозволу інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано
керувався тим, що відповідачі
самочинно здійснили будівництво
будинку на території Будацької коси
Одеської області без отримання на це
відповідних дозвільних документів та
без надання земельної ділянки для
будівництва.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу громадського
об'єднання громадян «Івушка»
відхилити.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
14 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П.,
Журавель В.І.