АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2017
Головуючий у 1 інстанції - Шевченко Т.М.
Доповідач - Борисова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів:РатніковоїВ.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: МургаМ.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та
представника третьої особи:
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області -
ХребетаСіргія Івановича на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 04 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи:
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація, Обухівська
районна державна адміністрація
Київської області про надання дозволу
на тимчасовий виїзд малолітньої дитини
за кордон у супроводі матері без згоди
батька,таза зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_6, третя особа: Обухівська
районна державна адміністрація
Київської області про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон без згоди та
супроводу матері,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила
надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України з 15 жовтня 2013 року по 15
листопада 2013 року до Об'єднаних
Арабських Еміратів, з 15 листопада 2013
року по 15 грудня 2013 року - до Мальдів, а з
05 січня 2014 року по 05 лютого 2014 року - до
Сполучених Штатів Америки малолітньої
дитини - ОСОБА_7, 2008 року народження, у
супроводі її матері - ОСОБА_6 без згоди
батька дитини - ОСОБА_3

В мотивування вимог посилалася на те,
що відповідач безпідставно відмовляє
їй у наданні дозволу на виїзд дитини за
кордон з метою оздоровлення.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду
із зустрічним позовом, в якому з
урахуванням уточнених вимог, просив
надати дозвіл на тимчасовий виїзд
дитини - неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, а саме: до
Швейцарії в період з 14 жовтня 2013 року по
16 листопада 2013 року, до Франції в період
з 18 листопада 2013 року по 18 грудня 2013
року, до Сполучених Штатів Америки в
період з 19 грудня 2013 року по 04 січня 2014
року, до Об'єднаних Арабських Еміратів
в період з 04 січня 2014 року по 07 лютого 2014
року, до Республіки Індонезії в період
з 09 лютого 2014 року по 08 березня 2014 року
без згоди та супроводу матері ОСОБА_6,
надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України дитини до досягнення нею
18-річного віку без згоди та супроводу
матері та надати дозвіл на
виготовлення проїзного документа
дитини без згоди ОСОБА_6

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_6
порушує права ОСОБА_3, як батька дитини
на рівну участь у вихованні дитини, а
тому у нього є достатні підстави
вважати, що позивач за первісним
позовом має на меті залишитися за
кордоном на постійне місце проживання.
ОСОБА_3 зазначав, що саме він має
можливість та бажання оздоровити
дитину за кордоном.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року
позов ОСОБА_6 - задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України, а саме з 15 жовтня 2013 року
по 15 листопада 2013 року до Об'єднаних
Арабських Еміратів, з 15 листопада 2013
року по 15 грудня 2013 року - до Мальдів, а з
05 січня 2014 року по 05 лютого 2014 року - до
Сполучених Штатів Америки малолітньої
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі
її матері - ОСОБА_6 без згоди батька
дитини - ОСОБА_3 та вирішено питання
судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
третя особа: Обухівська районна
державна адміністрація Київської
області про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди та супроводу
матері - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник вказує, зокрема, що
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 за дозволом на виїзд з
дитиною за кордон не зверталась.

Зазначив, що з наданих документів не
вбачається мета поїздок - оздоровлення
дитини. Жоден з вказаних готелів не є
закладом типу «санаторій»,
«оздоровниця» тощо, такого, що надає
саме послуги з «оздоровлення».

Вказав, що допитані свідки з боку
ОСОБА_6 завідомо упереджено ставляться
до ОСОБА_3

До суду із апеляційною скаргою
звернувся також представник третьої
особи: Обухівської районної державної
адміністрації Київської області -
Хребет С.І., який зазначав, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а також
фактичним обставинам справи. Просив
рішення суду в частині задоволення
первісного позову скасувати та
ухвалити нове про задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої
інстанції ухвалив рішення, яке
суперечить інтересам малолітньої
дитини.

Зазначає, що посилання на те, що після
зустрічей і спілкуванням дитини з
батьком, який неадекватно себе вів у
малолітньої ОСОБА_7 погіршувався стан
здоров'я є безпідставними та нічим
недоведені.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 доводи апеляційних скарг
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_10.
проти апеляційних скарг заперечувала,
просила рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

В судове засідання треті особи:
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація, Обухівська
районна державна адміністрація
Київської області не з'явились, про
день, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню.

Задовольняючи первісний позов, суд
виходив з того, що у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я дитини,
остання потребує оздоровлення, яке
можливо здійснити надавши дозвіл на
виїзд за кордон у супроводі її матері.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з його
безпідставності та необґрунтованості.

Разом з тим, колегія суддів не в повній
мірі погоджується з висновками суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 pоку
№57 із змінами і доповненнями,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли
16-річного віку, здійснюється лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку.

На виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків, згода другого з
батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянина,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з 10
квітня 2007 року по 17 травня 2012 року, від
якого мають малолітню доньку ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що між
турагентом та ОСОБА_6 укладено договір
про надання туристичних послуг, за
умовами якої, турагент зобов'язався
надати комплекс туристичних послуг з
організації відпочинку позивача та її
доньки до Франції м. Сан-Тропе в період
з 02 липня 2013 року по 02 вересня 2013 року.
Згідно банківської виписки позивач
перерахувала турагенту суму
передоплати за тур в розмірі 4320 Євро.

Крім того, між турагентом та ОСОБА_6
укладено договір про надання
туристичних послуг, за умовами якої,
турагент зобов'язався надати комплекс
туристичних послуг з організації
відпочинку позивача та її доньки до
країни Об'єднані Арабські Емірати в
період з 15 жовтня 2013 року по 15 листопада
2013 року, на Мальдівах в період з 15
листопада 2013 року по 15 грудня 2013 року, а
також в Лос-Анжелесі (США) в період з 05
січня 2014 року по 05 лютого 2014 року.

З наявних в матеріалах справи копій
медичної документації, які були надані
ОСОБА_6, а саме: консультативний
висновок Національної дитячої
спеціалізованої лікарні «Охмадит» від
01 травня 2012 pоку, виписки із медичної
карти стаціонарного хворого № 408 від 16
червня 2012 pоку, у ОСОБА_7, 2008 р.н.,
діагностовано неврозоподібний стан,
гіперкінетичний синдром, тіки, страхи,
рекомендовано нагляд невролога,
психолога, седативна терапія.

Згідно довідки лікаря-психолога
Національної дитячої спеціалізованої
лікарні Охматдит» від 14 березня 2013 pоку
ОСОБА_7, патологічно прив'язана до
матері (не може заснути без матері,
плаче, просинається вночі, перевіряє чи
є мама поруч). У ОСОБА_7 наявність
неврозоподібного стану у вигляді
страхів, неврозоподібних гіперкінезів,
тиків, підвищена нервова збудливість.
Дитині рекомендовано постійний
впродовж доби нагляд матері в
звичайній для неї обстановці. У
дівчинки відмічається погіршення
психологічного стану після
спілкування з батьком (вона не може
заснути, збудлива, потребує
медикаментозного лікування).

Служба у справах дітей Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації 21 серпня 2013 pоку надала
висновок № 108-1056/01, згідно з яким орган
опіки та піклування вважає за доцільне
надати дозвіл на виїзд малолітньої
ОСОБА_7, 2008 року народження, за межі
України до Об'єднаних Арабських
Еміратів в термін з 05 жовтня 2013 року до
19 жовтня 2013 pоку та до Мальдівської
Республіки в термін з 19 жовтня 2013 року
до 05 листопада 2013 pоку, в супроводі
матері ОСОБА_6, без згоди батька.

Отже, колегія суддів погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про задоволення первісного
позову, оскільки надання дозволу не
суперечить інтересам дитини, а лише
сприяє її здоров'ю та розвитку.

Проте, апеляційна інстанція не
погоджується з висновком суду про
відмову у задоволенні зустрічного
позову з огляду на таке.

Відповідно до ст.141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Умовами ст.155 СК України визначено, що
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН «Про права
дитини», в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції ООН «Про
права дитини», держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Відповідно до висновку від 21 серпня 2013
pоку № 07-15/1802 Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області є доцільним надати дозвіл на
виїзд малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за кордон з батьком - ОСОБА_3 для
спільного відпочинку та оздоровлення.

Тобто, колегія суддів приходить до
висновку, що висновок є належним
доказом в силу вимог ст.57 ЦПК України, і
в розрізі ст.141 СК України ОСОБА_3, має
таке ж право на участь у вихованні
дитини як і ОСОБА_6, зокрема здійснювати
виїзд за кордон для оздоровлення
дитини.

Натомість, суд передчасного висновку
дійшов про те, що такий висновок
суперечить іншим зібраним у справі
доказам, зокрема, медичним довідкам
щодо психоемоційного стану дитини,
оскільки недійсність висновку у
встановленому законом порядку не
визнана.

Варто вказати і те, що висновок
відповідає постанові Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 19
грудня 2008 року «Про внесення змін до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року №3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав».

Апеляційна інстанція також звертає
увагу на те, що не може бути підставою
для відмови у задоволенні позову
вказівка на те, що ОСОБА_3 не вказав у
позові про те, що дитина здійснить
виїзд за кордон із супроводом одного з
батьків, оскільки суд вирішуючи спір
між сторонами повинен сам уточнити
вимоги позовної заяви.

Окрім того, із тексту уточнень до
зустрічного позову вказано, що саме
ОСОБА_3 має можливість та бажання
супроводжувати дитину при виїзді за
кордон з метою оздоровлення дитини.

Також, про це свідчить докази про
бронювання готелю на ім'я ОСОБА_7 та
дитини.

Тобто, суд не може лише з формальних
підстав відмовити у задоволенні позову
в частині надання дозволу на виїзд
дитини за кордон для оздоровлення.

Щодо іншої частини зустрічного позову
про надання дозволу на виїзд дитини
ОСОБА_7 з України до досягнення нею
18-річного віку без згоди і супроводу
матері, то такі вимоги є
необґрунтованими і суперечать вимогам
законодавства.

Крім того, вони будуть порушувати права
ОСОБА_6 на участь у вихованні дитини.

Вимога про надання дозволу на
виготовлення проїзного документа
також підлягає задоволенню, оскільки є
похідною від надання судом дозволу на
тимчасовий виїзд за межі України
малолітньої дитини у супроводі її
батька ОСОБА_3 без згоди матері - ОСОБА_6

Колегія суддів вважає за доцільне
вказати сторонам по справі про
неприпустимість вирішення
особистісних неприязних стосунків
шляхом негативного впливу на дитину, що
в майбутньому може призвести до
несприятливих наслідків для останньої,
оскільки Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін і враховуючи обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається, необхідно в
судовому засіданні дослідити кожний
доказ, наданий сторонами на
підтвердження своїх вимог або
заперечень, який відповідає вимогам
належності та допустимості доказів (п.
27 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

В силу ст.213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову.

Колегія суддів вважає доцільним
надати ОСОБА_3 дозвіл на виїзд дитини за
кордон у супроводі батька та без згоди
матері лише до Республіки Індонезії в
період з 09 лютого 2014 року по 08 березня
2014 року, оскільки дозвіл на виїзд
дитини за кордон в інші періоди був
наданий позивачу, а також є минулим
часом, а тому зустрічні позовні вимоги
в частині надання дозволу на виїзд
дитини за кордон в період до 07 лютого
2014 року не можуть бути задоволені.

Згідно з ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає необхідним стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір
у сумі 57 грн.35 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303,304,307,309,313,314,316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скаргипредставника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та
представника третьої особи:
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області-
ХребетаСіргія Івановича -задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа:
Обухівська районна державна
адміністрація Київської області про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди та супроводу матері -
скасуватита ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України, а саме з 09 лютого 2014 року
по 08 березня 2014 рокудоРеспубліки
Індонезії малолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі її батька -
ОСОБА_3 без згоди матері дитини - ОСОБА_6.

Надати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення
проїзного документа дитини - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди матері ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
судовий збір у сумі 57 грн.35 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: