ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/304/14-ц
Провадження № 2/362/699/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2014 року
м.
Васильків

Васильківський міськрайонний суд
Київської області в складі:
головуючого - судді Корнієнка С.В., при
секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Василькові Київської області
цивільну справу за позовом
Колективного підприємства (КП)
«Васильківське будівельно-монтажне
управління № 40», в особі ліквідатора
Левицького Анатолія Олексійовича, до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу кімнати в гуртожитку,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
вимогами про визнання недійсними
договору купівлі-продажу від 29
листопада 2013 року кімнати АДРЕСА_1,
укладеного між колективним
підприємством та відповідачем, через
приховування останнім наявності у
нього, крім спірного житлового
приміщення, іншого придатного для
проживання житла.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав в
повному обсязі, наполягаючи на тому, що
саме відсутність у покупця, крім
кімнати в гуртожитку, іншого житла було
суттєвою умовою спірного правочину та
продажу йому житла за меншою вартістю.
Доказів про ознайомлення відповідача
зі змістом протоколу засідання
комітету кредиторів колективного
підприємства від 12 липня 2011 року щодо
визначення пільгових умов продажу йому
кімнати, представником позивача судові
надано не було.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, заперечував щодо їх
задоволення. З його пояснень
вбачається, що зібранням необхідних
для укладення спірного правочину
документів займався представник
позивача, про умову придбання ним
кімнати в гуртожитку, яка перебувала у
нього в оренді з 1 грудня 2003 року, за
меншою ціною лише за відсутності у
нього іншого житла, його не
попереджали.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3
ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, за захистом яких кожна
особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3
ЦПК України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

З положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України
вбачається поняття доказів в
цивільному процесі та їх допустимість.

Як вбачається з положень ст.1
Протоколу 1 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, яка
відповідно до ч.1 ст.9 Конституції
України, п.1 ст.17 Закону України „Про
міжнародні договори України" є
частиною національного законодавства,
та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321,
328 ЦК України, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном,
право власності набувається із підстав
не заборонених законом, зокрема
правочинів. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні крім у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину, є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Визнання недійсним правочину під
впливом обману визначений положеннями
ст.230 ЦК України.

Положення ст.638 ЦК України
визначають, що договір є укладеним,
якщо сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст.655
ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
майно і сплачує за нього певну грошову
суму.

Згідно з положеннями ч.1 ст.391 ЦК
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Положеннями п.20 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 6.11.2009 року встановлені умови
визначення вчинення правочину під
впливом обману та обов'язок доведення
цього факту особи, яка діяла під
впливом обману.

Як вбачається з протоколу
засідання комітету кредиторів
позивача від 12 липня 2011 року,
положеннями п.п.1 і 2 рішення визначено,
що реалізаційну вартість кімнат
встановити на рівні ринкової за
незалежною експертною оцінкою.
Встановити для орендарів кімнат, що
проживають в них більше 60 місяців в
розмірі різниці між їх ринковою та
балансовою вартістю станом на 1 липня
2011 року. З метою отримання такої пільги
покупець має підтвердити відсутність у
нього іншого житла починаючи з 2003 року.
Зменшити пільгу на 5% для покупців, які
повністю погасять заборгованість за
утримання житла на дату розгляду судом
відповідного позову КП, в тому числі, до
відповідача, така знижка не
застосовується, в разі погашення
заборгованості до звернення КП з
відповідним позовом до суду.

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 29 листопада 2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом Васильківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3, за реєстровим № 2124,
відповідач придбав кімнату АДРЕСА_1.

Положеннями п. п. 4-5 та 10 договору
передбачено, що продаж нерухомості,
належної КП «Васильківське БМУ № 40»,
здійснюється за 1624 грн., при ринковій
вартості у 54033 грн. за звітом ПП «Актив
Інвест», саме, від 31 жовтня 2013 року, а не
1 липня 2011 року; покупець також
підтверджує, що не має у власності
іншого придатного для проживання
житла.

При цьому суд зазначає, що порядок
визначення ціни продажу спірної
кімнати (до протоколу засідання
комітету кредиторів колективного
підприємства від 12 липня 2011 року) в
договорі не встановлений, а тому в
ньому не зазначений зв'язок між ціною
продажу кімнати та відсутністю у
покупця іншого придатного для
проживання житла, тобто істотність
такої умови спірного правочину.

У відповідності до рішення та
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 27
листопада 2013 року, наданих саме за
запитом КП « Васильківське БМУ № 40»,
відповідач має у власності 12 частку
будинку АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_3

З огляду трудової книжки
відповідача вбачається, що у період з 25
травня 1993 року по 7 січня 2002 року він
працював в КП «Васильківське БМУ № 40».

Згідно з договором № 28 та ордером
№ 28, актом приймання-передачі від 1
грудня 2003 року, відповідач та три члени
його родини отримали в оренду для
мешкання кімнату АДРЕСА_1.

У відповідності до відміток в
паспортах, відповідач та його старша
дочка зареєстровані в спірній кімнаті,
відповідно, з 13 травня 2004 року та з 10
січня 2006 року.

Таким чином, з огляду зібраних у
справі доказів, суд, відмовляючи в
задоволені позову, виходить з того, що
позивачем не доведена недійсність
спірного правочину від 29.11.2013 року, при
цьому, звертає увагу, що відповідач
здійснив купівлю спірної кімнати за
встановленою в договорі ціною та при
відсутності в ньому істотних умов щодо
здійснення правочину за меншою
вартістю лише за умови відсутності у
покупця іншого придатного для
проживання житла.

Крім того, про наявність у
відповідача іншого житла позивачеві
було достовірно відомо за дві доби до
укладення спірного договору, а тому,
заявником в суді не доведено
навмисність введення його
відповідачем в оману щодо обставин
(наявність іншого, крім кімнати,
придатного житла), які, на думку
позивача, впливають на вчинення
правочину, а тому, посилання позивача
на вчинення договору під впливом
обману з боку відповідача є
безпідставними та необґрунтованими.

У зв'язку з наведеним, підстави
для задоволення вимог позову відсутні.

Суд також звертає увагу, що,
вимагаючи визнання недійсним договору
купівлі-продажу кімнати, позивач не
визначив правових наслідків його
недійсності в порядку, передбаченому
ст. 216 ЦК України, а тому, на думку суду,
обрав невірний спосіб захисту своїх
прав та інтересів.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 3, 11, 212-215, 292, 294 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову Колективного
підприємства «Васильківське
будівельно-монтажне управління № 40», в
особі ліквідатора ОСОБА_1, відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги або закінченню
апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.