Справа № 169/86/14-ц
Провадження № 2/169/16/14
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Турак О.В.

при секретарі
Луцик Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Миляновичівської сільської
ради Турійського району Волинської
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до Миляновичівської сільської
ради Турійського району Волинської
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування.

Позов обгрунтований тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4,
після смерті якого відкрилася спадщина
на 1/2 житлового будинку із надвірними
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.
Вказана частина нерухомого майна
належала його матері ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та заповіла усе
своє майно ОСОБА_4 прийняв спадщину
після смерті матері ОСОБА_5, фактично
вступивши у володіння спадковим
майном, проте своїх спадкових прав на
нерухоме майно він при житті не
оформив. Після його смерті спадщину
прийняла позивач, оскільки постійно
проживала із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, проте оформити
свої спадкові права на 1/2 частини
житлового будинку із надвірними
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 вона
не може через відсутність
правовстановлюючих документів на
вказану частину будинковолодіння.
Просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину нерухомого майна
загальною площею 39.4 кв. м., а саме:
коридору 2 площею 3.6 кв. м., кухні 2-1
площею 8.5 кв. м., кімнати 2-2 площею 15.5 кв.
м., кімнати 2-3 площею 11.8 кв. м., а також
веранди а, хліва В-1 та огорожі по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися,
однак у заяві від 13 березня 2014 року
просили справу розглядати у їх
відсутності, позов задовольнити
повністю, судові витрати залишити за
позивачем.

Представник відповідача
Миляновичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилася,
подала до суду заяву від 18 лютого 2014
року, вказавши, що позов визнає
повністю, просила розгляд справи
проводити без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, однак у попередньому
судовому засіданні ствердив, що не
заперечує проти задоволення позову та
визнання права власності на спірну
частину будинковолодіння за позивачем.

Враховуючи, що в дане судове засідання
не з'явилися всі особи, які беруть
участь у справі, то фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не
здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення. При цьому суд виходив з
наступного.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого
Миляновичівською сільською радою
Турійського району Волинської області,
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5.

Згідно заповіту, посвідченого 10 грудня
1979 року виконавчим комітетом
Миляновичівської сільської ради
народних депутатів Турійського району,
ОСОБА_5 заповіла усе своє майно своєму
сину ОСОБА_4.

Із матеріалів інвентаризаційної
справи Волинського обласного бюро
технічної інвентаризації від 04 липня
1990 року слідує, що будинковолодіння в
АДРЕСА_1 оформлено за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у
співвідношенні долей у
будинковолодінні як 1/2.

Довідкою Миляновичівської сільської
ради Турійського району Волинської
області від 26 лютого 2014 року №24/3.4
стверджується, що відповідно до запису
в погосподарській книзі за 1986-1990 роки,
особистий рахунок НОМЕР_3 була
зареєстрована ОСОБА_5

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року N 7 "Про
судову практику в справах про
спадкування", відносини спадкування
регулюються правилами Цивільного
кодексу України, якщо спадщина
відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом тощо.

Виходячи з того, що спадкоємець ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до даних
цивільних відносин слід застосовувати
правила ЦК УРСР (від 1963 року).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року)
спадкування здійснюється за законом та
за заповітом. Спадкування за законом
має місце коли і поскільки воно не
змінене заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року) визначено,
що право на спадщину мають особи,
зазначені в заповіті.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963
року) спадкоємець прийняв спадщину,
якщо він фактично вступив в управління
чи володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 як особа,
зазначена у заповіті від 10 грудня 1979
року, є спадкоємцем після смерті
спадкодавця ОСОБА_5, у встановлений
законом строк прийняв спадщину шляхом
вступу у фактичне управління і
володіння спадковим майном, оскільки
постійно проживав у належній його
матері частині будинку, вів домашнє
господарство, працював в СВК «Нива», що
у с. Миляновичі Турійського району
Волинської області, про що свідчать
матеріали архівної пенсійної справи
ОСОБА_4 Проте, як вбачається з
матеріалів справи, своїх спадкових
прав ОСОБА_4 не оформив, право власності
на спадщину у встановленому законом
порядку не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 30 січня 2007 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по місту Ковелю Ковельського
міськрайонного управління юстиції
Волинської області, згідно якого
місцем смерті є АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту право на
спадкування за законом, зокрема, у
першу чергу, мають діти спадкодавця,
той з подружжя, який його пережив (ч. ч. 1,
2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який на час відкриття
спадщини постійно проживав із
спадкодавцем, вважається таким, що
прийняв спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 була дружиною померлого
ОСОБА_4 (свідоцтво про одруження серії
НОМЕР_2, що видане 31 липня 1970 року
Миляновичівською сільською радою
Турійського району Волинської
області), до дня його смерті постійно
проживала з ним в АДРЕСА_1, про що в
судовому засіданні ствердили свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

23 травня 2008 року позивачу видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на грошові вклади.

Діти померлого ОСОБА_4: ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 в судовому засіданні проти
визнання права власності на спадкове
майно за їхньою матір'ю ОСОБА_1 не
заперечували.

Інших спадкоємців за заповітом, за
законом, чи таких, що мають право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_4, немає, що
підтверджуються дослідженими судом
матеріалами спадкової справи №486 до
майна померлого ОСОБА_4

За таких обставин справи, які
підтверджуються належними і
допустимими доказами, відповідно до
зазначених норм матеріального права та
виходячи із характеру спірних
правовідносин між сторонами, суд
приходить до висновку про наявність у
позивача права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4 та
правових підстав для визнання за нею
права власності на спадкове майно.

Витрати по сплаті судового збору слід
залишити за позивачем згідно її заяви.

На підставі викладеного, ст. ст. 524, 534, 549
ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1216, 1223, ч. 1
ст. 1261, ч. 3. ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України,
та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 213-215, 218
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину нерухомого майна загальною
площею 39.4 кв. м., а саме: коридору 2
площею 3.6 кв. м., кухні 2-1 площею 8.5 кв. м.,
кімнати 2-2 площею 15.5 кв. м., кімнати 2-3
площею 11.8 кв. м., а також веранди а, хліва
В-1 та 1/2 частину огорожі по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Турійський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий