Справа № 738/2234/13-ц
№ провадження 2/738/9/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Мена

Менський районний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого судді Волошиної Н.В.

з участю секретаря Костюка І.А.

позивача ОСОБА_1, її представника -
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника
- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мена справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила визнати спільною сумісною
власністю подружжя мінітрактор марки
XINGTAI XT-220, реєстраційний номер НОМЕР_2,
та причіп марки 2ПТС-4, реєстраційний
номер НОМЕР_3, та стягнути на її користь
грошову компенсацію ? їх вартості.
Позовні вимоги мотивувала тим, що в
період шлюбу з відповідачем з 1984 року
по 2013 рік ними набувалось рухоме майно,
в тому числі і зазначені трактор та
причіп, які зареєстровані на її
колишнього чоловіка. Після розірвання
шлюбу вони з чоловіком не дійшли згоди
щодо розподілу спільного майна, вона не
заперечує проти грошової компенсації
за частину трактора та причіпа,
оскільки останні перебувають у
володінні відповідача.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя,
уточнивши який на початку судового
розгляду просив провести розподіл
майна загальною вартістю 65 530 грн.,
виділивши йому холодильник вартістю 1500
грн., морозильну камеру вартістю 4500
грн., пральну машину вартістю 3 500 грн.,
телевізор «САМСУНГ» вартістю 2000 грн.,
пилосос вартістю 400 грн., а ОСОБА_1
корову вартістю 10 000 грн., теля вартістю
1000 грн., шестеро свиней вартістю 12 000
грн., п'ятнадцять гусей вартістю 1 800
грн., сорок курей вартістю 2 800 грн.,
чотирнадцять кролів вартістю 2000 грн.,
картоплю вагою шість тон вартістю 6 000
грн., буряк вагою чотири тони вартістю 2
400 грн., дрова об'ємом три машини
вартістю 3900 грн., дві ковдри шерстяні
вартістю 4 000 грн., два паласи вартістю
2000 грн., два ліжка вартістю 500 грн., два
дивани вартістю 1500 грн., два крісла
вартістю 1000 грн., дві тумбочки вартістю
300 грн., два шафи для одягу вартістю 800
грн., два серванти вартістю 800 грн., три
столи вартістю 400 грн., газову плиту
вартістю 500 грн., велосипед вартістю 200
грн., умивальник вартістю 500 грн..
Наприкінці судового розгляду
позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3
та його представником подано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої позивач просив визнати за ним
право власності на ? частину майна
орієнтовною вартістю 19 870 грн., а саме:
корова вартістю 7000 грн., теля вартістю
1000 грн., одне порося вартістю 2000 грн., 10
курей вартістю 400 грн., картопля вагою 2
тони вартістю 2000 грн., буряк вагою 2 тони
вартістю 1 500 грн., дрова об'ємом одна
машина вартістю 1000 грн., холодильник
бувший у користуванні вартістю 500 грн.,
морозильна камера нова вартістю 2000
грн., пральна машина нова вартістю 300
грн., пилосос бувший у користуванні
вартістю 200 грн., дві шерстяні ковдри
настінні вартістю 80 грн., два паласи
вартістю 200 грн., два ліжка вартістю 500
грн., м'який куточок (диван та два
крісла) вартістю 1000 грн., дві тумбочки
бувші у користуванні вартістю 300 грн.,
дві шафи для одягу бувші у користуванні
вартістю 30 грн., два серванти бувші у
користуванні вартістю 260 грн., три столи
вартістю 100 грн., газову плиту бувшу у
користуванні вартістю 500 грн.,
умивальник бувший у користуванні
вартістю 500 грн., зазначивши, що така
вартість майна погоджена з ОСОБА_1, при
цьому не заперечував як проти
розподілу майна в натурі, так і проти
грошової компенсації його частки
майна.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримали первісну позовну
заяву, просили її задовольнити,
посилаючись на викладені в ній
обставини. ОСОБА_1 додатково пояснила,
що спірні трактор та причіп куплені в
період шлюбу за їх спільні з
відповідачем кошти, отримані від
ведення спільного господарства.
Зустрічний позов не визнала, не
погодилась з переліком спільного
сумісного майна подружжя та його
вартістю. Зокрема, заперечувала
придбання під час шлюбу з ОСОБА_3
пральної машини, телевізора, пилососа,
двох диванів та двох тумбочок;
зазначила, що два ліжка та газову плиту
їм подарували, а один стіл за звичаями
залишився в будинку від батьків
відповідача, а тому вона не може
визначити їх вартість на час розгляду
справи; не погоджується із вартістю
умивальника; підтвердила придбання під
час шлюбу з ОСОБА_3 м'якого куточку
(диван та два крісла) вартістю 1000 грн.,
однієї ковдри шерстяної за 90 грн.,
одного паласу за 200 грн., двох столів по
40 грн., двох сервантів вартістю 190 грн.
та 70 грн., двох шафів для одягу по 30 грн.;
зазначила, що теля було продане в
період шлюбу з ОСОБА_3, а гроші
витрачені на його лікування; порося
зарізали після фактичного припинення
шлюбних відносин з ОСОБА_3 й останній
неодноразово брав собі сало, м'ясо,
ковбасу; картопля та буряк - це урожай
зібраний в 2011 році, а тому на даний час
не збереглися; не заперечувала проти
наявності в господарстві на даний час
дров, але не в такій кількості, як
зазначив позивач, самостійно визначити
їх кількість та вартість не може. Крім
того, зазначила, що будь-яких перешкод у
користуванні спільним майном подружжя,
вона не чинила, а навпаки неодноразово
зверталася до міліції з приводу
самовільного вивезення речей з
господарства її колишнім чоловіком.

Відповідач за первісним позовом
та позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 та його представник в судовому
засіданні первісний позов ОСОБА_1 не
визнали, просили відмовити в його
задоволенні, посилаючись на те, що
спірний трактор був придбаний його
батьками за кошти, зняті матір'ю з
рахунку в банку 08 лютого 2008 року, та які
батьки позичали у сусідів, що
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Зазначив, що
про це також свідчить і той факт, що
розрахунок за купівлю трактора
проходив в будинку його батьків. Після
смерті батька трактор був йому
подарований матір'ю і зареєстрований
на його ім'я. Письмовий договір
дарування не укладався за погодженням
сторін, що не суперечить законодавству.
Вважає, що ОСОБА_1 не надано доказів, що
трактор був придбаний за їх спільні
кошти, оскільки їх сукупний доход
станом на 2007-2008 роки не дозволяв їм
придбати трактор за 22 500 грн..
Зустрічний позов підтримав, просив
його задовольнити з підстав,
зазначених у зустрічній позовній
заяві.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір'ю
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_3, в судовому засіданні показала,
що спірний трактор в 2008 році придбали з
покійним чоловіком за кошти, які вона
зняла з рахунку в банку, а частину
коштів, яких не вистачало, позичила у
своїх знайомих. Ці кошти в день
придбання трактора передала своїй
невістці ОСОБА_1 для розрахунку за
трактор. Під час доставки трактора
будь-яких документів на нього не
підписувала, ніяких договорів не
укладала, такі документи пізніше
надійшли поштою на ім'я її чоловіка, але
оскільки останній на той час вже помер,
то вона повернула документи назад,
після чого були надіслані нові
документи на ім'я її сина - ОСОБА_3. Також
пояснила, що за спільні з чоловіком
кошти купували запчастини на причіп до
трактора і її чоловік сам його збирав,
але зареєстрували причіп на сина -
ОСОБА_3. Через деякий час ОСОБА_3 продав
причіп ОСОБА_9, куди саме витратив
отримані за причіп кошти їй невідомо.
Під час спільного проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_1 у господарстві останніх було
четверо свиней, близько 10-12 гусей, були
кури, точну кількість вона не пам'ятає,
також останні обробляли город, саджали
картоплю.

Після надання свідку ОСОБА_8 судом для
ознайомлення договору купівлі-продажу
№239/2 від 10 лютого 2008 року, остання
змінила свої показання й погодилась з
тим, що саме вона підписала цей договір,
посилаючись на те, що її чоловік в той
час хворів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показала, що вона проживає по сусідству
з ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 і зі слів останньої
їй стало відомо, що вони з чоловіком
ОСОБА_10 вирішили придбати трактор,
вартість якого складала близько 22 000
грн.. Оскільки їм не вистачало 6 000 грн.,
то ОСОБА_8 восени 2007 року чи навесні 2008
року, точного часу не пам'ятає,
зверталася до неї з проханням позичити
їй 2000 грн., частину грошей їй також
позичав ОСОБА_6. Розписки про позику
грошей ОСОБА_8 не писала, свідків при
цьому теж не було, позичені гроші
ОСОБА_8 повернула через півроку. Зі слів
односельців їй відомо, що трактор
купляв батько відповідача - ОСОБА_10, а
на кого були оформлені документи їй
невідомо, особисто вона не була
присутня під час покупки трактора. З
приводу покупки причепа їй нічого
невідомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
показав, що зі слів покійного ОСОБА_10
йому було відомо, що останній зі своєю
дружиною ОСОБА_8 збиралися купити
трактор. В 2008 році, точної дати не
пам'ятає, на прохання останніх він
позичав їм без будь-якої розписки 1 500
грн. на придбання трактора. Після
смерті чоловіка, ОСОБА_8 віддала
трактор у користування своєму сину
ОСОБА_3. Також пояснив, що в
господарстві ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були
корова, свині, гуси та кури, вони разом
доглядали за худобою та обробляли
город. Не заперечував, що також позичав
5 000 гривень ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що вона працювала
контролером-касиром у відділенні
Ощадбанку в с. Жовтневе і від жителів
села почула, що ОСОБА_8 хотіла придбати
трактор. Оскільки банку потрібні були
вкладники, вона звернулася до ОСОБА_8 з
пропозицією покласти свої гроші на
рахунок в банку та отримати відсотки,
на що остання погодилася та поклала на
рахунок 15 000 грн.. Через півроку ОСОБА_8
звернулася в банк із заявою про
повернення вкладу, пояснюючи тим, що їй
потрібні гроші для придбання трактора.
Крім того, ОСОБА_8 зверталася й до неї
з проханням позичити гроші, але вона
відмовила у зв'язку з їх відсутністю.
Свідок пояснила, що бачила як привезли
трактор до господарства ОСОБА_8, на кого
зареєстрований трактор їй невідомо.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку про задоволення первісного
позову в повному обсязі та про часткове
задоволення зустрічного позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України також
гарантує кожній особі право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. За приписами ст.ст. 58-59 цього
кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування,
а обставини справи, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69
СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

По справі встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 09
червня 1984 року. Рішенням Менського
районного суду Чернігівської області
від 31 травня 2013 року шлюб між сторонами
розірваний, але шлюбні відносини
сторони припинили ще в березні 2012 року
і цей факт визнаний сторонами, а тому в
силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

За ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про
реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від 02
липня 2008 року значиться зареєстрованим
трактор марки Сінтай-220, 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2,
заводський НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_1.
Даний транспортний засіб
зареєстрований за ОСОБА_3 інспекцією з
Держтехнагляду по Менському району на
підставі довідки-рахунку серії ТН
№140020 від 31 березня 2008 року, згідно з
якою ТОВ НВП «Спецавтоматика» продало
і видало ОСОБА_3 трактор марки XINGTAI
XT-220, двигун № НОМЕР_1, шасі НОМЕР_6.
Довідка-рахунок підписана керівником
та бухгалтером товариства та скріплена
печаткою.

Також на підставі свідоцтва про
реєстрацію машини серії НОМЕР_7 від 16
лютого 2009 року за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на
причіп марки 2ПТС-4, реєстраційний
номер НОМЕР_3, складений з вузлів та
агрегатів. Реєстрація причепу
здійснена на підставі біржового
договору (угоди) купівлі-продажу
транспортного засобу №892827 від 16 лютого
2009 року, з якого вбачається придбання
ОСОБА_3 агрегатів та вузлів до причепа.

Таким чином, майно, яке позивач за
первісним позовом просить визнати
спільним сумісним майном подружжя,
придбано сторонами під час перебування
у зареєстрованому шлюбі.

Виникнення режиму спільної сумісної
власності подружжя на все придбане за
час шлюбу майно презюмується, доки
інший з подружжя не довів іншого, тобто
діє презумпція спільного майна
подружжя.

Доводи відповідача за первісним
позовом ОСОБА_3 про те, що спірний
трактор був куплений його батьками, а
після смерті батька подарований йому
його матір'ю, не доведені належними та
допустимими доказами, а тому
відхилені судом.

Наданий суду договір купівлі-продажу
№239/2 від 10 лютого 2008 року, укладений між
ТОВ НВП «Спецавтоматика» та ОСОБА_8, суд
не бере до уваги, оскільки він не
відповідає вимогам закону до письмової
форми правочину, а тому не є допустимим
доказом у даній справі.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

На договорі купівлі-продажу №239/2 від 10
лютого 2008 року така печатка відсутня.
Окрім того, ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснювала, що будь-яких договорів
купівлі-продажу трактора вона не
підписувала, оскільки всі документи
були оформлені на ім'я її покійного
чоловіка. За таких обставин,
підтвердження нею факту підписання
даного договору лише після надання
його судом для ознайомлення,
викликають у суду сумніви і суд оцінює
їх критично. Разом з тим, не бере до
уваги й довідку №828/4 від 30 жовтня 2013
року, видану ТВБВ 10024/0222 філії
Чернігівського обласного управління
Державного ощадного банку України, про
видачу ОСОБА_8 коштів з рахунку в сумі 17
000 грн., оскільки кошти з рахунку
остання зняла 08 лютого 2008 року, а
трактор був придбаний 31 березня 2008 року
відповідно до довідки-рахунку.

Крім того, договором купівлі-продажу
№239/2 від 10 лютого 2008 року передбачена
безготівкова форма розрахунку за
придбаний товар, що не узгоджується з
поясненнями сторін про передачу коштів
за трактор готівкою.

Також суд не бере до уваги показання
свідків, оскільки даний факт не може
підтверджуватися показаннями свідків.

Необґрунтованими є також доводи
представника відповідача за первісним
позовом про те, що ОСОБА_1 визнала той
факт, що кошти на придбання спірного
трактору вона рахувала в будинку
батьків ОСОБА_3, а тому ці кошти
належать останнім, оскільки такі
доводи є довільним тлумаченням
пояснень ОСОБА_1. Факт передачі коштів
за трактор в помешканні батьків ОСОБА_3
не може свідчити про покупку трактора
саме за їх кошти.

Наданий на запит суду інспекцією з
Держтехнагляду по Менському району
біржовий договір (угода)
купівлі-продажу транспортного засобу
№892827 від 16 лютого 2009 року, на підставі
якого за ОСОБА_3 зареєстровано право
власності на причіп, спростовує доводи
останнього про те, що спірний причіп
був зібраний його покійним батьком з
підручних матеріалів і залишився йому
у спадок після батька. Крім того, в
судовому засіданні ОСОБА_3 не надано
належних доказів відчуження даного
причепу третій особі в період шлюбу з
ОСОБА_1 за згодою останньої.

Враховуючи встановлені у судовому
засіданні обставини справи, суд
приходить до однозначного висновку про
те, що згідно до приписів ч.3 ст.368 ЦК
України та ст.60 СК України,
мінітрактор марки XINGTAI XT-220,
реєстраційний номер НОМЕР_2 та причіп
марки 2ПТС-4, реєстраційний номер
НОМЕР_3 набуті подружжям за час шлюбу, є
спільною сумісною власністю сторін,
незважаючи на реєстрацію права
власності на них лише за відповідачем
ОСОБА_3.

Статтею 69 СК України встановлено
беззаперечне право дружини та чоловіка
на поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором, що
закріплено в ст. 70 Сімейного кодексу
України.

Частиною 1 ст. 71 Сімейного кодексу
України передбачено, що майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в
п.п. 24, 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. У випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Відповідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи №54 від 07
лютого 2014 року ринкова вартість
мінітрактора марки XINGTAI XT-220,
реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року
випуску, з урахуванням зносу станом на
день оцінки становить 20 805 грн.;
ринкова вартість причіпа марки 2ПТС-4,
реєстраційний номер НОМЕР_3, з
урахуванням зносу станом на день
оцінки становить 9531,90 грн. (а.с.96-101).

Враховуючи інтереси сторін, фактичне
використання спірного майна
відповідачем та згоду позивача на
присудження їй грошової компенсації
замість її частки у праві спільної
сумісної власності, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог і стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частки
вартості мінітрактора марки XINGTAI XT-220,
реєстраційний номер НОМЕР_2 та причіпа
марки 2ПТС-4, реєстраційний номер
НОМЕР_3, що складає 15168 грн. 45 коп..

Що ж стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
то суд виходить з наступного.

Виходячи з аналізу наведених вище норм
сімейного та цивільного кодексів
України, доказуванню у справі про поділ
майна подружжя підлягає склад та
вартість спірного майна, а також те, що
наведене майно набуте під час шлюбу. Не
може бути поділене майно, яке відсутнє
та не перебуває у власності сторін.

Згідно з п. 22 вищевказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року N 11 вартість майна, що
підлягає поділу визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом про поділ майна подружжя
ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів того,
що майно, яке перелічене ним в позові, є
в наявності або взагалі існує. Як
пояснив в судовому засіданні позивач
за зустрічним позовом вартість майна,
переліченого в позові, він визначив на
власний розсуд і будь-яких доказів щодо
такої його ціни не представив, також не
зазначив індивідуально визначених
ознак майна, зокрема, марки
холодильника, пральної машини,
пилососа, рік придбання даного майна.

Відповідач за зустрічним позовом
заперечувала проти визначеної
позивачем вартості всього
переліченого у позові майна,
заперечувала проти придбання під час
шлюбу з ОСОБА_3 пральної машини,
телевізора, пилососа, двох диванів та
двох тумбочок, одного із столів;
зазначила, що два ліжка та газову плиту
уже бувші у користуванні їм подарували,
а тому не може визначити їх вартість на
час розгляду справи; пояснила, що на
даний час відсутні теля, порося,
картопля та буряк, урожай яких зібрано
у 2011 році, дрова залишилися, але не у
такій кількості, як зазначає позивач за
зустрічним позовом, їх кількість та
вартість самостійно визначити не може;
також не погоджується із вартістю
умивальника, визначеною позивачем.

Разом з тим, ОСОБА_1 не заперечувала
проти придбання під час шлюбу з ОСОБА_3
та наявності на даний час холодильника
NORD вартістю 500 грн., морозильної камери
NORD вартістю 2350 грн., корови вартістю 7 000
грн., на підтвердження чого надала
відповідні документи; 10 курей вартістю
кожна по 40 грн., однієї ковдри
шерстяної, настінної вартістю 90 грн.,
одного паласу вартістю 200 грн., м'якого
куточка (диван та два крісла) вартістю
1000 грн., двох шафів для одягу вартістю
по 30 грн. кожен, двох сервантів вартістю
по 190 грн. та 70 грн. та двох столів
вартістю по 40 грн. кожен.

На виконання приписів ч.4 статті 10 ЦПК
України, яка регламентує змагальність
сторін, та згідно з якими суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, сторонам було
запропоновано представити суду
додаткові докази щодо заявлених
зустрічних позовних вимог та визначити
вартість майна, по якому не досягнуто
їх згоди, призначивши у справі
відповідну експертизу. Проте,
клопотань щодо призначення експертизи
на предмет визначення вартості майна
жодна із сторін під час розгляду справи
не заявляла, позивач за зустрічним
позовом подав заяву про уточнення
позовних вимог, фактично зменшивши
розмір позову, в якій зазначив перелік
майна та його вартість, які вважає
погодженими з ОСОБА_1 на судовому
засіданні 27 лютого 2014 року, не
заперечував як проти розподілу майна в
натурі, так і проти грошової
компенсації його частки майна
відповідачкою, при цьому варіанти
поділу майна не зазначив.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 заперечувала проти стягнення з
неї на користь ОСОБА_3 вартості ?
частини зазначеного майна й не
заперечувала проти виділення йому
будь-якого наявного майна за
виключенням корови, яку просила
залишити у її власності.

На підставі викладеного, суд визначає
наступний обсяг рухомого майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1: холодильник NORD
вартістю 500 грн., морозильна камера NORD
вартістю 2350 грн., корова вартістю 7 000
грн.; 10 курей вартістю кожна по 40 грн.,
одна ковдра шерстяна, настінна
вартістю 90 грн., один палас вартістю 200
грн., м'який куточок (диван та два
крісла) вартістю 1000 грн., дві шафи для
одягу вартістю по 30 грн. кожен, два
серванти вартістю по 190 грн. та 70 грн. та
два столи вартістю по 40 грн. кожен.

У судовому засіданні сторони досягли
згоди про вартість даного майна, а тому
поділ майна може бути здійснено з
врахуванням вартості визначеної
сторонами.

Суд відмовляє у проведенні розподілу
іншого майна, а саме пральної машини,
пилососа, двох диванів, двох тумбочок,
однієї ковдри шерстяної настінної,
одного паласу у зв'язку з відсутністю
доказів придбання даного майна
сторонами в період шлюбу та наявності
його на даний час, оскільки час набуття
цього майна та його вартість є
припущеннями позивача, на яких не може
ґрунтуватися судове рішення, якщо це
заперечує інша сторона; майна, яке на
даний час відсутнє - теля, порося,
картопля та буряк, урожай яких
сторонами по справі спільно був
зібраний в 2011 році; майна, наявність
якого на даний час хоч і не
заперечувала відповідач, але сторони
не погодили його вартість на час
розгляду справи і не заявили клопотань
про призначення експертизи для її
визначення - газова плита, два ліжка,
один стіл, умивальник, дрова.

Виходячи з вищевикладеного, суд
розглянувши справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів,
встановивши обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства та на
даний час, з'ясувавши джерело і час його
придбання, вважає за можливе визнати
за кожним із подружжя право власності
на частку у визначеному майні в рівних
долях. Проте, враховуючи бажання
ОСОБА_1, проти чого не заперечував й
ОСОБА_3, залишити у її власності корову,
вартість якої становить більше
вартості іншої частини майна,
зазначеного у зустрічному позові та
яке підлягає поділу, враховуючи
потреби сторін, суд вважає за можливе
відступити від засад рівності часток
подружжя, стягнувши на користь іншого з
подружжя грошову компенсацію за
переотриману частку у майні.

За змістом ст. 79 ЦПК України судовий
збір, витрати на правову допомогу та
витрати, пов'язані з проведенням
судових експертиз є судовими
витратами.

Згідно з положеннями ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем за первісним позовом ОСОБА_1
при зверненні до суду було сплачено
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.
(а.с.1). Враховуючи, що даним рішенням
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
повністю, судові витрати у вигляді
судового збору підлягають
відшкодуванню в повному обсязі.

Разом з тим, ОСОБА_3 за подання
зустрічного позову було сплачено
судовий збір у розмірі 327 грн.65 коп.
(а.с.19). Зустрічні позовні вимоги за
заявою позивача були зменшені, у
зв'язку з чим й змінилася ставка
судового збору. У зв'язку з частковим
задоволенням зустрічного позову
судові витрати підлягають
відшкодуванню пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а саме в
розмірі 137 грн.64 коп.. Враховуючи розмір
судового збору, який підлягає
відшкодуванню на користь ОСОБА_1,
шляхом взаєморозрахунку на її користь
з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 91 грн. 76 коп..

Витрати на правову допомогу підлягають
відшкодуванню в межах сум, що
розраховуються відповідно до Закону
України «По граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року №590 „Про граничні
розмірі компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави".

Зокрема, розмір компенсації витрат на
правову допомогу не може перевищувати
40 відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, який діє на
підставі свідоцтва про право на
зайняття адвокатською діяльністю №410,
виданого 07 листопада 2008 року на
підставі рішення Кваліфікаційно
-дисциплінарної комісії адвокатури в
Чернігівській області від 04 листопада
2008 року № 8/2, було укладено договір про
надання юридичних послуг від 14 жовтня
2013 року.

Факт надання правової допомоги
позивачу та її оплата підтверджується
даним договором, довідкою-розрахунком
про розмір коштів, що підлягають
виплаті адвокату, журналами судового
засідання та квитанцією на оплату
коштів за надання правової допомоги в
розмірі 1500 грн. (а.с.11).

Виходячи з обсягу наданих та
підтверджених матеріалами справи
правових послуг адвоката ОСОБА_2, які
мали місце після укладення договору
між адвокатом та позивачем шляхом
сплати останньою адвокатського
гонорару, вбачається, що адвокат
приймав участь у судовому засіданні 05
листопада 2013 року тривалістю 9 хвилин, 14
листопада 2013 року - 101 хвилину, 02 грудня
2013 року - 57 хвилин, 27 лютого 2014 року - 90
хвилин, 05 березня 2014 року - 62 хвилини.

Згідно з Законом "Про державний бюджет
на 2013 рік" розмір мінімальної
заробітної плати з 01.01.2013 року по 30.11.2013
року становив 1147 грн., а з 01 грудня 2013
року - 1218 грн.. Отже, сума на
відшкодування правової допомоги
становить (1147 Х 40% Х 110 хвилин) = 841,13 грн.
та ( 1218 х 40% х 209 хв.) = 1 697, 08 грн.

Таким чином, витрати на правову
допомогу в розмірі 1500 грн. заявлені в
межах встановленого законом
граничного розміру, а тому підлягають
стягненню на користь ОСОБА_1 в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України також
підлягають відшкодуванню
документально підтверджені витрати,
пов'язані з проведенням судової
автотоварознавчої експертизи,
понесені ОСОБА_1 у розмірі 1 015,20 грн..

Кеpуючись ст.ст. 15, 16, 355, 368-370, 372 ЦК
України, ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.
3, 10, 11, 88, 57-61, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та поділ спільного майна
подружжя - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати мінітрактор марки XINGTAI XT-220, 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2 та причіп марки 2ПТС-4, 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Виділити ОСОБА_3 мінітрактор марки XINGTAI
XT-220, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, вартістю 20 805 (двадцять
тисяч вісімсот п'ять) грн., причіп марки
2ПТС-4, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_3 , вартістю 9 531 (дев'ять
тисяч п'ятсот тридцять одна) грн. 90 коп.
п'ять курей вартістю 200 грн.; морозильну
камеру NORD вартістю 2 350 грн.; палас
вартістю 200 грн.; шафу для одягу
вартістю 30 грн.; сервант вартістю 190
грн.; стіл вартістю 40 грн., а всього на
загальну суму 33 346 (тридцять три тисячі
триста сорок шість) грн. 90 коп. і визнати
за ним право власності на зазначене
майно.

Виділити ОСОБА_1 корову українську
чорно-рябу молочну (паспорт великої
рогатої худоби LA 003289) вартістю 7 000 грн.;
п'ять курей вартістю 200 грн.;
холодильник NORD вартістю 500 грн.; ковдру
шерстяну, настінну вартістю 90 грн.; шафу
для одягу вартістю 30 грн.; м'який
куточок (диван та два крісла) вартістю
1000 грн.; сервант вартістю 70 грн.; стіл
вартістю 40 грн., а всього на загальну
суму 8 930 (вісім тисяч дев'ятсот
тридцять) грн. і визнати за нею право
власності на зазначене майно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12
208 (дванадцять тисяч двісті вісім) грн. 45
коп. компенсації вартості ? частки
виділеного ОСОБА_3 майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 91
(дев'яносто одна) грн. 76 коп. у
відшкодування судового збору, 1500 (одна
тисяча п'ятсот) грн. витрат на правову
допомогу та 1 015 (одна тисяча
п'ятнадцять) грн. 20 коп. витрат,
пов'язаних з проведенням
автотоварознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення суду.

Суддя:
Н.В. Волошина