Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючої одноособово судді -
Середи І.В.,

при секретарі - Омельченко М.В.,

за участю:

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5,
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом, та за позовом
третьої особи ОСОБА_5, заявленим в
інтересах малолітньої ОСОБА_6, до
Єгорівської сільської ради
Роздільнянського району, ОСОБА_2,
ОСОБА_1, відділу ДРАЦС по
Роздільнянському району
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції та ОСОБА_3 про
встановлення факту батьківства та
визнання права власності на спадкове
майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовною
заявою до ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1
та по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.В
процесі розгляду справу в якості
третьої особи з самостійними вимогами
було залучено ОСОБА_5 як матір
малолітньої ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували
тим, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_7,
їхньому брату, належала на праві
власності квартира АДРЕСА_1 та квартира
АДРЕСА_2. Після смерті брата відкрилася
спадщина. Відповідач ОСОБА_3 є дідом
спадкодавця по матері. Позивачі та
відповідач на підставі ст.1262 ЦК України
є спадкоємцями за законом другої черги.
У встановлений законом строк ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини, але оскільки пред'явити
нотаріусу правовстановлюючі документи
на нерухоме майно не змогли, тому що
ОСОБА_3 забрав їх та навіть на запит
нотаріуса їх не надав, тому 13.07.2013 р. та
04.01.2013 р. постановами державних
нотаріусів Четвертої одеської
держнотконтори було відмовлено ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право
на спадщину на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_2 через ненадання нотаріусу
правовстановлюючих документів на
квартири. В зв'язку з вчиненням
вищевказаних дій нотаріусами у
позивачів виникла необхідність у
зверненні до суду за захистом своїх
прав, тому що існують перешкоди для
оформлення спадкових прав у
нотаріальному порядку.

В процесі розгляду справи до спільного
провадження було прийнято позовну
заяву ОСОБА_5, заявленої в інтересах
малолітньої ОСОБА_6, до Єгорівської
сільради Роздільнянського району
Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_1,
відділу ДРАЦС реєстраційної служби по
Роздільнянському району
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції та ОСОБА_3 про
встановлення факту батьківства ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки ОСОБА_6 та
внесення змін до свідоцтва про
народження дитини в частині запису в
графі «батько», визнання недійсним
свідоцтва про народження від 22.01.2013 р.,
виданого на підставі рішення суду, яке
в подальшому було скасовано. Також
ОСОБА_5 просила визнати за ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1 та на
квартиру АДРЕСА_2.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим,
що з січня 2006 р. по 21 серпня 2008 р. вона
проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх спільна
донька ОСОБА_6. Оскільки в квартирі
ОСОБА_7 проводились ремонтні роботи, то
вони з чоловіком проживали у його діда
ОСОБА_3 в АДРЕСА_3, що відноситься до
Єгорівської сільради, також у цьому
селі зареєстрована та проживала і сама
ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 спочатку перебували у
цивільному шлюбі, то запис про
народження дитини було здійснено на
підставі ч.1 ст.135 СК України. 21.08.2008 р.
між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено
шлюб, ОСОБА_7 визнав своє батьківство.
Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 16.03.2011 р. шлюб
було розірвано, але і після розірвання
шлюбу ОСОБА_7 продовжував піклуватися
про доньку, надавав матеріальну
допомогу, приймав участь у вихованні
дитини. Встановлення факту батьківства
ОСОБА_7 необхідно для захисту спадкових
прав дитини ОСОБА_6. Згідно рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 25.12.2012 р. ОСОБА_5
отримала свідоцтво про народження
ОСОБА_6 серії НОМЕР_1, яке було видане
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Роздільнянського
міжрайонного управління юстиції в
Одеській області 22.01.2013 р. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
23.05.2013 р. вказане рішення скасовано,
заяву ОСОБА_5 про встановлення факту
батьківства залишено без розгляду,
оскільки між сторонами існує спір про
право на спадщину. Так як ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 являються спадкоємцями другої
черги, то вони не мають права на
спадування за законом, тому вона
просить визнати за неповнолітньою
ОСОБА_6 право власності в порядку
спадкування за законом на спірні
квартири.

Позивачі у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
повністю заперечували проти вимог
третьої особи вказуючи на те, що вони
вчасно звернулися з заявами до
нотаріальної контори, а відповідач не
повідомляв про наявність спадкоємців
першої черги. ОСОБА_7 дітей не мав,
ОСОБА_5 лише через одинадцять місяців
звернулася до нотаріальної контори і
після того, як ОСОБА_3 не зміг в судовому
порядку їх відсторонити від
спадкування. За своє життя ОСОБА_7 не
вчиняв будь-яких дій щодо надання
дитині свого прізвища. В представлених
третьою особою доказах та в наданих в
засіданні поясненнях є протиріччя,
крім того фактично своєю
бездіяльністю ОСОБА_7 по визнанню
батьківства при житті, факт
батьківства спростовується, що вказує
на недоведеність вимог.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказуючи на те, що
позивачі навмисно вводять в оману суд
та зазначаючи, що він не надає
нотаріусу правовстановлюючі
документи, де ОСОБА_3 зареєстрований та
проживає по теперішній час. Як вважає
відповідач, ОСОБА_6, його правнучка,
являється єдиним спадкоємцем ОСОБА_7 Ще
за життя ОСОБА_7, його онука вони разом
з ОСОБА_5 проживали в нього.

ОСОБА_5 заперечувала проти
задоволення вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а
також просила задовольнити її позов.

Заслухавши учасників процесу, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом було встановлено наступні
факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження
від 05.08.1969 р., виданого Приморським
районним ЗАГСом м. Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_3
року народився ОСОБА_1, батьками якого
є ОСОБА_25 та ОСОБА_26.(а.с.11)

17 жовтня 2012 р. було зареєстровано шлюб
між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_27,
ІНФОРМАЦІЯ_4, про що відділом ДРАЦС
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за №501. Після
реєстрації шлюбу прізвища у чоловіка -
«ОСОБА_1», дружини - «ОСОБА_27» (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась ОСОБА_2,
батько якої ОСОБА_25 та ОСОБА_26, про що
Іллічівським р/б ЗАГСу м. Одеси в книзі
записів актів громадянського стану про
народження зроблено відповідний запис
за №2114(а.с.13)

Відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб щодо підтвердження
дошлюбного прізвища, ОСОБА_28 та ОСОБА_2
одружились, прізвище дружини після
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2».(а.с.14).

Після реєстрації актового запису про
шлюб №532 від 19 грудня 2002 р., що склав
відділ ДРАЦС у Малиновському районі
ОМУЮ, ОСОБА_29 та ОСОБА_2 одружились,
прізвище дружини після реєстрації
шлюбу - «ОСОБА_2»(а.с. 15-зворот).

11 липня 2007 р. між ОСОБА_25 та ОСОБА_7
було укладено договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_25 подарував,
а ОСОБА_7 прийняв в дар належну
дарувальнику на праві приватної
власності квартиру за АДРЕСА_2 (а.с.9), та
24 липня 2007 р. ОСОБА_7 КП «Бюро технічної
інвентаризації» Іллічівської міської
ради Одеської області було видано
реєстраційне посвідчення (а.с.10)

Згідно свідоцтва про право
власності на житло від 07.09.1993 р. за №196,
виданого комерційним центром
«Пріоритет», квартира АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_7 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у м.
Одесі Одеського міського управління
юстиції, про що в книзі реєстрації
смертей 17 січня 2012 р. зроблено
відповідний актовий запис за №575 (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина,
яка складається із квартири за АДРЕСА_2
та квартири АДРЕСА_1.

08 лютого 2012 р. ОСОБА_1 звернувся до
Четвертої одеської держнотконтори з
заявою про прийняття спадщини після
померлого брата ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_7
(а.с.49).

24 лютого 2012 р. ОСОБА_2 звернулася до
Четвертої одеської держнотконтори з
заявою про прийняття спадщини після
померлого брата ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_7
(а.с.49-зворот).

25 травня 2012 р. ОСОБА_3 звернувся до
Четвертої одеської держнотконтори з
заявою про прийняття спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 р. онука ОСОБА_7

29 листопада 2012 р. ОСОБА_5, яка діяла в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Четвертої
одеської держнотконтори з заявою про
прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_7 - батька
малолітньої доньки ОСОБА_6. (а.с.51).

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 16 березня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_7 про розірвання шлюбу було
встановлено, що звертаючись до суду з
вказаним позовом позивачка ОСОБА_2
вказувала на наявність спільної з
ОСОБА_7 доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ОСОБА_7 заперечень проти
розірвання шлюбу суду не надав,
належним чином сповіщений про час, дату
і місце судового засідання, судову
повістку, копію позову та додані
документи отримав особисто. Про
наявність у подружжя спільної дитини
також було відображено в рішенні. Дане
рішення набрало законної сили.

Отже, Роздільнянським районним судом
одеської області встановлено, що
ОСОБА_7 не заперечував проти того, що
донька його.

Після роз'яснень суду щодо проведення
експертизи в судовому засіданні
позивачі просили не розглядати їх
клопотання про призначення експертизи
вказуючи на те, що і так достатньо
відомостей з яких можна зробити
висновок, що дитина не їх брата.

Сторона відповідача та третя особа
також не заявляли клопотання про
призначення експертизи посилаючись на
те, що для її проведення потрібна
ексгумація трупа, а вірогідної
достовірності в дослідженні при
наявності лише брата та сестри, у яких
були різні батьки, є мало вірогідним
для встановлення спорідненості.

Відповідно до роз'яснень п.7,8 Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді

справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у разі смерті
чоловіка, який не перебував у шлюбі з
матір'ю дитини, або смерті жінки, котра
вважалась матір'ю останньої, факт
їхнього батьківства (материнства)
може бути встановлено за рішенням
суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як
батьківства, так і материнства суд
приймає до розгляду, якщо запис про
батька (матір) дитини в Книзі
реєстрації народжень учинено згідно зі
ст.135 СК.

Із заявою про встановлення факту
батьківства до суду мають право
звернутися матір, опікун
(піклувальник) дитини, особа, як її
утримує та виховує, а також сама
дитина, котра досягла повноліття, а
факту материнства - батько й інші
перелічені особи. Усі вони беруть
участь у справі як заявники, а органи
опіки та піклування й інші особи
(залежно від обставин справи) - як
заінтересовані особи.

Питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, у тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст.212
ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має
для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає в рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.130 СК України у
разі смерті чоловіка, який не перебував
у шлюбі з матір'ю дитини, факт його
батьківства може бутивстановлений за
рішенням суду. Заява про встановлення
факту батьківства приймається судом,
якщо запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень вчинено
відповідно до частини першої статті 135
цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.64 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_23, який тривалий час знав ОСОБА_7
та працював разом з ним стверджував, що
останній визнавав доньку своєю радів
її народженню доглядав за нею, а матір
ОСОБА_5 - ОСОБА_24 також стверджувала, що
її донька проживала в цивільному шлюбі
з ОСОБА_7, в них народилася донька, яку
він з пологового будинку забирав
доглядав за нею.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Оцінюючи усі докази в сукупності, суд
приходить до висновку, що факт
батьківства ОСОБА_7 відносно доньки
ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в
ході розгляду справи, позивачі не
надали суду інших доказів, для
спростування висновків суду.

Нормами ч.1 ст.134 СК України на підставі
заяв осіб, зазначених у статті 126 цього
Кодексу, або рішення суду орган
державної реєстрації актів цивільного
стану вносить відповідні зміни до
актового запису про народження,
складеного органами державної
реєстрації актів цивільного стану
України, та видає нове Свідоцтво про
народження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Малолітня ОСОБА_6, яка є донькою ОСОБА_7,
згідно з нормами ст..1261 ЦК України є
спадкоємцем першої черги, а позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які померлому
доводяться братом та сестрою,
спадкоємці другої черги (ст..1262 ЦК
України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України
Малолітня особа, вважається такою, що
прийняла спадщину, крім випадків,
встановлених частинами
другою-четвертою статті 1273 цього
Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заявлені вимоги позивачів є
безпідставними, оскільки законними та
обґрунтованими є вимоги ОСОБА_5 в
інтересах малолітньої особи, тому
враховуючи вимоги ст..328 ЦК України
необхідно визнати право власності на
вказані квартири за ОСОБА_6, як
спадкоємцем першої черги.

Що стосується вимоги ОСОБА_5 про
визнання недійсним свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 виданого 22
січня 2013 року відділом РАЦС
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції в Одеській області,
то в її задоволенні необхідно
відмовити, оскільки воно було видано на
підставі рішення суду. У зв'язку з тим,
що рішення було скасовано апеляційною
інстанцією, а позов в подальшому
залишений без розгляду, то вирішення
цього питання можливо відповідно до
вимог ст.380 ЦПК України в порядку
передбаченому для повороту виконання
рішення.

Керуючись ст..ст. 10,11,57,58,60,64,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5, заявлені в
інтересах малолітньої ОСОБА_6
задовольнити частково.

Встановити факт батьківства ОСОБА_7,
відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
внести зміни до актового запису про
народження №35 від 20 грудня 2007 року,
складеного Єгорівською сільською
радою Роздільнянського району
Одеської області, зазначивши у
відомості про батька та вказати
батьком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м.Одеси, громадянина України.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині вимог ОСОБА_5 відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
задоволенні позову до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_5, про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суду м.Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: