Справа № 463/1181/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/560/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів:
Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Дідуся О.Р.,

з участю представника
ПрАТ «СК «Галицька» - Струсінської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної злочином,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 29 жовтня 2013 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не повно
з'ясовано фактичні обставини справи та
не надано належної оцінки наявним у
матеріалах справи доказам.

Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що шкода
була завдана сукупними діями двох
водіїв, оскільки у вироку
Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області відносно
засудженого ОСОБА_5 не зазначено, в чому
полягає шкода, завдана позивачці
ОСОБА_3 іншим учасником ДТП під
керуванням водія ОСОБА_6.

Апелянт також не погоджується з тим, що
суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позову щодо стягнення 2 090
грн., оскільки не подано звіту про
оцінку майна та інших доказів на
підтвердження вартості одягу, який був
на позивачці і повністю був знищений.

Апелянт вважає, що суд безпідставно
відмовив у стягненні в користь ОСОБА_3
втрачений заробіток за період, коли
вона постійно знаходилась на
стаціонарному лікуванні та не
погоджується з висновком суду про
відмову в стягнення на її користь 5 000
грн. моральної шкоди з підстав того, що
така шкода вже була їй відшкодована
відповідачем.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Позивач ОСОБА_3 та її представники -
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове
засідання не прибули, хоча про час і
місце розгляду справи були повідомлені
рекомендованими листами з
повідомленням про вручення (а.с.155-157),
про причини неявки суд не повідомили та
з клопотаннями про відкладення
розгляду справи не звертались, тому
розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України здійснюється колегією
суддів за відсутності цих осіб.

Представник ПрАТ «СК «Галицька» -
Струсінська М.Р. в судовому засіданні
апеляційної інстанції доводи
апеляційної скарги заперечила,
посилаючись на мотиви зазначені у
письмовому запереченні.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника судового
розгляду, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
частково задовольнити, виходячи з
таких підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 02 січня 2012 року,
близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_5, керуючи
автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний
знак НОМЕР_1, на ділянці дороги
сполученням Мукачеве - Львів, в с.
Микуличин Івано - Франківської області
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яку
від зіткнення із згаданим автомобілем
відкинуло під колеса зустрічного
автомобіля марки «HUNDAI TUCSON», номерний
знак НОМЕР_2, під керуванням водія
ОСОБА_6

Вироком Яремчанського міського суду
Івано - Франківської області від 26
листопада 2012 року ОСОБА_5 визнано
винним у вчинені злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та
засуджено до трьох років позбавлення
волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на два
роки із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК
України (а.с. 6-11).

Внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні
ушкодження та ІІ групу інвалідності
(а.с. 18).

Цивільно - правова відповідальність
ОСОБА_5 станом на день дорожньо -
транспортної пригоди була забезпечена
полісом обов'язкового страхування
№АА/0039774, виданого ПрАТ «СК «Галицька»,
строк дії якого з 15 березня 2011 року по 14
березня 2012 року (а.с. 4-5).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_3, Личаківський районний
суд м. Львова не з'ясував усі обставини
у справі, в результаті чого ухвалив
незаконне рішення в частині відмови у
стягненні матеріальної та моральної
шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка подала платіжні документи
про придбання за власні кошти
необхідних в процесі лікування
медикаментів, які підтверджені
лікувальними закладами на загальну
суму 27 524 грн. 91 коп.

28 березня 2013 року відповідач по справі -
ПрАТ «СК «Галицька» провела виплату
страхового відшкодування у сумі 13 762
грн. 46 коп., що становить 50% від
загального розміру вартості
документально підтверджених витрат на
лікування, виходячи із положень ч. 2 ст.
1188 ЦК України, мотивуючи тим, що шкода
була заподіяна діями двох учасників
дорожнього руху, а саме: водіїв ОСОБА_5
та ОСОБА_6 (а.с. 79-80).

Стаття 1188 ЦК України передбачає
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої
зазначеної норми, якщо внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
було завдано шкоди іншим особам, особи,
які спільно завдали шкоди, зобов'язані
її відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

З огляду на положення ч. 2 ст. 1188 ЦК
України, йдеться про взаємодію джерел
підвищеної небезпеки, внаслідок чого
було завдано шкоди іншим особам. В
означеному випадку, до правовідносин,
які виникли, не може бути застосовано
положення вказаної норми, оскільки
позивачці заподіяно шкоду внаслідок
вчинення злочину лише водієм ОСОБА_5
Своєю чергою, водій ОСОБА_6, який
здійснив наїзд на позивачку, керуючи
автомобілем «HUNDAI TUCSON», номерний знак
НОМЕР_2, не мав технічної можливості
уникнути наїзду на потерпілу ОСОБА_3, й
при цьому відсутні обставини взаємодії
автомобілів.

Ураховуючи вищенаведене, колегія судді
доходить висновку, що вимоги позивача є
підставними та обґрунтованими в
частині стягнення страхового
відшкодування у сумі 13 762 грн. 46 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції не звернув
уваги на вимоги п. 22.3 ст. 23 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до яких
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 ЦК України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При цьому, страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону.

Пунктом 9.3 статті 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» (в
редакції на час укладення договору
обов'язкового страхування та
дорожньо-транспортної пригоди)
встановлений обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих,
у розмірі 51 000 грн.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
суд вважає, що в користь позивачки з
відповідача належить стягнути 2 550 грн.
(51000х5:100) на відшкодування моральної
шкоди.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які документи на підтвердження
оплати позивачкою 6 000 грн. за надання
правової допомоги, відтак, колегія
суддів доходить висновку, що підстав
для задоволення такої вимоги немає.

Доводи апелянта про стягнення 1 670 грн. 30
коп. як вартість переливання крові не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначена сума витрат увійшла в суму
придбаних за кошти позивачки
медикаментів - 27 524 грн. 91 коп., 50
відсотків з яких уже виплатила
страхова компанія, а решта 50 відсотків
стягнуто цим рішенням.

Доводи апелянта про стягнення 68 016 грн.
14 коп. втраченого заробітку, 2 090 грн. на
відшкодування шкоди, завданої майну є
безпідставними з мотивів
обґрунтованих рішенням Личаківського
районного суду м. Львова.

З урахуванням зазначеного, апеляційний
суд доходить висновку, що рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 жовтня 2013 року в силу ст. 309 ЦПК
України необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної злочином, задовольнити
частково, стягнувши з відповідача в
користь позивача 13 762 грн. 46 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди, 2 550
грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача в доход держави належить
стягнути 244 грн. 68 коп. судового збору.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 жовтня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної злочином, задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» в користь ОСОБА_3 13 762 грн. 46
коп. на відшкодування матеріальної
шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» в користь ОСОБА_3 2 550 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Галицька» в доход держави 244 грн. 68 коп.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.