Справа № 645/2280/14
Провадження № 2/645/1075/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у місті
Харкові в порядку заочного розгляду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в
остаточно уточненій редакції якого
просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь
в порядку поділу спільного майна
подружжя грошову компенсацію за
автомобілі в сумі 41000 грн., а саме: 18500
грн. - вартість ? частини автомобіля Daewoo
Т13110, 2004 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 та 22500 грн. -
вартість ? частини автомобілю Mazda 626 GF,
1998 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_2, майно, яке було придбано
подружжям під час шлюбу. В
обґрунтування позову посилалася на те,
що в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем перебувала з 09.06.2012 року.
Шлюбні відносно з відповідачем були
припинені 23.11.2013 року та з цього часу
подружжя проживали окремо, спільного
господарства не вели, спільного
бюджету не мали. В період шлюбу за
спільні кошти були придбані два
автомобілі, які є спільним майном
подружжя. Позивачка зазначала, що
автомобілі після припинення з
відповідачем шлюбних відносин, а саме
після 23.11.2013 року, перебували в
користуванні відповідача, але згідно
інформації УДАІ ГУМВС України в
Харківській області стало відомо, що
автомобіль Daewoo Т13110, 2004 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 був
проданий відповідачем за 37 000 грн.,
автомобіль Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2 , був
знятий з обліку для реалізації, проте
даних щодо його реєстрації у м. Харкові
відсутні, вартість цього автомобілю на
час його придбання становила 45 000 грн..
Позивачка зазначала, що автомобілі
були продані після розірвання шлюбу
без її згоди. У зв'язку з чим ОСОБА_2
вважала, що грошова компенсація за ?
частину двох автомобілів становить 41 000
грн..

На підставі викладеного позивачка
звернулася до суду із відповідним
позовом.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася,
через канцелярію суду подала заяву про
розгляд справи у її відсутності,
просивши задовольнити позовні вимоги
та не заперечувала проти розгляду
справи в порядку ст. 224 ЦПК України.

За таких обставин суд, зі згоди
позивачки, ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши письмові докази у
їх сукупності, вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для ви рішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі,
розпоряджаються своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж
Кодексу доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбу з 09 червня 2012
року, який розірвано рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова 12 травня 2014 року, копія якого
знаходився в матеріалах цивільної
справи.

Рішення набрало законної сили.

Подружжям під час шлюбу було
придбано 23.05.2013 року автомобіль Daewoo
Т13110, 2004 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 та 13.07.2013 року
автомобіль Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2, що
підтверджується даними
автоматизованого обліку УДАІ ГУМВС
України в Харківській області на
транспортні засоби.

Автомобіль Daewoo Т13110, 2004 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 був проданий 03.04.2014 року іншій
особі за 37 000 грн., що підтверджено
довідкою - рахунком серія НОМЕР_3.

Автомобіль Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2 знятий
з обліку УДАІ ГУМВС України в
Харківській області 16.04.2014 року, проте
хто на теперішній час є власником
даного автомобілю відомості відсутні.
Згідно довідки - рахунку даний
автомобіль було придбано ОСОБА_3 13.07.2013
року за 45 000 грн..

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя

може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту, а
також заробітна плата, пенсія,
стипендія, одержані одним із подружжя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

За приписами ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено право
подружжя на поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно вимог ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки дружини та чоловіка є рівними,
якщо не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться
у третіх осіб.

Судом встановлено, що спірні
автомобілі Daewoo Т13110, 2004 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
автомобіль Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2 були
придбані в період шлюбу.

На підставі ст.34 Закону України „Про
дорожній рух", реєстрація,
перереєстрація зняття з обліку
транспортних засобів здійснюється
згідно з Постановою Кабінету
Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998
року „Про затвердження Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок".

Відповідно до п.1 вищевказаних Правил
встановлюється єдиний на території
України порядок державної реєстрації
та обліку автомобілів. У п.2 Правил
зазначено, що вони є обов'язковими для
всіх юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів.

Згідно п.8 зазначеної Постанови
Кабінету Міністрів України №1388 перед
відчуженням, передачею транспортні
засоби повинні бути зняти з обліку в
підрозділах Державтоінспекції.

Із довідки ДАІ від 26.05.2014 року
вбачається, що станом на 26.05.2014 року,
тобто, після розірвання шлюбу,
власником автомобіля Daewoo Т13110, 2004 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 значиться ОСОБА_4, а власником
автомобілю Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2
значиться ОСОБА_3. При цьому в цій
довідці зазначено про зняття
автомобіля Mazda 626 GF, державний номерний
знак НОМЕР_2 16.04.2014 року з обліку для
реалізації.

Автомобіль Daewoo Т13110, 2004 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 був
проданий 03.04.2014 року ОСОБА_4 за 37 000 грн.,
що підтверджено довідкою - рахунком
серія НОМЕР_3.

Автомобіль Mazda 626 GF, 1998 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2 знятий з обліку УДАІ ГУМВС
України в Харківській області 16.04.2014
року, проте хто на теперішній час є
власником даного автомобілю відомості
відсутні. Згідно довідки - рахунку
даний автомобіль було придбано ОСОБА_3
13.07.2013 року за 45 000 грн..

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.25 постанови Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21 грудня 2007 року
„Про практику застосування
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
сумісного мана подружжя", вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин четвертої, п'ятої статті 71 СК
щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених статтею 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Проте, враховуючи той факт, що
один із автомобілів проданий, другий
знятий з реєстраційного обліку для
продажу, то визнання ідеальних
часток подружжя у спірному майні і
залишення автомобілів у спільній
частковій власності сторін не
вирішує існуючого спору.

Проте відповідно до абз.2 п.30 постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 21
грудня 2007 року „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" у випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Доказів, що автомобілі відповідачем
були відчужені за згодою позивачки,
суду не надано, а тому відповідач
зобов'язаний сплатити ОСОБА_2 грошову
компенсацію вартості 1/2 частини
автомобілю Daewoo Т13110, 2004 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
автомобілю Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
з відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню сума вартості 1/2
частини вищезазначених автомобілів,
яка дорівнює 41000 грн., оскільки спірні
автомобілі є сумісним майном подружжя
і були продані відповідачем після
розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 57, 60, ч.ч. 1,2 ст. 61,
ст. 63, 65, 69, 70, 71, 110, 112, 372 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 15, 16, 60, 61, ст.ст. 208,209,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя -
задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію за ?
частину вартості автомобілю Daewoo Т13110,
2004 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1 в сумі 18 500 грн. та грошову
компенсацію за ? частину вартості
автомобілю Mazda 626 GF, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі
22500 грн..

Відповідачем, який не приймав участі
у розгляді справи, протягом десяти днів
з дня отримання копії заочного рішення
може бути подана письмова заява про
перегляд заочного рішення, відповідно
до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене
іншими особами, шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
заяви про перегляд заочного рішення
відповідачем, який не приймав участі у
розгляді справи, якщо заяву про
перегляд заочного рішення не було
подано, після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Надруковано у нарадчій кімнаті.

Суддя -