Провадження № 22-ц/779/365/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок пожежі за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
11 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 11 грудня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок пожежі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що рішення ухвалено
без повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин справи, які
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. У зв'язку з цим, апелянт просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
зупинити провадження у справі до
встановлення правонаступників.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що при проведенні попереднього
судового засідання, суд не вирішив
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі - не встановив
належного відповідача у справі та
розпочав судовий розгляд. Позивачем
було заявлено усне клопотання про
зупинення провадження у справі до
встановлення кола спадкоємців. Однак, у
задоволенні даного клопотання судом
було відмовлено та продовжено розгляд
справи без належного відповідача з
участю особи, яка не стала
правонаступником, тобто не визначивши
її процесуального статусу у справі,
надавши їй повноваження сторони в
процесі, та отримуючи від неї пояснення
та докази. Таким чином, суд першої
інстанції, згідно ч.1 ст.201 ЦПК України,
мав зупинити провадження у справі до
встановлення кола спадкоємців
квартири.

При цьому, судом було встановлено,
що пожежа дійсно мала місце і
здійснювалось пожежогасіння,
внаслідок якого сталося затоплення
належного позивачу приміщення. ОСОБА_3
підтвердила, що в даній квартирі вона
проживала разом із батьком, який помер,
а в квартирі не працювала
електромережа і вони викликали
відповідні служби для її ремонту.
Ремонт електромережі був проведений не
ліцензійною установою, яка не має
відповідних дозволів на проведення
таких робіт. А тому, вина в загальному
(за відсутності належного відповідача)
була доведена та встановлено причинний
зв'язок. Відповідач мала б передбачити
настання таких подій, як замикання
внутрішньої електромережі квартири, що
може призвести до настання пожежі.

Крім того, такі дії відповідача
суперечать вимогам ч.2 ст.383 ЦК України,
ст.152 ЖК України, п.1.4.4 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року №76.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта та його представника,
заперечення відповідача та її
представника, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_3 не є спадкоємцем після
смерті ОСОБА_4 При цьому, не встановлено
вартості майна спадкодавця і повного
кола спадкоємців після його смерті, які
б відповідали за його зобов'язаннями, а
позивач звернувся з позовом лише до
ОСОБА_3, яка на даний час не успадкувала
майна останнього. Крім того, позивачем
не доведено, що шкода його майну
завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю відповідача і між такими
діями чи бездіяльністю існує
безпосередній зв'язок.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
21.03.2013 року в будинку АДРЕСА_1, в якому,
згідно будинкової книги, власником
квартири НОМЕР_1 був ОСОБА_4, сталася
пожежа. Причиною пожежі було визначено
ймовірно: коротке замикання
електрообігрівального приладу.
Внаслідок пожежі та її гасіння було
пошкоджено крім квартири ОСОБА_4, також
приміщення та майно, яке знаходиться
поверхом нижче та належить на праві
приватної власності ОСОБА_2 Дане
приміщення використовується ОСОБА_2
для здійснення підприємницької
діяльності (роздрібна торгівля).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після
смерті якого відкрилась спадщина на
майно. Згідно повідомлення державного
нотаріуса Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори
Антонюк Л.І., після смерті ОСОБА_4 станом
на 29.11.2013 року спадкова справа не
заводилась (а.с.96). Тобто, жоден із
спадкоємців із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався.

Згідно ст.1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, ні ОСОБА_3 ні інша особа на даний
час не прийняли спадщину, тобто не
перейняли прав та обов'язків від
ОСОБА_4, який помер.

Більше того, ОСОБА_3, згідно адресної
довідки управління державної
міграційної служби України в
Івано-Франківській області від 18.09.2013
року, навіть не зареєстрована за
вищевказаною адресою (а.с.49).

Відповідно до ст.2,6,36 Закону України
"Про пожежну безпеку", забезпечення
пожежної безпеки в жилих приміщеннях...
покладається на квартиронаймачів і
власників, а в жилих будинках
приватного житлового фонду та інших
спорудах, на дачах і садових ділянках -
на їх власників або наймачів, якщо це
обумовлено договором найму. Громадяни
України, іноземні громадяни...
виконувати правила пожежної безпеки,
забезпечувати будівлі, які їм належать
на праві особистої власності,
первинними засобами гасіння пожеж і
протипожежним інвентарем, виховувати у
дітей обережність у поводженні з
вогнем; повідомляти пожежну охорону
про виникнення пожежі та вживати
заходів до її ліквідації, рятування
людей і майна. Підприємства,.. та
громадяни зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані у зв'язку з порушенням
ними протипожежних вимог, відповідно
до чинного законодавства.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.
1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній особі
відшкодовується особою, яка її завдала
за наявності її вини. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду
заподіяно не з її вини.

Згідно до загальних підстав
відповідальності, встановлених ст. ст.
1166, 1167 ЦК, для покладення
відповідальності (деліктної) на
заподіювача майнової та моральної
(немайнової) шкоди, відповідно,
необхідна сукупність чотирьох умов, а
саме: наявність шкоди; протиправність
дій заподіювача; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою заподіювача і
шкодою; вина в заподіянні шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.2 постанови №6 від 27 березня
1992 року "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", розглядаючи
спори про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Колегія суддів приходить до висновку,
що зробивши висновок про відсутність
вини відповідача за заподіяну позивачу
внаслідок пожежі матеріальну шкоду,
суд першої інстанції дотримався вимог
матеріального права, оскільки
достовірних та переконливих доказів,
що пожежа сталася з вини та внаслідок
винних дій ОСОБА_3 позивачем суду
надано не було і в судовому засіданні
не добуто.

Акт про пожежу від 21.03.2013 року
зафіксував тільки факт та причини
виникнення пожежі, але не підтвердив
вини жодної особи (а.с.33). Ні
пожежно-технічна, ні електротехнічна
експертиза не проводились, а при
покладенні відповідальності на певну
особу, необхідно чітко вказати її вину
та причину пожежі. Ніяких відповідних
клопотань позивач не заявляв.

В ході судового розгляду в суді першої
інстанції було встановлено, що в
будинку АДРЕСА_1 тривалий час виникали
несправності, пов'язані з електричними
мережами, через що ОСОБА_4 неодноразово
протягом 2012-2013 років звертався до КП
"Єдиний розрахунковий центр" з заявами,
в яких повідомляв про несправність
електричних мереж та просив їх усунути
(а.с.52-57).

Що стосується доводів апелянта про те,
що суд першої інстанції, згідно ч.1 ст.201
ЦПК України, мав зупинити провадження у
справі до встановлення кола
спадкоємців квартири, то колегія
суддів не приймає їх до уваги.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 звернувся з позовом про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок пожежі саме до ОСОБА_3, а не до
ОСОБА_4, який помер.

В той же час, відповідно до п.1 ч.1 ст. 201
ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити
провадження у справі у разі смерті або
оголошення фізичної особи померлою,
яка була стороною у справі, якщо спірні
правовідносини допускають
правонаступництво.

Таким чином, обов'язок суду зупинити
провадження у справі виникає у разі
смерті особи, яка була стороною у
справі, якщо спірні правовідносини
допускають правонаступництво. ОСОБА_4
не був стороною у справі, а позов був
пред'явлений до ОСОБА_3, за таких
обставин, суд не був зобов'язаний
зупиняти провадження у справі.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Суд першої інстанції вчиняв дії
спрямовані на з'ясування кола осіб, які
можуть бути правонаступниками у даній
справі, а саме звертався до
нотаріальної контори з запитом про
наявність спадкоємців квартири
АДРЕСА_2. Оскільки, такі особи на даний
час відсутні, то суд не міг залучити
правонаступників ОСОБА_4 до участі у
справі.

ОСОБА_2 не позбавлений права в
майбутньому за умови прийняття
спадщини спадкоємцями, які залишились
після смерті ОСОБА_4, звернутись з
позовом про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок пожежі
безпосередньо до них.

Колегія суддів також звертає увагу, що
апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким провадження у справі зупинити до
встановлення правонаступників, однак
суд апеляційної інстанції, згідно ч.1
ст.307 ЦПК України, не наділений такими
повноваженнями.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 11 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута