Справа № 351/1592/13-ц
Провадження № 22-ц/779/76/2014
Головуючий у 1 інстанції Калиновський
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Проскурніцького П.І., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до Снятинської кредитної спілки
про визнання кредитного договору
недійсним за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Снятинського
районного суду від 04 листопада 2013 року,
-

в с т а н о в и л а :

в червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, посилаючись на те, що
при укладенні 24.11.2010 року кредитного
договору на суму 75 000 грн. керівництвом
Снятинської кредитної спілки його було
введено в оману. Вказуючи, що кредитних
коштів не отримував, просив визнати
кредитний договір № 994 від 24.11.2010 року
недійсним.

Рішенням Снятинського районного
суду від 04 листопада 2013 року в позові
ОСОБА_2 до Снятинської кредитної спілки
про визнання кредитного договору № 994
від 24.11.2010 року недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що суд не
врахував, що хоча кредитний договір ним
підписаний, він не отримував та не міг
отримати кредит, не будучи членом
кредитної спілки, не вносячи пайового
внеску. Заставне майно належить не
йому, а ОСОБА_4, і він не міг передавати
його в заставу. Не враховано судом і той
факт, що хоча в касовому ордері стоїть
його підпис, в судовому засіданні при
розгляді кримінальної справи касир
ОСОБА_5 підтвердила, що в дійсності
грошових коштів позивач в касі
Снятинської кредитної спілки не
отримував. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав,
представник Снятинської кредитної
спілки доводи апеляційної скарги
заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 24.11.2010 року між
Снятинською кредитною спілкою та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 994,
згідно якого позивач отримав кредит у
сумі 75 000 грн., терміном на 24 місяці, зі
сплатою 42 % річних, з погашенням кредиту
та процентів щомісячно згідно графіку.

На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_2 24.11.2010 року уклав договір
застави майна, який погоджено з
співвласницею заставленого майна
ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив із того, що волевиявлення
сторін на укладення кредитного
договору було вільним та відповідало
їх внутрішній волі. Договір укладений з
дотриманням всіх вимог чинного
законодавства. Позивачем не наведено
підстав для визнання кредитного
договору № 994 від 24.11.2010 року недійсним.

Висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Презумпція правомірності
правочину встановлена статтею 204 ЦК
України, згідно частини першої якої
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину
згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно
вважав, що зміст укладеного кредитного
договору не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства.

Правовою підставою позову ОСОБА_2
зазначав положення ст. 230 ЦК України,
вказуючи, що при укладенні спірного
кредитного договору керівництво
Снятинської кредитної спілки його
ввело в оману.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК
України, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 20 постанови від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Матеріалами справи
підтверджується, що сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача,
як учасника оспорюваного правочину
було вільним і відповідало його
внутрішній волі. Договір вчинено у
формі, встановленій законом і
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи апеляційної скарги про те,
що в дійсності грошові кошти ОСОБА_2 не
отримувались і кредитний договір він
укладав тільки з метою часткового
покриття недостачі його дочки ОСОБА_4,
колегія суддів відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно заяви-анкети від 29.09.2006 року,
написаної ОСОБА_2, його було прийнято в
члени Снятинської кредитної спілки та
прийнято від нього вступний членський
внесок. 24.11.2010 року позивач як член
кредитного комітету спілки написав
заяву про отримання позики,
поручителем виступила ОСОБА_6

За видатковим касовим ордером № 11
від 24.11.2010 року ОСОБА_2 отримав від
касира ОСОБА_5 75000 грн. по договору № 994
від 24.11.2010 року, що спростовує
твердження позивача про те, що
відповідач ввів його в оману відносно
умов договору та неотримання коштів.

Кредитна справа на позивача
оформлена на законних підставах, він
безпосередньо знав про оформлення
кредиту і дав відповідну письмову
згоду, яка міститься в матеріалах цієї
справи. Під час оформлення кредитного
договору був оформлений і договір
застави майна № 994, відповідно до якого
в забезпечення виконання умов
кредитного договору позивач надав у
заставу житловий будинок.

Посилання позивача на те, що
кредитний договір вчинений ним
внаслідок обману з боку відповідача, а
тому є підстави для визнання даного
правочину недійсним, судом першої
інстанції правильно не взято до уваги,
оскільки такий факт матеріалами справи
та поясненнями самого позивача про
укладення ним договору з метою
погашення завданої шкоди кредитній
спілці, належними та достовірними
доказами, не доведений, як того
вимагають приписи ст. ст. 10, 11 ЦПК
України.

Згідно рішення Снятинського
районного суду 29 лютого 2012 року, що
набрало законної сили, розірвано
кредитний договір № 994 від 24.11.2010 року,
укладений між Снятинської кредитною
спілкою та ОСОБА_2, ОСОБА_6 та стягнуто з
них в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 138 345,23 грн.

Суд першої інстанції, з
посиланням на ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
вірно врахував цю обставину.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції, повно і
всебічно встановивши обставини справи
та визначивши правовідносини,
зумовлені встановленими фактами,
правильно застосував правові норми і
ухвалив законне й справедливе рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Снятинського районного
суду від 04 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді: Проскурніцький П.І.

Соколовський В.М.