УХВАЛА

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Ситнік
О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 25 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 грудня
2013 року, за участю представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
Данильченка Р.В.,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 26
травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
згідно з умовами якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 2 963 грн 40
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 24 % на
рік.

Відповідач умови договору та
зобов'язання за ним не виконував, у
зв'язку з чим станом на 03 червня 2013 року
має заборгованість в сумі 51 701 грн 87
коп., в тому числі: 2 648 грн 98 коп. -
заборгованість за кредитом, 12 484 грн 45
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 32 416 грн 67 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн - штраф
(фіксована частина), 12 438 грн 18 коп. -
штраф (процентна складова), 1 213 грн 59
коп. - заборгованість за комісією за
користування кредитом.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 25 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 грудня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить зазначені судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовив у
позові за пропуском позовної давності,
мотивуючи тим, що між сторонами 26
травня 2006 року укладено кредитний
договір строком на 24 місяці - до 26
травня 2008 року.

Згідно з умовами договору позовна
давність встановлюється тривалістю 5
років, таким чином, термін позовної
давності закінчився 26 травня 2013 року.
До суду банк звернувся 07 серпня 2013 року,
поновити строк звернення не просив.
Крім того, суд вважав, що позовна
давність застосовується незалежно від
наявності заяви сторони в спорі.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно заява сторони у спорі під час
розгляду справи у суді першої
інстанції.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно з яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропуском позовної давності
при вирішенні таких спорів чинний ЦК
України не містить.

Оскільки фактичні обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, судами не встановлені,
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення спору, рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

О.М. Ситнік