Справа № 638/8014/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Дзержинський районний
суд міста Харкова у складі:

головуючого судді:
Григор'євої А.О.

при секретарі
Виставной А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову Харківського міського
управління юстиції про визнання
батьківства, внесення змін до актового
запису про народження дитини даних про
батька та стягнення аліментів,

В С Т А Н
О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду
з зазначеним позовом, посилаючись на
наступне.

Вона на початку жовтня 2004 року
познайомилася з ОСОБА_2.

Вони почали зустрічатися, та вже через
тиждень вона переїхала зі своїми
речами проживати до його квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Весь цей час між ними
були інтимні стосунки та вони фактично
вели сімейне життя без укладання шлюбу.

Однак, вже наприкінці грудня 2004 року
вони посварилися та розірвали свої
відношення. Вона повернулася проживати
до себе до дому до батьків, що мешкають:
АДРЕСА_2.

В березні 2005 року вона потрапила до
лікарні та вже там дізналася про свою
вагітність. Строк запліднення був
встановлений початком листопада 2004
року, тобто в період з відповідачем
сумісного життя.

Вона повідомила відповідача про цю
новину, але він відповів, що буде
вирішувати визнавати факт батьківства
чи ні тільки після народження дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила хлопчика,
ОСОБА_3, про що ВРАЦС Фрунзенського
районного управління юстиції м.
Харкова було зроблено актовий запис 496
від 17.08.2005 року та видано свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1 від 14.02.2006 року.
Відомості про батька до свідоцтва про
народження були внесені на підставі
ст.135 СК України.

Відповідач визнав своє батьківство,
однак він відмовився подати в органи
РАГСу заяву про реєстрацію
батьківства.

14.01.2006 року було зареєстровано шлюб між
нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та прізвище
змінено на «ОСОБА_1».

Однак 22.08.2006 року вони розірвали шлюб,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 (актовий
запис №58 від 22.08.2006 року).

Прізвище після розірвання шлюбу вона
залишила «ОСОБА_1».

Відповідно до ст. 128 СК України:

«За відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений особою, яка вважає
себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до
частини першої статті 135 цього
Кодексу.»

А відповідно до ст. 134 СК України на
підставі заяв осіб, зазначених у статті
126 СК України, або рішення суду орган
державної реєстрації актів цивільного
стану вносить відповідні зміни до
актового запису про народження,
складеного органами державної
реєстрації актів цивільного стану
України, та видає нове Свідоцтво про
народження

Позивачка зазначила, що відповідач з
дня народження дитини і до досягнення
дитиною 6 років (2011 рік) надавав у
середньому по 100-200 гривень в місяць на
дитину. На теперішній час допомога з
його сторони зовсім зупинилася.

Вона вважає, що батьком дитини
ОСОБА_3 є саме відповідач ОСОБА_2, а
тому вважає, що він повинен
відповідно до вимог закону надавати
допомогу на утримання дитини.
Позивачка також просить суд
зобов'язати відділ державної
реєстрації актів цивільного стану по
м. Харкову Харківського міського
управління юстиції внести зміни до
актового запису про народження
дитини даних про батька та записати
батьком дитини - ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник
ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали.
Вважають цей позов таким, що не
підлягає задоволенню у повному обсязі.
Позов ОСОБА_1 він вважає безпідставним,
надуманим, а факти, наведені в позові,
не підтверджені будь-якими
доказами. А саме:

ОСОБА_1 в позові вказує на те, що на
початку жовтня 2004 року вона
познайомилась зі мною, а потім "… через
тиждень я переїхала зі своїми речами
проживати до його квартири за адресою:
АДРЕСА_1. … між нами були інтимні
стосунки та ми фактично вели сімейне
життя без укладення шлюбу"

Відповідач вважає, що це твердження
позивача частково не відповідає
дійсності, не підкріплене жодним
доказом та є надуманим. А саме:

а). Дійсно він познайомився з ОСОБА_1 на
при кінці вересня 2004 року біля метро
«Героїв Праці» в м. Харкові. Вони
обмінялись номерами телефону. Через
деякий час вони поговорили по телефону
і ОСОБА_1 в телефонній розмові
повідомила йому про свої негаразди у
сімейному житті з чоловіком, з яким
вона на той час перебувала у фактичному
шлюбі. ОСОБА_1 просила його допомогти їй
знайти тимчасове житло, щоб виїхати з
квартири, де вона мешкає з цим
чоловіком. Він запропонував їй
тимчасово пожити у нього, так як він має
ізольовану трикімнатну квартиру і
проживає один. До того ж він є
приватним підприємцем і часто не буває
дома через свою роботу.

На початку жовтня 2004 року він передав
ключ ОСОБА_1 від своєї квартири і вона
переїхала в його квартиру, взявши з
собою лише саму куртку. Він пояснив
ОСОБА_1, що вона може заселитися в
ізольовану кімнату площею 12.7 кв.м з
лоджією. ОСОБА_1 мешкала в цій кімнаті
до кінця жовтня 2004 року та продовжувала
шукати собі інше житло. В кінці жовтня
(30 - 31 жовтня) 2004 року, тобто через
тиждень після мітингу в підтримку В.А.
Ющенко на площі Рози Люксембург, вона
сказала, що їде до родичів в м.
Купянськ і поїхала. ОСОБА_1 повернулась
через три тижні, передала мені
гостинець - пляшку молока, та в цей же
день поїхала в гості до своєї матері,
яка жила на Салтівці.

Повернулась ОСОБА_1 від матері через
два дні. Він спитав у неї, чи знайшла
вона собі житло та запропонував
повернути йому ключ від квартири.
ОСОБА_1 одразу віддала ключ, забрала
свою куртку та поїхала. Це сталося в
кінці листопада 2004 року. Після того, як
ОСОБА_1 виселилась, більше вона до
нього в квартиру не приїжджала.

б). Під час проживання ОСОБА_1 в його
квартирі вони не вели «сімейного
життя» та не перебували в «інтимних
стосунках», як вказує позивач. Ніхто із
них навіть не мав таких намірів. З
ОСОБА_1 вони не вели спільне
господарство, не вели спільний
сімейний бюджет. За його відсутності
ОСОБА_1 користувалась його комп'ютером
та спілкувалась з чоловіками в
Інтернеті. В цьому я переконався після
її від'їзду.

Позивач в своєму позові вказала, що
«наприкінці грудня 2004 року вони нібито
посварилися та розірвали свої
відношення»

Відповідач наголошує, що з
ОСОБА_1 вони ніколи не сварилися. Для
цього у них не було жодної причини.
Навпаки, на прохання ОСОБА_1 він
надсилав їй двічі незначні суми грошей
в Куп'янськ. Це було в листопаді-грудні
2004 року. Між ними склалися дружні
стосунки і він відносився до неї як до
людини, яка потребує допомоги.

ОСОБА_1 в позові зазначила, що
«повідомивши батька дитини про цю
новину (мова йде про вагітність), він
відповів, що буде вирішувати визнавати
факт батьківства чи ні тільки після
народження дитини» .

Відповідач стверджую, що ніколи не
відчував і не відчуваю себе батьком
дитини, яку народила позивач. Він
ніколи не мав з нею інтимних стосунків.
Про вагітність ОСОБА_1 він дізнався
лише в липні 2005 року, коли вона сама
прийшла до нього. Саме тоді він побачив,
що вона вагітна, бо у неї був великий
живіт - на 7-8 місяців вагітності. ОСОБА_1
просила його знову дати згоду на її
проживання в його квартирі, але він
відмовив, так як його квартира на той
час була в непридатному для житла
стані через її затоплення в січні 2005
року. Цей факт може підтвердити свідок
ОСОБА_11, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_1.

Під час зустрічі ОСОБА_1 не говорила
йому про батьківство щодо її дитини, і
він також нічого не говорив їй щодо
наміру визнавати себе батьком її
дитини ні під час вагітності, ні після
народження цієї дитини. Твердження
позивача в цій частині є повністю
надуманими.

Позивач в позові вказала, що
«відповідач визнавав своє батьківство,
однак він відмовився подавати в органи
РАГСу заяву про реєстрацію
батьківства».

Відповідач наполягає на тому, що це
твердження позивача є також повністю
надуманим. Він ніколи не визнавав себе
батьком дитини, яку народила ОСОБА_1 Він
не мав наміру подавати в органи РАГСу
заяву про реєстрацію батьківства. йому
ніхто не пропонував подавати таку
заяву до РАГСу, тому він нікому і не
відмовляв в її подачі. Він навіть не
знає, коли ОСОБА_1 зареєструвала
народження дитини в органах РАГСу. Про
те, коли саме позивач має намір
реєструвати дитину в органах РАГС, він
не знав і цим не цікавився. В кінці
серпня 2013 року він вперше, із змісту
позовної заяви, дізнався по те, що
ОСОБА_1 вважає його батьком своєї
дитини.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що
«з народження дитини і до досягнення
дитиною 6 років (2011 рік) Відповідач
надавав у середньому по 100-200 гривень в
місяць на дитину. На теперішній час
допомога з його сторони зовсім
зупинилася».

Відповідач наголошує на тому, що він
ніколи не надавав грошову матеріальну
допомогу ОСОБА_1 на утримання її дитини.
Ці твердження позивача не відповідають
дійсності. Особисто ОСОБА_1 він
декілька разів давав гроші на її
прохання, так як знав, що вона
знаходиться у скрутному матеріальному
становищі. Про свої матеріальні
труднощі позивач розповідала йому
щоразу, коли вони зустрічались, чи
розмовляли по телефону.

В 2005 році ОСОБА_1 розповідала йому про
те, що збирається заміж, потім про те, що
її сімейне життя не склалося через
пияцтво чоловіка, про те, що дитина
часто хворіє і їй потрібні гроші для її
лікування. Також ОСОБА_1 розповідала
про те, що знову збирається заміж, що
народила доньку, а її новий чоловік
відбуває кримінальне покарання, що її
матеріальне становище вкрай тяжке і
вона дуже потребує допомоги. Він з
ОСОБА_1 вся ці роки підтримував добрі
стосунки, вона була вдячна йому за
моральну підтримку та за ту допомогу,
яку він їй надавав. В 2009 році він
запропонував ОСОБА_1 роботу в
Інтернеті, щоб полегшити її
матеріальний стан. Для цього він
передав їй в м. Куп'янськ
комп'ютер б/у, на якому вона повинна
була працювати. Спочатку ОСОБА_1
намагалася виконувати цю роботу, а він
платив їй кошти за виконану роботу.
Через короткий час ОСОБА_1 заявила, що
він їй недостатньо платить і
відмовилась в подальшому
співпрацювати з ним.

Приблизно два рази на рік він
зустрічався з нею і її дитиною. ОСОБА_1
розповідала йому про свого сина, про
його погане здоров'я, дякувала його за
підтримку та за допомогу і він цьому
був радий. Вони іноді разом гуляли в
місті, фотографувалися, один раз ходили
разом зоопарк. Він добре ставився до
неї та до її дитини.

З 2005 року по 2011 рік ОСОБА_1 проживала в м.
Куп'янську, чи поблизу м.
Куп'янська. Іноді запрошувала його в
гості, але він кожного разу
відмовлявся, посилаючись на зайнятість
по роботі.

В 2011 році ОСОБА_1 приїхала жити в м.
Харків разом з дитиною. Остання їхня
зустріч з ОСОБА_1 відбулася на початку
літа 2011 року. Після цього вони не
зустрічалися. Грошей ОСОБА_1 він більше
не давав.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги не обґрунтовані та
такі, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.. 61 цього кодексу.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно ст.. 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, тв. Інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_1 народила хлопчика ОСОБА_3, про
що ВРАЦС Фрунзенського районного
управління юстиції м. Харкова було
зроблено актовий запис №496 від 17.08.2005
року та видано свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1 від 14.02.2006року.
Відомості про батька до свідоцтва
про народження дитини були внесені на
підставі ст.. 135 СК України.(а.с.6).

Судом достеменно встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 не звертався з
заявою до ВРАЦС про встановлення
батьківства, бо не вважав себе
батьком дитини, та й позивачка,
указуючи відомості про батька дитини
на підставі ст.. 135 СК України, навіть
не вказала в графі «по батькові» -
ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 128 СК України:

«За відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений особою, яка вважає
себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до
частини першої статті 135 цього
Кодексу.»

Суд, аналізуючи надані позивачкою
докази в обґрунтування заявлених
вимог, приходить до висновку, що вони
не можуть безперечно довести факт
батьківства ОСОБА_2 відносно дитини
ОСОБА_3.

Так, сама позивачка зазначає, що
мешкала у квартирі ОСОБА_2 з середини
жовтня 2004 року до кінця грудня 2004
року.

Відповідач ОСОБА_2заперечує
категорично про наявність інтимних
стосунків з позивачкою та стверджує,
що та виїхала з квартири в кінці
листопада 2004 року.

Будь - яких доказів на підтвердження
посилань позивачки та відповідача
сторонами не надано.

Посилання позивача на те, що
відповідач на її повідомлення, що він
буде батьком дитини, відповів, що
тільки після народження дитини буде
вирішувати питання про визнання себе
батьком, суд не може прийняти як
доказ з огляду на таке:

- Заяву про встановлення
батьківства відповідач не писав та
батьківство не встановлював;

- Позивачка вказала в графі «по -
батькові» не ОСОБА_2, так як вона
стверджує, що вважала відповідача
батьком її дитини;

- З пояснень самої позивачки,
допитаного у якості свідка батька
позивачки ОСОБА_12 встановлено, що
відповідач не приходив до позивачки,
коли вона знаходилась у лікарні,
пологовому будинку, не забирав її та
дитину з пологового будинку;

- До пояснень свідка ОСОБА_13 суд
підходить критично, так як свідок є
рідним братом сестри та зацікавленою
особою. З його пояснень він приїздив
до сестри лише один раз. В цей час
ОСОБА_2 пішов по своїм справам, а
тому, як саме складались відношення
між його сестрою та ОСОБА_2, чи вели
вони спільне господарство, свідку
могло бути відомо тільки зі слів
зацікавленої по справі особи -
позивачки ОСОБА_1

- не знайшло свого
підтвердження і посилання позивачки
на те, що відповідач надавав
матеріальну допомогу на утримання
дитини з дня народження до
досягнення дитиною 6 років, тобто до
2011 року. Відповідач не заперечував,
що інколи, коли він бачився з
позивачкою і та скаржилась йому на
дуже скрутне становище, він давав їй
по 100- 200 гривень, але це було дуже
рідко;

- за роки з дня народження
дитини до звернення до суду пройшло 8
років. За цей час позивачка двічі
перебувала у шлюбі, в 2009 році
народила ще одну дитину - дочку ОСОБА_14
та звернулася до суду з позовом про
визнання батьківства тільки 03.06.2013
року;

- Допитані свідки ОСОБА_15, ОСОБА_11,
які мешкають в одному будинку з
відповідачем пояснили, що їм відомо,
що позивачка заселилась до
відповідача в першій декаді жовтня,
а в кінці місяця вже виїхала. ОСОБА_15
на той час виконувала обов'язки
керуючої будинком, знала всіх
мешканців і ОСОБА_2 при зустрічі
сказав їй, що у нього деякий час
буде проживати квартирантка. Свідок
ОСОБА_11 пояснила, що вона сусідка
ОСОБА_2 і той в жовтні 2004 року залив
її квартиру у зв'язку з чим вона була
у нього в квартирі. Там бачила
позивачку і ОСОБА_2 сказав їй, що це
квартирантка. 01 листопада вона також
була в квартирі ОСОБА_2, але ні
позивачки ні її речей уже не було.

- Надані позивачкою фотокартки
лише підтверджують те, що відповідач
декілька разів зустрічався з
позивачкою та її дитиною про що він
сам розповідав, та це ніяким чином не
може підтверджувати визнання
батьківства відповідачем.

- Відмову відповідача від
проведення судово - генетичної
експертизи суд не може визнати як
факт визнання батьківства, так як
відповідач категорично заперечує
проти інтимних стосунків з
позивачкою та ніколи не визнавав
себе батьком дитини, а позивачка не
надала суду належних доказів в
обґрунтування заявлених позовних
вимог щодо визнання ОСОБА_2 батьком
дитини ОСОБА_3.

З огляду на вищезазначене суд
приходить до висновку про відмову
ОСОБА_1 у задоволенні її позову в
повному обсязі.

Керуючись ст.. 10,11, 57-61, 209, 214-218 ЦПК
України, ст..128 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації
актів цивільного стану по м. Харкову
Харківського міського управління
юстиції про визнання батьківства,
внесення змін до актового запису про
народження дитини даних про батька та
стягнення аліментів - відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: