у х в а л а

25 червня 2014 рокум. Київіменем україни

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Кадєтової О. В.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
грошових коштів, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому,
посилаючись на виконання ним як
поручителем кредитних зобов'язань
ОСОБА_4, просив стягнути з останнього
на його користь 698 200 грн, сплачених у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 09 листопада 2004
року № ГРН 619Л, та 3 441 грн судового
збору.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28
січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
698 200 грн. Вирішено питання судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 січня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що до позивача як поручителя у
зв'язку з виконанням зобов'язань за
кредитним договором переходять усі
права кредитора в цьому зобов'язанні, у
тому числі щодо стягнення в порядку
регресу коштів, сплачених ним за
кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивач пропустив
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 09 листопада
2004 року між АБ «Південний» та ПП ОСОБА_4
було укладено кредитний договір № ГРН
619Л, згідно з умовами якого банк надав
останньому в кредит 2 млн грн, а
останній зобов'язався повернути кредит
на умовах, визначених договором, із
виплатою процентної ставки у розмірі 18
% річних та строком користування до 08
листопада 2005 року.

27 вересня 2005 року між АБ
«Південний», ЗАТ «Фінансовий Союз
Банк» та ПП ОСОБА_4 було укладено
договір відступлення права вимоги,
згідно з умовами якого новий кредитор -
ЗАТ «Фінансовий Союз Банк» прийняв на
себе права вимоги за кредитним
договором від 09 листопада
2004 року № ГРН 619Л.

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору
10 листопада 2005 року між ЗАТ
«Фінансовий Союз Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Єкатеринославський комерційний
банк», ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, згідно з
умовами якого останній взяв на себе
зобов'язання у випадку неналежного
виконання боржником зобов'язань за
зазначеним кредитним договором з
погашення кредиту в розмірі 945 988 грн 58
коп. та з погашення відсотків за
користування кредитом за фактичний
строк користування кредитом з 08
листопада 2005 року, а також пеню, штрафи
та інші боргові зобов'язання
відповідати перед банком нарівні з
боржником як солідарні боржники (п. п.
1.2, 2.1, 3.1 договору поруки).

15 квітня 2011 року між ПАТ
«Єкатеринославський комерційний
банк», ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
укладено договір відступлення права
вимоги, згідно з умовами якого новий
кредитор ОСОБА_5 прийняв на себе права
вимоги за кредитним договором від 09
листопада 2004 року № ГРН 619Л.

Відповідно до копій прибуткових
касових ордерів ОСОБА_3 здійснив
погашення за кредитним договором від 09
листопада 2004 року № ГРН 619Л у
період з 10 листопада 2005 року до 17 серпня
2008 року на загальну суму 698 200 грн (а. с.
10-39, т. 1).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Статтею 556 ЦК України передбачено,
що після виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
кредитор повинен вручити йому
документи, які підтверджують цей
обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Зазначені наслідки наступають у
разі повного виконання поручителем
забезпеченого порукою кредитного
зобов'язання відповідно до п. 2.3 умов
договору поруки.

Із матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання перед ОСОБА_5 за кредитним
договором від 09 листопада 2004 року № ГРН
619Л ОСОБА_3 як поручителем
були виконані не у повному обсязі, а
лише на суму 698 200 грн.

Вирішуючи спір по суті та
відмовляючи у задоволенні позову у
зв'язку із пропуском позивачем строку
позовної давності, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції не звернув уваги
на те, що таке може бути лише за умови
обґрунтованості позовних вимог. У той
же час обставин, пов'язаних із
виконанням поручителем умов договору
поруки, апеляційний суд не досліджував,
доказам з цього приводу належної
оцінки не надав та дійшов до
передчасного висновку про наявність
підстав для відмови у позові у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
О. В. Кадєтова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук