У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - товариство
з обмеженою відповідальністю
«Техноторг - 2000», про стягнення
заборгованості за кредитним договором;
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про визнання
договору поруки недійсним за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)
звернулося до суду з вищевказаним
позовом, посилаючись на те, що 29
листопада 2006 року з товариством з
обмеженою відповідальністю «Техноторг
- 2000» (далі - ТОВ «Техноторг - 2000»)
укладений договір кредитної лінії, за
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 650 тис. грн на
строк до 28 листопада 2011 року з
процентною ставкою 21 % річних за
користування кредитом. Взяті на себе
зобов'язання ТОВ «Техноторг - 2000» не
виконало, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1 394 039 грн 19 коп.

Оскільки відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно з
договорами поруки поручились перед
кредитором за виконання ТОВ «Техноторг
- 2000» свого зобов'язання, але на вимоги
не реагували, то позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути з
відповідачів у солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1 394 039 грн 19 коп.

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ
«Надра» та просив суд визнати
недійсним договір поруки від 29
листопада 2006 року, укладений між ним,
банком і ТОВ «Техноторг - 2000», оскільки
він не підписував зазначений договір,
що підтверджується експертним
висновком у рамках розслідування
кримінальної справи, порушеної за
фактом вчинення злочину, передбаченого
ч. 3 ст. 358 КК України, тому не поручався
перед банком за виконання зобов'язання
позичальником.

Рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 12 серпня 2013 року в задоволенні
позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.
Зустрічний позов задоволено та визнано
договір поруки від 29 листопада 2006 року,
укладений між банком, ТОВ «Техноторг -
2000» та ОСОБА_6, недійсним. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 27 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра»
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1 394 039 грн 19 коп. з кожного.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У частині позовних вимог ПАТ «КБ
«Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та зустрічного позову ОСОБА_6 судові
рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1
ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«КБ «Надра», суд першої інстанції
виходив із того, що у випадку укладання
окремих договорів поруки з декількома
поручителями положення чч. 2, 3 ст. 554 ЦК
України не застосовуються, оскільки
поручителі не несуть солідарної
відповідальності між собою, а тому не
можна вважати поруку їхньою спільною
відповідальністю. У зв'язку з
наведеним, кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, але поручитель, що виконав
зобов'язання, не може висунути вимогу
до іншого поручителя на предмет
розподілу відповідальності перед
кредитором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду в частині позовних
вимог ПАТ «КБ «Надра» та ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову в цій частині, виходив із того,
що зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, у встановлений термін
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства, у випадку
порушення кредитного зобов'язання
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання боржником його
обов'язку. Оскільки предметом спору є
різні самостійні договори поруки,
кредитор має право пред'явити вимогу до
кожного з поручителів на підставі
окремого договору, відповідно до яких
кожен із поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником як
солідарні боржники, однак у даному
випадку поручителі не несуть
солідарної відповідальності між собою,
тому що відсутня їх спільна порука й
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню без зазначення їх
солідарного обов'язку між собою.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду в
оскарженій частині не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду в оскарженій частині
не відповідає; обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, не встановлені.

Судом установлено, що 29 листопада 2006
року між відкритим акціонерним
товариством «Комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», та ТОВ «Техноторг - 2000»
укладений договір кредитної лінії, за
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 650 тис. грн на строк до
28 листопада 2011 року з процентною
ставкою 21 % річних за користування
кредитом, а позичальник зобов'язався
повернути кредитні грошові кошти на
умовах, визначених в договорі, у тому
числі сплатити можливі штрафні
санкції. З метою забезпечення
зобов'язань за кредитним договором, між
банком, позичальником та поручителями:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, були укладені відповідні
окремі договори поруки, за умовами яких
відповідачі як солідарні з
позичальником боржники поручились
перед кредитором за належне виконання
боржником ТОВ «Техноторг - 2000»
зобов'язань за договором кредитної
лінії від 29 листопада 2006 року, у тому
числі повернення тіла кредиту, сплати
процентів за користування кредитом і
можливих штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Підставами для припинення поруки
можуть бути лише ті факти, які виникли
після вчинення правочину. Закон
пов'язує припинення поруки зі зміною
зобов'язання, забезпеченого порукою.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 за умовами договору поруки
поручився повернути до 28 листопада 2011
року кредит у розмірі 650 тис. грн за
договором кредитної лінії від 29
листопада 2006 року, 21 % річних за
користування кредитними коштами,
сплатити можливі, передбачені
договором кредитної лінії, штрафні
санкції (штраф, пеня).

Разом з тим додатковою угодою від 29
листопада 2006 року внесено зміни до
кредитного договору та встановлено 25 %
річних за простроченим кредитом.
Доказів про те, що поручитель ОСОБА_7
був повідомлений про укладення
29 листопада 2006 року вказаної угоди
та надали свою згоду на продовження
договору поруки, ПАТ «КБ «Надра» не
надано.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2012 року № 6-73цс12, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Також з матеріалів справи вбачається,
що кредитний договір від 29 листопада
2006 року укладений на строк до 28
листопада 2011 року, а ПАТ «КБ «Надра»
звернулося до суду з позовом до
поручителів 26 листопада 2012 року.

Разом з тим договорами поруки не
визначено строк, після закінчення
якого порука припиняється.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316
ЦПК України апеляційний суд зазначені
вище положення закону та обставини
справи уваги не звернув; не встановив
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
дійсних прав і обов'язків, які
випливають з договорів поруки, та
дійшов передчасного висновку про
часткове задоволення позову ПАТ «КБ
«Надра».

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування в частині позовних вимог
ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_7 з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 27 листопада 2013 року
в частині позову публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, справу в цій частиі передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська