АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5173/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Колдіна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючої судді
Музичко С.Г.,

суддів
Семенюк Т.А., Гаращенка Д.Р.,
при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 07 лютого 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 07 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу
за договором позики в розмірі 250400
гривень та судовий збір у розмірі 2504
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 07.02.2014 та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. Посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_2 судове засідання
апеляційного суду не з'явились, про
дату та час розгляду справи
повідомлені належним чином (а.с.
72).ОСОБА_3 проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_2
взяті на себе зобов'язання за договором
позики не виконала, позичені грошові
кошти у визначений строк позивачу
ОСОБА_3 не повернула, суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог та стягнув
з відповідача на користь позивача суму
позики в розмірі 250400 грн.

Колегія судів погоджується з висновком
суду, з огляду на наступне.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, за договором позики від
28.09.2012 , укладеним між сторонами, ОСОБА_2
взяла в борг у ОСОБА_3 31300 доларів США,
які зобов'язалась повернути у грудні
2012року, про що склала відповідну
розписку.(а.с.4) У визначений договором
строк, ОСОБА_2 своїх договірних
зобов'язань не виконала, грошові кошти
ОСОБА_4. не повернула, чим порушила
виконання грошового зобов'язання.

З огляду на наведене, вірним є висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідно до вимог ст. ст. 1046-1050 ЦК
України підлягає стягненню на користь
позивача, сума боргу в розмірі 250400
гривень .

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що під час
укладення оспорюваного договору
позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047
ЦК Українищодо письмової форми
договору позики і що складання
позичальником розписки або іншого
документу, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми є правом, а не обов`язком сторін
договору позики і відсутність такого
документу за наявності письмового
договору позики не є безумовною
підставою для висновку про
безгрошовість договору позики.

У зв'язку з викладеним посилання
відповідача на відсутність доказів
фактичної передачі позичальником
коштів є безпідставним і таким, що не
відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України,
згідно з якими на підтвердження
позикових відносин може бути
представлений як договір позики, так і
письмова розписка про позику.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 07 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді