КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 1414/5382/2012
Провадження № 2/488/32/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.04.2014 року
м. Миколаїв

Корабельний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої
Л.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

за участю представників позивача -
Мілюченко В.А., Главацького С.М.,

відповідача - ОСОБА_4,

та представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Садово-виноградарського товариства
«Зорька» до ОСОБА_4 та Адміністрації
Корабельного району Миколаївської
міськради про визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
зобов»язання вчинити дії , -

в с т а н о в и в :

У вересні 2009 року позивач - СВТ "Зорька"
звернувся до суду із позовом до
відповідачів - ОСОБА_4 та Адміністрації
Корабельного району, який в подальшому
неодноразово змінював, та остаточно
просив суд:

• визнати недійсним Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
27.05.2004 року серії САА № 857604, видане
Адміністрацією Корабельного району
виконавчого комітету Миколаївської
міськради на ім"я ОСОБА_4;

• зобов'язати ОСОБА_4 звільнити
земельну ділянку, площею 246 кв.м., та
відновити межі земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у
Садово-виноградарському товаристві
«Зорька», відповідно до рішення
Миколаївської міськради № 47/51 від
25.06.2010 р.;

• зобов'язати ОСОБА_4 за власний
рахунок перенести огорожу відповідно
до відновлених меж земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2;

• зобов'язати ОСОБА_4 за власний
рахунок облаштувати зруйнований ним
водовідвід та демонтувати
фізкультурно-оздоровчий комплекс, який
встановлений на земельній ділянці
загального користування.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що відповідач - ОСОБА_4, який
ніколи не був членом СТВ "Зорька", на
земельних ділянках НОМЕР_1 та НОМЕР_2,
які надавались у користування членам
його сім"ї - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відповідно, самовільно об'єднав ці
земельні ділянки в одну земельну
ділянку, на якій в подальшому
побудував садовий будинок разом із
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами. При цьому
будівництво вказаних споруд
проводилось відповідачем - ОСОБА_4 без
належно затвердженої проектної
документації, і цей будинок не здавався
в експлуатацію в установленому законом
порядку. Проте ОСОБА_4 всупереч закону
отримав Свідоцтво про право власності
на нерухоме майно від 27.05.2004 року серії
САА № 857604, видане Адміністрацією
Корабельного району виконавчого
комітету, згідно якого йому належить
право власності на садовий будинок №10
в СВТ "Зорька".

Рішенням Миколаївської міськради № 47/51
від 25.06.2010 р. відповідачу - ОСОБА_4 була
надана у власність земельна ділянка
НОМЕР_1/НОМЕР_2, площею 1200 кв.м. для
ведення садівництва у складі СВТ
"Зорька". Відповідач не маючи
відповідного дозволу, об'єднав
земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2,
загальною площею 1320 кв.м. , та здійснив
самозахват земельної ділянки, площею 126
кв.м. із земель загального
користування членів СТВ "Зорька", в
результаті чого він користується
земельною ділянкою, площею 246 кв.м. без
будь-яких правових підстав. Крім цього,
ОСОБА_4 побудував на земельній ділянці
фізкультурно-оздоровчий комплекс,
зруйнувавши при цьому існуючий на цих
земельних ділянках з початку створення
СВТ, водовідвід дощової води у відкрите
водоймище. В свою чергу це створює
загрозу підтоплення дощовими водами
земельних ділянок, що знаходяться у
користуванні інших членів СВТ.

Позивач стверджує, що незаконним
захопленням земельної ділянки та
зруйнуванням водовідводу, ОСОБА_4
порушив права та інтереси позивача, і в
позасудовому порядку це неможливо
вирішити, а тому він змушений був
звернутися до суду із даним позовом.

У судовому засіданні по справі
представники позивача підтримали
позовні вимоги з вищевказаних підстав
та просили у повному обсязі
задовольнити позов.

Представник відповідача -
Адміністрації Корабельного району у
судовому засіданні визнала позовні
вимоги у частині визнання недійсним
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 27.05.2004 року, видане
Адміністрацією Корабельного району на
ім"я ОСОБА_4, а іншу частину позовних
вимог залишила на розсуду суду через
те, що вони не стосуються відповідача.
Представник відповідача суду пояснила,
що дане свідоцтво було видане із
порушенням законодавства та
повноважень відповідача, однак
скасувати його в позасудовому порядку
немає можливості.

Відповідач - ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення у
повному обсязі. Відповідач суду
пояснив, що він є членом СВТ "Зорька"
згідно протоколу загальних зборів
товариства НОМЕР_2 від 23.05.2000 р., яким
йому були надані у користування
земельні ділянки НОМЕР_1, площею 530 кв.м.
та НОМЕР_2, площею 790 кв.м., тобто всього -
1320 кв.м. В подальшому він об'єднав
вказані земельні ділянки та побудував
на них: садовий будиночок, та
2-поверховий фізкультурно-оздоровчий
комплекс, які були введені в
установленому законом порядку в
експлуатацію. Рішенням Миколаївської
ради № 47/51 від 25.06.2010 р. йому була надана
у власність земельна ділянка
НОМЕР_1/НОМЕР_2, площею 1200 кв.м. для
ведення садівництва у складі СВТ
"Зорька", проте у його фактичному
користуванні знаходиться земельна
ділянка, площею 1 446 кв.м.

Представник третьої особи без
самостійних позовних вимог на предмет
спору - Миколаївська міськрада свого
представника у судове засідання не
направила, про час та місце судового
засідання була повідомлена своєчасно
та належним чином, причини неявки суду
невідомі.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, свідків та
дослідивши надані суду письмові докази
по справі, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи із такого.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Із копії Державного акту на право
колективної власності на землю (а.с. 3-5),
вбачається, що на підставі рішення
виконкому Миколаївської міськради № 371
від 01.07.1997 року,
Садово-виноградарському товариству
"Зорька" у колективну власність була
передана земельна ділянка, площею 40,5678
га, для садівництва.

Із копії Статуту СТВ "Зорька" (розділ 3)
вбачається, що членом товариства може
бути кожний громадянин, що досягнув 18
літнього віку і виявив бажання
приймати участь у здійсненні мети та
завдань товариства. Прийом громадян у
члени товариства проводиться
правлінням товариства за письмовою
заявою вступаючого та документом, що
підтверджує право його власності на
садовий будинок або земельну ділянку.
Рішення про прийом у члени товариства
приймається правлінням і набуває сили
після затвердження його загальними
зборами (зборами уповноважених) членів
товариства. Правління товариства видає
протягом місяця від дня прийому у члени
товариства кожному садівнику членську
книжку, в яку вносяться дані про площу
виділеної ділянки, розмір внесків та
інші відомості (п.п. 3.1-3.2 Статуту).

Частина 6 ст. 35 ЗК України визначає, що
використання земельних ділянок
садівницьких товариств здійснюється
відповідно до закону та статутів цих
товариств.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач - ОСОБА_4 в установленому
порядку не приймався у члени СВТ
"Зорька", і членами цього товариства на
даний час є його дружина - ОСОБА_7, за
якою закріплена земельна ділянка
НОМЕР_2, площею 790 кв.м., та син - ОСОБА_6,
якому була надана земельна ділянка
НОМЕР_1, площею 530 кв.м. Наполягаючи на
тому, що він в установленому законом
порядку був прийнятий у члени
товариства, відповідач - ОСОБА_4 не
представив суду жодного
підтверджуючого доказу - ні членської
книжки, виданої на своє ім'я, ні рішення
правління чи загальних зборів про
прийняття його в члени цього
товариства тощо. При цьому ОСОБА_4 у
судовому засіданні підтвердив, що у
нього є лише членські книжки на
вищевказані земельні ділянки, видані
на ім'я відповідно - ОСОБА_7 та ОСОБА_6
Вказані висновки суду підтверджуються
наявними у справі копіями рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 12.07.2012 р. (а.с.44-46), та
ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 11.09.2012 р. (а.с.
42-43). Надану ним довідку №17 (а.с. 98) та
довідку від 28.12.2008 р. (а.с. 109) суд
знаходить такими, що не доводить факт
його прийняття в члени СВТ "Зорька" в
установленому законом порядку, тим
більше, що оригінали цих довідок
відповідач суду не представив. Крім
цього, рішення Миколаївської міськради
від 01.07.1997 року № 371, на яке є посилання у
наданій відповідачем довідці (а.с.98), не
підтверджує право власності чи право
користування ОСОБА_4, оскільки згідно
цього рішення надається СВТ "Зорька" у
колективну власність, для садівництва,
земельна ділянка, площею 40,5678 га., і на
підставі цього рішення позивач згодом
отримав Державний акт на право
колективної власності на землю серії
МК від 04.08.1997 року.

До того ж, у Книзі реєстрації
садоводів, яка ведеться у СВТ "Зорька"
відсутні записи про відповідача ОСОБА_4
як про садовода, натомість, земельні
ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 закріплені за
сином відповідача - ОСОБА_6 та дружиною
відповідача - ОСОБА_7 відповідно.

Із копії Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 27.05.2004
року, виданої ОСОБА_4. Адміністрацією
Корабельного району виконкому
Миколаївської міськради (а.с.9),
вбачається, що він є власником садового
будинку №10 у Садівничому товаристві
"Зорька", хоча правильним найменуванням
юридичної особи, згідно її статуту, є -
Садово-виноградарське товариство
"Зорька". Підставою для видачі цього
свідоцтва зазначено протокол
загальних зборів НОМЕР_2 від 23.05.2000 р.

Між тим, відповідно до п.п. 1.7 та 4.13
Положення про адміністрацію району
виконкому Миколаївської міської ради,
затвердженої рішенням Миколаївської
міськради №19/5 від 25.03.2004 р., яке було
чинним до 2006 року, голова адміністрації
району у межах своїх повноважень видає
накази та розпорядження. Судом
встановлено, що наказів чи
розпоряджень щодо визнання за ОСОБА_4
права власності на будинок в СВТ
"Зорька", головою Адміністрації
Корабельного району не видавалось, і
протоколу загальних зборів НОМЕР_2 від
23.05.2000 р. не було.

Відповідно до п.1.6 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 р. (яке
діяло на момент видачі вказаного
свідоцтва) державній реєстрації
підлягає право власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно, яке
прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Згідно п. 1.7. Тимчасового
положення державна реєстрація прав
проводиться реєстратором БТІ за
наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених тим БТІ,
реєстратор якого проводить державну
реєстрацію прав на цей об'єкт. Пунктом
8.1. Тимчасового положення передбачено,
що оформлення права власності на
нерухоме майно проводиться з видачею
свідоцтва про право власності за
заявою про оформлення права власності
на нерухоме майно органами місцевого
самоврядування фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
посвідчує право на земельну ділянку,
та документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Із матеріалів інвентарної справи
№ 23552 по СВТ "Зорька" вбачається, що у
ній відсутні документи щодо
встановлення відповідності нерухомого
майна, збудованого ОСОБА_4, проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам, та щодо
здачі в експлуатацію такого нерухомого
майна.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Частина перша ст. 203 ЦК України
визначає, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
27.05.2004 року серії САА № 857604, видане
Адміністрацією Корабельного району
виконавчого комітету Миколаївської
міськради на ім"я ОСОБА_4 є таким, що
суперечить вимогам закону, та підлягає
визнанню недійсним.

Судовим розглядом встановлено, що
рішенням Миколаївської міськради № 47/51
від 25.06.2010 р. ОСОБА_4 як члену СТВ "Зорька"
була надана у власність земельна
ділянка, площею 1 200 кв.м. НОМЕР_1/НОМЕР_2,
для ведення садівництва у складі СВТ
"Зорька".

За клопотанням представників
позивача, по справі була проведена
судова будівельно-технічна експертиза
згідно ухвали Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 04.10.2013 р.

Із висновку № 70/13 судової
будівельно-технічної експертизи від
14.11.2013 р. вбачається, що у фактичному
користуванні ОСОБА_4 знаходиться
земельна ділянка НОМЕР_1/НОМЕР_2, яка
складається із двох земельних ділянок,
загальною площею 1 446 кв.м., огороджену
єдиним огородженням, що на 246 кв.м.
більше, ніж площа земельної ділянки,
визначена у його правовстановлюючих
документах. Межа земельної ділянки
НОМЕР_1/НОМЕР_2 відповідно до рішення
Миколаївської міськради № 47/51 від
25.06.2010 року повинна проходити
відповідно до кадастрового плану
земельної ділянки, що зображений в
додатку № 3 до даної експертизи.

Пункт 2.2. Статуту СВТ "Зорька"
визначає, що розпорядження землями, що
знаходяться у колективній власності
громадян, здійснюється за рішенням
загальних зборів колективу
співвласників. Земельні ділянки
колективного, загального користування
(вулиці, проїзди, шляхи, майданчики для
автотранспорту, зайняті насосними
станціями тощо) розподілу між
співвласниками не підлягають.

Відповідач - ОСОБА_4 не представив
суду доказів, які б спростували
вищевикладений висновок експертизи, та
не представив суду доказів
правомірності використання ним
земельної ділянки, площею 246 кв.м., яка
знаходиться у його фактичному
користуванні.

За такого суд знаходить
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню вимоги позивача про
зобов'язання ОСОБА_4 звільнити земельну
ділянку, площею 246 кв.м., та відновити
межі земельних ділянок НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 у Садово-виноградарському
товаристві «Зорька», відповідно до
рішення Миколаївської міськради № 47/51
від 25.06.2010 р.

Що ж до вимог позивача про
зобов"язання ОСОБА_4 за власний рахунок
демонтувати побудований ним
фізкультурно-оздоровчий комплекс та
облаштувати зруйнований водовідвід,
суд вважає необхідним відмовити у їх
задоволенні виходячи із такого.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Із висновку судової
будівельно-технічної експертизи
вбачається, що усі збудовані ОСОБА_4
будівлі та споруди, у тому числі і
фізкультурно-оздоровчий комплекс,
знаходяться на земельній ділянці
НОМЕР_1/НОМЕР_2 та відповідають
правовстановлюючим документам
відповідача. При цьому експертом у
висновку по четвертому питанню
експертизи зазначається, що є
порушення п. 3.25* ДБН 360-92
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень", а саме:

- розташування лівої зовнішньої стіни
недобудованої двоповерхової будівлі
літ. "В-2" (фізкультурно-оздоровчий
комплекс) на відстані 0,6 м. від частини
лівої бічної межі, що межує з садовою
ділянкою № 3 в СВТ "Зорька";

- розташування правої зовнішньої стіни
споруди № 7 на відстані 0,4 м. Від частини
правої бічної межі земельної ділянки
НОМЕР_1/НОМЕР_2, яка є спільною з садовою
ділянкою № 11 в СВТ "Зорька";

- будівля літ. "В-2" не обладнана
водовідведенням, яке б запобігало
стіканню атмосферних опадів з її
покрівлі на територію садової ділянки
№ 3.

Проте суд вважає, що усі вищевказані
порушення ДБН, фактично стосуються
інтересів не позивача по даній справі,
а інтересів інших осіб, які не
позбавлені права на звернення до суду
із відповідними позовами в
установленому законом порядку.

Також суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідача - ОСОБА_4 за
власний рахунок облаштувати
зруйнований ним водовідвід, через їх
необґрунтованість та недоведеність.
При цьому суд враховує, що позивач не
представив суду доказів про те, як саме
проходив водовідвід до його
зруйнування, на якій земельній ділянці
він розташовувався, ким був
зруйнований та як саме він повинен
пролягати у випадку його відновлення.
Тому суд вважає необхідним відмовити
позивачу у цій частині позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача в прибуток держави
належить стягнути 243,60 грн. судового
збору, та на користь позивача понесені
ним судові витрати: оплату за
проведення експертизи у розмірі - 2 250
грн., та витрати на правову допомогу у
розмірі - 1 400 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК
України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 27.05.2004
року серії САА № 857604, видане
Адміністрацією Корабельного району
виконавчого комітету Миколаївської
міськради на ім»я ОСОБА_4.

Зобов»язати ОСОБА_4 звільнити земельну
ділянку, площею 246 кв.м., яка знаходиться
у його фактичному користуванні та
відновити межі земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у
Садово-виноградарському товаристві
«Зорька», відповідно до рішення
Миколаївської міськради № 47/51 від
25.06.2010 р. шляхом перенесення за власний
рахунок огорожі відповідно до меж,
визначених кадастровим планом
земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

В задоволенні позовних вимог СВТ
"Зорька" до ОСОБА_4 про зобов"язання за
власний рахунок демонтувати
фізкультурно-оздоровчий комплекс та
облаштувати зруйнований водовідвід -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь СВТ
"Зорька" понесені судові витрати по
справі: оплату за проведення
експертизи у розмірі - 2 250 грн., та
витрати на правову допомогу у розмірі -
1 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
НОМЕР_2-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Л.І.
Селіщева