Ухвала

ІМЕНЕМ України

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Амеліна
В.І.,

Карпенко
С.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
державного нотаріуса П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Бутової А.Г.,
третя особа - ОСОБА_5, про визнання права
власності на частину квартири та
внесення змін до свідоцтва про право на
спадщину за законом, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 06
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 з 28 жовтня 1962 року. Від шлюбу
народився син ОСОБА_7 Її сім'ї на
підставі ордеру від 01 жовтня 1973 року №
582 було надано право на вселення у
квартиру АДРЕСА_1. У червні 1980 року було
сплачено пайові внески та 30 листопада
2006 року на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина на спірну квартиру. Свідоцтво
про право на спадщину - квартиру
АДРЕСА_1, отримали позивач та ОСОБА_7 по
Ѕ частині зазначеної квартири кожен.
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті
ОСОБА_7 відкрилась спадщина на Ѕ
частину спірної квартири. Посилаючись
на те, що при подачі документів про
прийняття спадщини, вона дізналась, що
нотаріусом при видачі документів про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_6 у спадкову масу було
включено всю спірну квартиру, тоді як Ѕ
частина належить їй на праві спільної
сумісної власності, просила визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю подружжя; визнати за нею
право власності на Ѕ частину вказаної
квартири як за дружиною ОСОБА_6; внести
зміни у свідоцтва про право на спадщину
за законом, видані 01 лютого 2007 року
державним нотаріусом П'ятої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Бутовою А.Г. на її
ім'я та на ім'я ОСОБА_7, зазначивши, що
спадкове майно складається з Ѕ частини
спірної квартири, зобов'язавши
нотаріуса видати нові свідоцтва про
право на спадщину.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 вересня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку, що позивачем
пропущено строк позовної давності
відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України,
оскільки позивач дізналася про
порушення свого права з часу отримання
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом - 01 лютого 2007 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
вересня 2013 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

В.І. Амелін

С.О. Карпенко