Справа № 1328/4369/12
Головуючий у 1 інстанції: Глинська
Провадження № 22-ц/783/1356/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Мацея
М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю:
позивачки ОСОБА_2 і її представника
ОСОБА_3,

представника
третьої особи Козир І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства "Кортумівка" Львівського
комунального підприємства "Зелений
Львів", третя особа - Львівське
комунальне підприємство "Зелений
Львів" про стягнення заборгованості по
заробітній платі та стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 грудня 2013 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивачки - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, невідповідність
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Зазначає, що звільнення позивачки
відбулося з порушенням ст. 36 КЗпП
України, оскільки останній день
зазначений в договорі (5 вересня 2009
року), є останнім робочим днем, тому
вважає, що її звільнили з займаної
посади раніше строків вказаних в
контракті. Вказує, що з 4 вересня 2009 року
перебувала на лікарняному, а
відповідно до ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці. Крім того, на момент
звільнення була заборгованість по
заробітній платі, розрахунок по якій не
був проведений, що є порушенням ст. 116
КЗпП України. Вважає своє звільнення з
посади директора незаконним.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що стверджується наявним у
справі рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення,
що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 і її представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, пояснення представника третьої
особи Козир І.С. на заперечення скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом і матеріалами справи
установлено, що 05 вересня 2005 р. між
Львівським комунальним підприємством
«Зелений Львів, засновником Дочірнього
підприємства «Кортунівка», і ОСОБА_2
було укладено контракт, відповідно до
якого остання призначена на посаду
директора дочірнього підприємства на
строк з 05 вересня 2005 р. до 05 вересня 2009 р.

Наказом Департаменту містобудування
Львівської міської ради № 66 від 23
березня 2009 р. директору ЛКП «Зелений
Львів» наказано розпочати роботу по
реорганізації шляхом приєднання
дочірнього підприємства «Кортунівка»
до ЛКП «Зелений Львів» та завершити
процес приєднання до 10 вересня 2009 р.

Із наказу ЛКП «Зелений Львів» від 14
серпня 2009 р. убачається, що створена
комісія для проведення такої
реорганізації, 17 липня 2009 р. ОСОБА_2
письмово повідомлена про звільнення її
з роботи з посади директора дочірнього
підприємства «Кортунівка» у зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору-контракту з 04 вересня 2009 р.
згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Наказом
№ 10-к від 04 вересня 2009 р. з позивачкою
припинено трудовий договір і її
звільнено з посади директора ДП
«Кортунівка» у зв'язку із закінченням
строкового трудового
договору-контракту на підставі п.2 ч.1
ст.36 КЗпП України і п.6.1 контракту.

Не погоджуючись із законністю
звільнення з роботи позивачка вказує,
що звільнення її відбулося раніше
вказаного у контракті строку, вважає
останнім днем роботи 05 вересня 2009 р., що
з 04 вересня 2009 р. вона перебувала на
лікарняному, а відповідно до ст.40 КЗпП
України звільнення працівника з роботи
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
тимчасової непрацездатності не
допускається. Що на момент її
звільнення з нею не було проведено
розрахунок, а заробітна плата на
підприємстві не виплачувалась з 15
травня 2009 р. і таку в день звільнення їй
не виплатили, тому вважала, що
заборгованість по зарплаті повинна
бути стягнута з врахуванням її
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При звільненні з роботи їй
не видали трудову книжку, а тому за
затримку видачі їй належиться середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Крім того вказує, що їй не
виплачено компенсацію за
невикористану відпустку та не
проведено оплату за перебування на
лікарняному з 04 по 23 вересня 2009 р.
Вважаючи, що їй спричинено душевні
страждання, просила стягнути з
відповідача моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що звільнення позивачки з роботи
проведено у відповідності з чинним
трудовим законодавством.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки вони обґрунтовані,
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами і відповідають нормам
права.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів. Розгляд цивільних справ
здійснюється не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін самостійно, на власний
розсуд розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору й зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Установлено, що у травні 2012 р. ОСОБА_2
звернулася з позовом до відповідача
дочірнього підприємства «Кортунівка»
Львівського комунального підприємства
«Зелений Львів», третя особа Львівське
комунальне підприємство «Зелений
Львів» про стягнення в її користь з ЛКП
«Зелений Львів» невиплачену заробітну
плату, компенсацію за невикористану
відпустку, допомогу по тимчасовій
непрацездатності, моральну шкоду,
змінити запис у трудовій книжці
відповідно до Інструкції про правила
ведення трудових книжок.

Згідно зі ст.30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Системний аналіз
зазначеної норми свідчить, що
відповідач - це особа, на яку вказує
позивач як таку, що порушує його права.
Основне завдання відповідача у справі
це захист проти позову. Сторони у
справі є особи, між якими виник спір.

Матеріалами справи беззаперечно
установлено, що контракт 05 вересня 2005
року про призначення ОСОБА_2 на посаду
директора дочірнього підприємства
«Кортунівка» (а.с.11-14) укладався з
Львівським комунальним підприємством
«Зелений Львів» в особі його директора.
Наказ про припинення трудового
договору (а.с.19) підписаний керівником
цього ж підприємства. Позивачка
оспорює наказ щодо невиплати, на її
думку, належних при звільненні сум, які
просила стягнути з ЛКП «Зелений Львів»,
вказавши його у позовній заяві в якості
третьої особи.

У матеріалах справи відсутні докази
заміни неналежного відповідача чи
залучення співвідповідача відповідно
до вимог ст. 33 ЦПК України.

Відтак, визначена позивачкою особа
відповідача не повинна відповідати а
проводити стягнення з визначеної
позивачкою третьої особи чинним
законодавством не передбачено. Тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України особливою
формою трудового договору є контракт в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі і
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є закінчення його строку.

Із контракту від 05 вересня 2005 р. (а.с.11-14)
вбачається, що ОСОБА_2 призначена на
посаду директора дочірнього
підприємства «Кортунівка», це
підприємство має самостійний баланс,
оборотні та основні засоби, діє на
основі повного господарського
розрахунку і самоокупності, забезпечує
соціальний розвиток і матеріальне
стимулювання працівників за рахунок
власних коштів, керівництво поточною
діяльністю підприємства здійснює
директор, який має право
розпоряджатися майном і коштами,
переданими підприємству, директор несе
повну відповідальність за стан
фінансової, господарської та
виробничої діяльності підприємства,
дотримання чинного законодавства.
Керівник зобов'язаний забезпечувати
своєчасну виплату заробітної плати
працівникам, дотримання погодження
графіка погашення відповідної
заборгованості, строк дії контракту до
05 вересня 2009 року.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що суд підставно відмовив у
задоволенні позову, оскільки
обставини, на які посилається
позивачка входили до її компетенції і
вона, як керівник підприємства
зобов'язана була їх належно виконувати.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, колегія суддів не
приймає їх до уваги, оскільки вони
висновків суду не спростовують.
Посилання на ст. 40 КЗпП України на
існуючі між сторонами трудові
правовідносини щодо неможливості
звільнення її з роботи в період
тимчасової непрацездатності не
відповідають обставинам справи,
оскільки позивачка працювала за
строковим трудовим договором і
звільнена з роботи не з ініціативи
роботодавця, а у зв'язку із закінченням
контракту, який діяв до 05 вересня 2009 р.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.