У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М., Кафідової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
14 500 грн аліментів щомісячно на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. Від шлюбу,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_6
Відповідач ОСОБА_5 не надає матеріальну
допомогу на утримання дитини, яку має
можливість надавати, оскільки працює
моряком та отримує високу заробітну
плату, тому просила задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду
м. Одеси від 05 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача аліменти на утримання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 тис. грн
щомісячно, починаючи з 16 січня 2013 року
по 30 березня 2018 року.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено в
частині визначення розміру аліментів
які підлягають стягненню з відповідача
шляхом збільшення суми аліментів, що
підлягають стягненню до 8 тис. грн.

В іншій частині рішення районного
суду залишено без змін.

Стягнуто з відповідача в дохід
Держави 114 грн 70 коп. судового збору за
апеляційний розгляд справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши в межах касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено факту
отримання відповідачем заробітної
плати в розмірі 9 500 доларів
США, а тому суд стягнув аліменти в
розмірі 2 тис. грн, з врахуванням того,
що відповідач погодився сплачувати
аліменти у такому розмірі.

Змінюючи рішення районного суду та
збільшуючи розмір аліментів які
підлягають стягненню з відповідача до 8
тис. грн, апеляційний суд виходив з
того, що в рішенні суд першої інстанції
не дав будь якої оцінки доказам наданим
позивачем про розмір заробітної плати
отриманої відповідачем у 2012 році (а. с.
8-10), за період січень-травень 2012 року
отримав заробітну плату в розмірі 38 858,64
доларів США, а також довідці Державної
прикордонної служби України (а. с. 140)
відповідно до якої відповідач з
03 вересня 2012 року по 01 вересня 2013 року
знаходився за кордоном 304 дні,
та з 01 листопада 2013 року по день
ухвалення рішення судом першої
інстанції також знаходився за
кордоном.

Позивач довела в судовому засіданні,
що відповідач працює. Відповідач в
своїх запереченнях на апеляційну
скаргу (а. с. 41) посилався на те, що він
ніде не працює, отримані позивачем
документи про його дохід є
конфіденційні, належним чином не
завірені та є неналежним доказом. Разом
з тим, відповідач не надав будь яких
документів на підтвердження того, що
розмір його заробітної плати за період
січень-травень 2012 року є іншим ніж
вказала позивач. Відповідач на надав
будь яких доказів про розмір його
заробітної плати, що свідчить про
приховування ним свого заробітку
доходу як від позивача так і від суду.
Посилання на те, що відповідач не
працює спростовується довідкою
Державної прикордонної служби України
(а. с. 140), однак за характером
своєї роботи він працює не постійно, а
лише тоді коли знаходиться в рейсі,
тому апеляційний суд дійшов до
висновків, що підлягають стягненню
аліменти в розмірі 8 тис. грн щомісячно.

Матеріали справи та доводи
касаційної скарги не свідчать про
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Колодійчук В.М., Кафідова О.В.,
Фаловська І.М.

3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-11596св14

Головуючий в суді І інстанції:
Коваленко О.Б.

Доповідач: Колодійчук В.М.