АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2205/1874/12
Провадження № 22-ц/792/42/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: Талалай О.І., П'єнти І.В.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянтки ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,
представника служби у справах дітей
Деражнянської РДА Стадніка В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 04 жовтня 2013
року у справі за позовами ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: служба у справах
дітей Деражнянської районної
державної адміністрації, Печерська
районна в м. Києві державна
адміністрація про визначення місця
проживання дитини та ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа Печерська районна в м.
Києві державна адміністрація про
визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и
л а :

В жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась
із позовом до ОСОБА_3 та просила
визначити місце проживання її
малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з
нею за адресою АДРЕСА_1 І в
обґрунтування своїх вимог вказувала,
що 14.01.2006 року зареєструвала шлюб з
відповідачем, від якого у сторін
народився син, однак через погіршення
сімейних стосунків та скрутного
матеріального становища у вересні 2011
року вона змушена була тимчасово
виїхати на роботу до Республіки Італія,
обумовивши з відповідачем та його
батьками, що на період її відсутності
син буде проживати разом з ними в
АДРЕСА_2. В травні 2012 року, після
повернення з Італії, позивачка
розірвала шлюб з відповідачем, проте
останній відмовляється повернути їй
сина. На даний час позивачка працює
помічником адвоката, за місцем
проживання характеризується позитивно
та їй на праві власності належить
житловий будинок, в якому створені всі
матеріально-побутові умови для
проживання дитини, а тому вважає за
доцільне визначити місце проживання
сина разом з нею.

В липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся із
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та визначення місця
проживання дитини, мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що виїхавши до
Республіки Італія разом зі своєю
старшою донькою відповідачка залишила
сина проживати разом з ним та його
батьками на території Тернопільської
області, де дитині були створені
належні умови для проживання. Тому
позивач просив визначити місце
проживання сина разом з батьком за
адресою: АДРЕСА_2 та стягнути аліменти
із ОСОБА_1 на його користь на утримання
сина.

В березні 2013 ОСОБА_3 уточнив свої
позовні вимоги, вказуючи, що у зв'язку з
трудовою діяльністю в 2012 році він разом
з сином змушений був виїхати на
постійне проживання до м. Києва, де ним
створено належні умови для проживання
та навчання дитини, а тому просив
визначити місце проживання його
малолітнього сина ОСОБА_3 з батьком,
який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3

Рішенням Деражнянського районного
суду від 04 жовтня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи:
служба у справах дітей Деражнянської
РДА, Печерська районна в м. Києві
державна адміністрація про визначення
місця проживання дитини з матір'ю
відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Визначено місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з батьком ОСОБА_3, який
зареєстрований АДРЕСА_3 та фактично
проживає за адресою: АДРЕСА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду першої інстанції
незаконним, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_3 відмовити, а її позов
задовольнити, визначивши місце
проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з
нею за адресою АДРЕСА_1 Апелянт
посилається на неповне з'ясування
обставин та недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, судом не застосовано
принцип 6 Декларації про захист прав
дитини та ст. 259 СК України. Також судом
не взято до уваги те, що апелянтка має
постійне місце роботи, має у власності
житловий будинок та грошові
заощадження, що знаходяться на її
депозитному рахунку у ПАТ КБ
„Приватбанк" і, що вона має змогу
повністю забезпечити належні умови для
проживання, навчання та розвитку
здібностей дитини. Апелянтка також
зазначає, що ОСОБА_3 був засуджений за
корисливі злочини, що може негативно
вплинути на виховання дитини, а
висновок суду про те, що мати більшу
частину часу проводить за кодоном не
узгоджується з обставинами справи.

Апелянтка та її представник
апеляційну скаргу підтримали і просять
її задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу не визнав і просить її
відхилити, залишивши рішення суду
першої інстанції без змін.

Представник служби у справах дітей
Деражнянської РДА покладається на
думку суду, однак просить вирішити спір
із врахуванням висновку органу опіки
та піклування Деражнянської РДА та в
інтересах малолітньої дитини.

ОСОБА_3 до суду не з»явився, хоча про
день і час слухання справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник служби у справах дітей
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації до суду не
з»явився, направивши клопотання щодо
розгляду справи у їхній відсутності.

Колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а оскаржуване
рішення - скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з»ясування
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вирішуючи питання про визначення
місця проживання дитини з одним із
батьків, судом першої інстанції не
з'ясовано наявність чи відсутність
виняткових обставин, на підставі яких
можна було б розлучити дитину з матір'ю.

Проте, вказані обставини судами
досліджено не було, хоча їх з'ясування є
важливим для правильного вирішення
спору по суті.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального і процесуального права
оспорюване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Так, відмовляючи в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що вона
більше частину часу проводить за
межами України та лише періодично і на
короткі терміни приїздить до України і
це, на думку суду, не дасть їй особисто,
в повному обсязі приймати участь у
вихованні дитини та забезпечувати
нормальний розвиток сина. А малолітній
ОСОБА_3 з серпня 2011 року проживає з
батьком, який займається його
вихованням та доглядом, тому у ОСОБА_3 є
більші можливості для безпосереднього
забезпечення належних умов для
розвитку дитини, він виявляє більшу
увагу до сина, а ОСОБА_1 не позбавлена
можливості належним чином виконувати
свої материнські обов»язки і через її
тривалу відсутність на території
України, що є винятковою ситуацією, є
підстави для визначення місця
проживання дитини з батьком.

Разом з тим, такий висновок суду не
відповідає вимогам закону та
обставинам справи, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з 14.01.2006 року до 24.05.2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі і
від вказаного шлюбу вони мають сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 6, 37-38).

Відповідно до ст.141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.1 ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Деражнянської РДА від
10.01.2014 року вбачається, що орган опіки
та піклування вважає за доцільне
проживання малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження з матір»ю
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 42-43).

Колегія суддів вважає, що висновок
органу опіки та піклування Печерської
районної у м. Києві держадміністрації
від 16.04.2013 року (т.1 а.с. 176-177) не може бути
взятий до уваги, адже засідання 16.04.2013
року було проведено у відсутності
ОСОБА_1, чим було позбавлено останню у
наданні особистих пояснень та доказів.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
припустився помилки, зазначивши, що
тривале перебування ОСОБА_1 за кордоном
є винятковою ситуацією і ця обставина
дає підстави для розлучення
малолітньої дитини з матір»ю та дійшов
передчасного висновку про те, що батько
може створити кращі умови для
виховання й розвитку дитини. Адже, як
встановлено колегією суддів, однією із
причин від»їзду ОСОБА_1 за кордон був
фізичний та психологічний тиск на
позивачку зі сторони ОСОБА_3, що
проявився вподальшому у розірванні
шлюбу між сторонами. Ці обставини
підтверджуються матеріалами справи (т.1
а.с. 6, 223-224).

Відповідно до матеріалів справи
ОСОБА_3 характеризується позитивно; має
місце роботи; проживає з малолітнім
сином у орендованій квартирі АДРЕСА_4
раніше судимий за ч.2 ст.190, ч.3 ст. 289, ст.61,
ст.70, ст.71 КК України. (т.1а.с. 47 - 50, 145, 178,
т.2 а.с.40 - 41, 44-47).

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 працює помічником адвоката, що
підтверджується трудовим договором
між працівником та фізичною особою, яка
використовує найману працю від 04.07.2012
року, який зареєстрований у
Деражнянському РЦЗ 04.07.2012 року;
виконком Деражнянської міської ради
відомостями про негативну поведінку
ОСОБА_1 не володіє; остання
зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 за
цією ж адресою зареєстрований
малолітній ОСОБА_3; на обліках у
лікарів нарколога і психіатра
позивачка не перебуває та за останні
п»ять років по допомогу не зверталася,
має заощадження, що знаходяться на її
депозитному рахунку у ПАТ КБ
„Приватбанк", забезпечена житлом та
може створити належні умови для
проживання та виховання сина ОСОБА_3 (
т.1 а.с. 11 -13, 149, 223 - 225, т. 2 а.с.42- 43), а тому
колегія суддів приходить до висновку,
що відсутні виключні обставини, що
викликають необхідність у розлученні
малолітньої дитини з її матір'ю і слід
визначити місцем проживання
малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 із
його матір»ю ОСОБА_1, яка проживає в
ІНФОРМАЦІЯ_1

У відповідності з ч.5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Тому на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають
стягненню судові витрати, понесені нею
у звязку з розглядом даної справи в
сумі 164,66грн. судового збору, що
підтверджується квитанціями № 2 від
01.10.2012 року та № 12245.137.3 від 14.10.2013 року. (
т.1 а.с. 2, 250).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Деражнянського
районного суду Хмельницької області
від 04 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з матір»ю ОСОБА_1, яка проживає за
адресою АДРЕСА_1

В задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 164,66грн. судових витрат.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Лукіянець Т.В. Справа:
№22ц/792/42/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 46