інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/2420/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., з участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення суми боргу та штрафних
санкцій та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та
штрафних санкцій задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму боргу за договором позики від 30
липня 2010 року в розмірі 158 000 грн., 3%
річних за порушення зобов'язання - 13 340
грн. та судові витрати по справі - 1 714, 30
грн., а всього 173 054,30 грн.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
договору позики недійсним відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір
позики.

Згідно умов правочину ОСОБА_1 отримав
158 000 грн. та зобов'язувався повернути
позику до 01 листопада 2010 року, однак
кошти не повернув.

Твердження відповідача щодо
недійсності договору позики не були
підтверджені належними доказами.

Крім того, відповідач не вважав
укладений спірний договір недійсним та
не звертався до суду з такими вимогами.

ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
обставинам справи, порушення судом
норм процесуального та матеріального
права при його ухваленні.

Просив рішення за первісним позовом
скасувати та ухвалити нове, яким у
позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити у
повному обсязі.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 липня 2010 року
укладено договір позики ( а.с. 5, 6 ).

Згідно умов правочину, ОСОБА_1 прийняв
від позикодавця 158 000 грн., що на момент
укладення договору позики становило
еквівалент 20 000 доларів США, та
зобов'язався повернути грошові кошти
до 01 листопада 2010 року ( там же ).

Свої зобов'язання по поверненню
боргових коштів у встановлений
правочином строк він не виконав.

Відтак, згідно умов договору ОСОБА_1 має
повернути позикодавцеві зазначену
суму грошових коштів.

Окрім цього, згідно положень ст. 625 ЦК
України має сплатити 3% річних від
простроченої суми за період з 01
листопада 2010 року по 01 вересня 2013 року,
як обґрунтовано зазначено у позовній
заяві.

Грошова сума за цими вимогами складає 13
430 ( 158 000 х 3 : 100 + 158 000 х 3 : 100 + 158 000 х 3 : 100 : 12
х 10 ) грн.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, на
підставі ст.ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК
України, про необхідність задоволення
первісно заявлених вимог.

При цьому, дав належну оцінку доказів у
справі і ухвалив законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України.

Таким чином доводи ОСОБА_1 про
незаконність, необґрунтованість
рішення у зазначеній частині, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
обставинам справи, порушення судом
норм процесуального та матеріального
права при його ухваленні, зокрема ст. 234
ЦК України, ст. 214 ЦПК України, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи і
повністю спростовуються матеріалами
справи.

Інші обставини, викладені у скарзі та
висловлені під час розгляду апеляції,
зокрема, що апелянт не отримував
грошових коштів за правочином,
юридично значимих наслідків договір
позики не мав, т.я. укладався під умовою
підписання того ж дня іншого договору -
купівлі-продажу квартири, складений
лише один примірник договору для
позикодавця і без зазначення, у
відповідній графі, свідків, його
дружина погодження на укладення
договору давала на іншу суму, не
спростовують висновків суду про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог за первісним позовом та не можуть
бути підставою для задоволення
апеляційних вимог.

Надані суду докази, зокрема, договір
купівлі-продажу квартири від 04 серпня
1998 року ( а.с. 46 ), копія будинкової книги
( а.с. 47-49 ), довіреність ( а.с. 50, 51 ),
договір ( а.с. 52-53 ), розрахунок ( 54 ),
посвідки ( а.с. 55-60 ), договір
купівлі-продажу квартири від 30 липня 2010
року ( а.с. 61-62 ), копія листа ( а.с. 79, 83 ),
договір ( а.с. 80-82 ), на переконання
апеляційного суду, не спростовують
висновок суду першої інстанції про
обґрунтованість первісно заявлених
вимог, оскільки не стосуються
укладеного між сторонами договору
позики.

Не може бути скасоване рішення суду у
зазначеній частині також із тих
підстав, що зазначені апелянтом
обставини, на переконання суду другої
інстанції, відносяться до числа
формальних, а тому апеляційні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у
силу положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Рішення в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
апелянтом, по суті, не оскаржується, а
тому суд другої інстанції законність
та його обґрунтованість не перевіряє у
відповідності до положень ст. 303 ЦПК
України.

Тим паче, що неправильного
застосування норм матеріального права
та порушення процесуального права, які
є обов'язковою підставою для
скасування рішення, під час розгляду
справи апеляційним судом не
встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми
боргу та штрафних санкцій та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору позики недійсним
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба