У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ паспортної,
реєстраційної та міграційної роботи
Жовтневого районного відділу
Луганського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області, про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом зняття з реєстрації, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 9 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив, до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом зняття з
реєстрації.

Позовні вимоги мотивував тим, що 2
квітня 2013 року на прилюдних торгах
придбав квартиру АДРЕСА_1. Проте на
теперішній час у вказаній квартирі
зареєстрована відповідач, що обмежує
його права власника на вільне
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, а тому
просив усунути такі перешкоди й зняти
ОСОБА_4 з реєстрації за вищевказаною
адресою.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 9 серпня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 24 вересня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
зняття ОСОБА_4 з реєстрації за вказаною
адресою. Зобов'язано відділ паспортної,
реєстраційної та міграційної роботи
Жовтневого районного відділу
Луганського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області (далі - відділ
паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи Жовтневого РУ
Луганського МУ МВС України в
Луганській області) зняти ОСОБА_4 з
реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 9 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 24 вересня 2013 року скасувати і
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що спірна квартира на праві власності
належить ОСОБА_3, який через реєстрацію
відповідача у вказаній квартирі не має
можливості у повному обсязі
користуватися та розпоряджатися
належним йому майном.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Однак зазначеним вимогам ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1
на праві власності належить позивачу
ОСОБА_3

Згідно з довідкою МКП «Центржилком»
філія № 2 від 4 липня

2013 року за № 254 у вказаній квартирі
зареєстрований власник -

ОСОБА_3 з 14 травня 2013 року та ОСОБА_4 з 10
грудня

1999 року, яка не перебуває у родинних
відносинах із власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має право
використовувати його для промислового
виробництва.

За правилами ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

За змістом вказаної норми зняття з
реєстрації здійснюється на підставі
рішення суду виключно щодо:
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
визнання особи безвісно відсутньою;
визнання фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, що
пов'язані зі зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
вказаного Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом із тим одну з таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Суди на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернули; не в повній мірі
визначилися із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає до застосування; не
перевірили правомірність підстав щодо
звернення позивача за захистом
порушеного права в обраний ним спосіб
та дійшли передчасних висновків щодо
порушення відповідачем прав позивача
як власника.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201
ЦПК України суд зобов'язаний зупинити
провадження у справі у разі
неможливості розгляду цієї справи до
вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Пленум Верховного Суду України у п. 33
постанови «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» від 12 червня 2009
року № 2 роз'яснив, що визначаючи
наявність передбачених ст. 201 ЦПК
підстав, за яких провадження у справі
підлягає обов'язковому зупиненню, суд
повинен, зокрема, враховувати, що така
підстава для зупинення провадження у
справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї
статті - неможливість розгляду
цивільної справи до вирішення іншої
справи, що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Суди попередніх інстанцій на зазначене
уваги також не звернули й належним
чином не вирішили питання щодо
зупинення провадження у справі з
підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України, з урахуванням заявлених
відповідачем клопотань, з підстав
розгляду справ за позовами ОСОБА_4 та її
сина, ОСОБА_6, про визнання прилюдних
торгів недійсними та про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на спірну квартиру й
скасування реєстрації права власності.

Суди не звернули також уваги на те, що в
матеріалах справи (а.с. 29, 30)
знаходиться копія рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 24 липня
2013 року, долучена ОСОБА_4 до заперечень
на позовну заяву ОСОБА_3, яким частково
задоволено позовні вимоги

ОСОБА_4 до ОСОБА_3, вселено ОСОБА_4 в
квартиру АДРЕСА_1.

Наведені порушення судами норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення цивільної справи, оскільки
за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суди не перевірили й доводів
відповідача про те, що їй не
надсилалось повідомлення з
пропозицією добровільно виселитися із
займаного житлового приміщення, хоча,
мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначав, що ОСОБА_4
відмовилася у добровільному порядку
виселитися з квартири АДРЕСА_1.

Крім того, суди у порушення вимог ст. ст.
30, 31, 33, 35 ЦПК України зобов'язали відділ
паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи Жовтневого РВ
Луганського МУ МВС України в
Луганській області, який є третьою
особою у справі, а не відповідачем,
зняти ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі
АДРЕСА_1, при цьому суди не визначилися
з тим, яким саме чином відділом
паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи Жовтневого РВ
Луганського МУ МВС України в
Луганській області було порушено права
сторін у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування в касаційному
порядку судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, рішення судів
першої й апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню відповідно до
положень ч. 2 ст. 338 ЦПК України з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 9 серпня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 24 вересня 2013
року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ паспортної,
реєстраційної та міграційної роботи
Жовтневого районного відділу
Луганського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області, про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом зняття з реєстрації передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук