Справа № 368/2006/13-ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/772/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Мельника Я.С.,

при секретарі - Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 22 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: відділ державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області про стягнення
заборгованості за аліментами та
неустойки за прострочення сплати
аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просила стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість за аліментами
на утримання трьох неповнолітніх дітей
у розмірі 39 051 грн. 95 коп. та неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
у розмірі 10 913 грн. 40 коп.

Вимоги позову обґрунтувала тим, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який
09 лютого 2010 року було розірвано. Від
шлюбу вони мають трьох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Зазначала, що згідно з рішенням
Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 вересня 2009 року
з ОСОБА_2 на її користь стягнуто
аліменти на утримання трьох
неповнолітніх дітей у розмірі 70/100
частини заробітку (доходу), але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 05 червня 2009 року
до досягнення найстаршою дитиною
повноліття. Проте відповідач не в
повному обсязі виконує свої
зобов'язання щодо сплати аліментів, у
зв'язку з чим у нього відповідно до
розрахунку відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області станом на 01 жовтня 2013
року виникла заборгованість у сумі 39 051
грн. 95 коп. Також зазначала, що розмір
пені за несвоєчасну сплату
відповідачем аліментів в період з
жовтня 2011 року по жовтень 2013 року
становить 10 913 грн. 40 коп.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за аліментами у розмірі
39 051 грн. 95 коп. та пеню за прострочення
сплати аліментів у сумі 10 913 грн. 40 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_3 відмовити
повністю, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
з 06 вересня 2004 року перебували у
зареєстрованому шлюбу, який 09 лютого 2009
року було розірвано. Від шлюбу сторони
мають трьох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 вересня 2009 року
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на утримання трьох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 70/100
частини заробітку (доходу), але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 05 червня 2009 року
до досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Зазначені обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Ухвалюючи рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
аліментами, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач не
виконує рішення суду щодо сплати
аліментів, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість станом на 01
жовтня 2013 року у розмірі 39 051 грн. 51 коп.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 187 Сімейного кодексу
України (далі - СК України), один із
батьків може подати заяву за місцем
роботи, місцем виплати пенсії,
стипендії про відрахування аліментів
на дитину з його заробітної плати,
пенсії, стипендії у розмірі та на строк,
які визначені у цій заяві.

Відповідно до положень ст. 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання. Якщо за виконавчим листом,
пред'явленим до виконання, аліменти не
стягувалися у зв'язку з розшуком
платника аліментів або у зв'язку з його
перебуванням за кордоном, вони мають
бути сплачені за весь минулий час.
Заборгованість за аліментами, які
стягуються відповідно до ст. 187 цього
Кодексу, погашається за заявою
платника шляхом відрахувань з його
заробітної плати, пенсії, стипендії за
місцем їх одержання або стягується за
рішенням суду .

Вказана норма закону визначає порядок
стягнення аліментів за виконавчим
листом за минулий час та
заборгованості за аліментами, що
утворилася при їх відрахуванні за
заявою платника, поданою відповідно до
ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) і відповідно
до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Таким чином, при відсутності такого
спору заборгованість стягується
державним виконавцем відповідно до
положень Закону, а не на підставі
рішення суду про стягнення
заборгованості.

По справі встановлено, що рішенням
Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 вересня 2009 року
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на утримання трьох
неповнолітніх дітей у розмірі 70/100
частини заробітку (доходу), але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 05 червня 2009 року
до досягнення найстаршою дитиною
повноліття. На виконання вказаного
рішення 08 вересня 2009 року суд видав
виконавчий лист №2-407.

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що ОСОБА_2 сплачував
аліменти не в повному обсязі, у зв'язку
із чим станом на 31 грудня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі
40873 грн. 55 коп., що підтверджується
даними довідки - розрахунку про стан
заборгованості по сплаті аліментів,
складеної заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Кагарлицього районного управління
юстиції Савченко Д.Ю. (а.с.48).

Отже в даному випадку аліменти на
користь позивачки вже стягнуті за
рішенням суду і повторному стягненню
не підлягають, а тому заборгованість
відповідача за аліментами підлягає
стягненню з нього у порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», а не шляхом
повторного судового стягнення.

Однак суд першої інстанції на вказані
обставини уваги не звернув, застосував
до спірних правовідносин закон, який не
підлягає застосуванню, внаслідок чого
дійшов помилкового висновку про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
аліментами.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за аліментами не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення в цій частині про
відмову в задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості за
аліментами з наведених вище підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_2 неустойки за
несвоєчасну сплату аліментів, суд
першої інстанції виходив із того, що
право на стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів у
позивачки виникло з 01 жовтня 2011 року.
При цьому розмір неустойки суд
визначив, виходячи з розрахунку
несплаченої заборгованості за
аліментами за місяць помноженої на
кількість днів місяця, в якому виникла
заборгованість.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 179 ч.1 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи.

З огляду на зміст заявлених вимог,
предметом доказування у справі є
обставини, пов'язані із виконанням
боржником свого обов'язку по утриманню
трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та щодо виконання
рішення суду з щомісячної сплати
аліментів у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК
України, суд відповідно до вимог ст.214
ЦПК України повинен встановити факт
заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, у її виникненні та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

При цьому право одержувача аліментів
на стягнення неустойки, передбачене ст.
196 СК України, не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України «Про виконавче
провадження» стосовно повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення, з урахуванням
того, що відповідач знав про
необхідність сплати аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», передбачена ст.
196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що згідно з вироком
Кагарлицького районного суду від 15
квітня 2008 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2
ст.121 КК України до 5-ти років
позбавлення волі і він в період з 15
квітня 2008 року по 05 жовтня 2011 року
відбував покарання у Бориспільській
виправній колонії № 119. Вказані
обставини підтверджується даними
постанови Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 вересня 2011 року, згідно з якою
ОСОБА_2 умовно достроково звільнено від
відбуття призначеного покарання на 1
рік 06 місяців 11 днів та даними довідки
про його звільнення від 05 жовтня 2011
року (а.с. 34, 35).

Встановлено, що в матеріалах
виконавчого провадження ВДВС
Бориспільського районного управління
юстиції та ВДВС Кагарлицького
управління юстиції щодо виконання
виконавчого листа № 2-407/2009 від 08
вересня 2009 року, витребуваних
апеляційним судом, відсутні дані про
те, що ОСОБА_2 отримував копію рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 вересня 2009 року
про стягнення з нього аліментів та був
обізнаний про свій обов'язок
сплачувати аліменти до червня 2012 року,
тобто, до початку сплати ним аліментів.
Не надала таких доказів і позивачка
відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 взнав про
необхідність сплати аліментів
відповідно до рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 03
вересня 2009 року у червні 2012 року і з
цього часу почав частково сплачувати
аліменти, то колегія суддів вважає, що
право на стягнення неустойки у
позивачки виникло з 01 червня 2012 року.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи та межі заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що неустойка вираховується з 01 червня
2012 року до 01 жовтня 2013
року.

З матеріалів виконавчого провадження
ВДВС Кагарлицького управління юстиції,
зокрема, з довідки - розрахунку про стан
заборгованості по сплаті аліментів,
складеної заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Кагарлицього районного управління
юстиції Савченко Д.Ю. вбачається, що
заборгованість ОСОБА_2 за аліментами в
період з 01 червня 2012 року до 01 жовтня 2013
року становить 22 139 грн. 20 коп. (а.с.48).

При цьому встановлено, що ОСОБА_2
частково сплачував аліменти, а саме, 14
червня 2012 року, 17 серпня 2012 року, 27
жовтня 2012 року та 24 листопада 2012 року, у
розмірі по 300 грн., а 21 січня 2013 року, 21
травня 2013 року, 26 червня 2013 року, 22 липня
2013 року, 27 серпня 2013 року та 28 вересня 2013
року, у розмірі по 200 грн. (а.с.44-47).

Таким чином неустойка (пеня) складатиме
за:

червень 2012 року - 5905 грн. 85 коп. (борг 1212
грн. 70 коп. Ч1%Ч487 днів);

липень 2012 року - 6913 грн. 04 коп. (борг 1512
грн. 70 коп. Ч1%Ч457 днів);

серпень 2012 року - 5166 грн. 10 коп. (борг 1212
грн. 70 коп. Ч1%Ч426 днів);

вересень 2012 року - 5975 грн. 17 коп. (борг 1512
грн. 70 коп. Ч1%Ч395 днів);

жовтень 2012 року - 4426 грн. 36 коп. (борг 1212
грн. 70 коп. Ч1%Ч365 днів);

листопад 2012 року - 4050 грн. 42 коп. (борг 1212
грн. 70 коп. Ч1%Ч334 дні);

грудень 2012 року - 4598 грн. 60 коп. (борг 1512
грн. 70 коп. Ч1%Ч304 днів);

січень 2013 року - 3660 грн. 11 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч273 дні);

лютий 2013 року - 3728 грн. 49 коп. (борг 1540
грн. 70 коп. Ч1%Ч242 дні);

березень 2013 року - 3297 грн. 99 коп. (борг 1540
грн. 70 коп. Ч1%Ч214 днів);

квітень 2013 року - 2819 грн. 48 коп. (борг 1540
грн. 70 коп. Ч1%Ч183 дні);

травень 2013 року - 2051 грн. 27 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч153 дні);

червень 2013 року - 1635 грн. 65 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч122 дні);

липень 2013 року - 1233 грн. 44 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч92 дні);

серпень 2013 року - 817 грн. 83 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч61 день);

вересень 2013 року - 402 грн. 21 коп. (борг 1340
грн. 70 коп. Ч1%Ч30 днів), а всього 56 682
грн. 01 коп.

Разом з тим, враховуючи розмір
заявлених позовних вимог ОСОБА_3 та,
приймаючи до уваги матеріальне
становище ОСОБА_2, який після відбуття
покарання і на даний час не зміг
працевлаштуватися та вживав заходи
щодо сплати аліментів, колегія суддів
вважає за можливе відповідно до вимог
ч.2 ст.196 СК України зменшити розмір
неустойки до 8000 грн.

Отже, враховуючи викладені обставини,
колегія суддів проходить до висновку,
що рішення суду в цій частині ухвалено
з порушенням норм матеріального права,
а тому підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за несвоєчасну сплату
аліментів задовольнити частково та
стягнути на її користь з ОСОБА_2
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 8 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
втирати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 при подачі
апеляційної скарги сплатила судовий
збір у сумі 249 грн. 79 коп. Оскільки
колегія суддів ухвалює нове рішення і
позов задовольняє частково, тому
понесені відповідачем судові витрати
присуджуються йому пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
відділ державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції Київської області про
стягнення заборгованості за
аліментами та стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 8 000 (вісім тисяч)
грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 46 грн. 09 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді