У Х В А Л А

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства
«Виробничо-комерційна фірма «Леся» про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 25
вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що у
порушення трудового законодавства
відповідач відмовився у наданні
запитуваної інформації стосовно
підстав, розміру нарахованої їй
заробітної плати та копій документів
за її письмовими заявами від 27 серпня
2003 року, у зв'язку з чим просила визнати
дії посадових осіб відповідача
протиправними, зобов'язати відповідача
надати належну відповідь на її заяви
від 27 серпня 2013 року та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 рокуу
задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 344
грн. 10 коп.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області
від 28 листопада 2013 року рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
ОСОБА_3 у рахунок держави 344 грн. 10 коп.
судового збору змінено.

Зменшено розмір судового збору з 344 грн.
10 коп. до 229 грн. 40 коп. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що між сторонами
існували трудові відносини. В
письмових заявах від 27 серпня 2013 року
позивачка просила надати копії
документів щодо її звільнення,
нарахування та виплати заробітної
плати, на які відповідач надав письмову
відповідь за №544 від 28 серпня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
встановлено незаконної відмови
відповідача щодо надання запитуваної
інформації позивачу, а також не
підтвердився факт завдання йому
моральної шкоди.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині розміру стягнутого з
позивачки на користь держави судового
збору, апеляційний суд виходив з того,
що такий підлягає стягненню, оскільки у
задоволенні її позову відмовлено.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від сплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються, зокрема, позивачі -
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Отже, у випадку відмови у задоволенні
позову особі, яка звільнена від сплати
судового збору , така зобов'язана
відшкодувати лише судові витрати,
понесені іншими особами, які брали
участь у розгляді справи.

Стягнення з такої особи судового збору
на користь держави чинним
законодавством не ставиться в
залежність від результату вирішення
спору.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про інформацію» ніхто не може
обмежувати права особи у виборі форм і
джерел одержання інформації, за
винятком випадків, передбачених
законом.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
інформацію» кожному забезпечується
вільний доступ до інформації, яка
стосується його особисто, крім
випадків, передбачених законом.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції хоча і зазначив про
порушення відповідачем вимог
трудового законодавства, однак вказав,
що позивачка не зазначила дії яких
безпосередньо посадових осіб
відповідача вона просить визнати
протиправними.

Проте такий висновок є
необґрунтований, оскільки за змістом
ст. 110 КЗпП України, на яку
посилалася позивачка у позовній заяві,
при кожній виплаті заробітної плати
повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: а) загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; б) розміри і підстави
відрахувань та утримань із заробітної
плати; в) сума заробітної плати, що
належить до виплати, повинен саме
власник або уповноважений ним орган,
яким є в даному випадку приватне
акціонерне товариство
««Виробничо-комерційна фірма «Леся»,
до якої ОСОБА_3 пред»явила позов.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не може вважатися законним й
обґрунтованим та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа
передачі на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Житомирської області
від 28 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко