Справа № 392/2831/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Маловисківський
районний суд Кіровоградської області в
складі головуючої судді Бугайченко
Т.А., при секретарі Кісіль О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ
державної виконавчої служби
Маловисківського РУЮ Кіровоградської
області про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів. Позовні вимоги мотивовано
тим, що рішенням Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 26.11.2010 року відповідач був
визнаний батьком їхньої спільної
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно
цього ж рішення з відповідача стягнуто
аліменти на утримання доньки в розмірі
250 грн щомісячно, починаючи з 12.10.2010 року
і до досягнення донькою повноліття. За
рішенням суду було видано виконавчий
лист, який знаходиться на виконанні
ВДВС Маловисківського РУЮ. Відповідач
ухилявся від сплати аліментів, у
зв»язку з цим виникла заборгованість
по сплаті аліментів, яка відповідно до
розрахунку державного виконавця
станом на 01.11.2013 року складає 4447 грн.
Розмір неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів за період з жовтня 2010
року по листопад 2013 року становить 29 628
грн 50 коп. Вважає, що заборгованість по
аліментам виникла з вини відповідача,
оскільки він має роботу та про
обов»язок сплачувати аліменти на
утримання доньки знав. Тому вимушена
звернутись до суду за захистом своїх
прав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила стягнути з
відповідача пеню по сплаті аліментів у
сумі 29 628 грн 50 коп, починаючи з жовтня
2010 року по листопад 2013 року.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та просив в задоволенні позову
відмовити посилаючись на відсутність
вини відповідача у виникненні
заборгованості та на ту обставину, що
відповідач про наявність
заборгованості по сплаті аліментів в
сумі 1410 грн дізнався лише 16.10.2013 року
від державного виконавця та відразу ж
ним вказана заборгованість була
погашена. В зв»язку з погашенням
заборгованості державним виконавцем
було винесено постанову від 16.10.2013 року
про звільнення його майна з-під арешту,
у мотивувальній частині цієї постанови
зазначено, що боржником борг було
сплачено в повному обсязі, тому ОСОБА_2
був упевнений, що по сплаті аліментів
на утримання доньки ніякої
заборгованості немає, а про
заборгованість по аліментам в сумі 4447
грн він дізнався в усній формі від
виконавця лише 18.12.2013 року. Посилаючись
на те, що відповідач не знав про
наявність заборгованості, оскільки
претензій ні зісторони стягувача ні зі
сторони виконавчої служби раніше не
було, просив відмовити в задоволенні
позову.

Представник Дежавної виконавчої
служби Маловисківського РУЮ
Кіровоградської області пояснила, що
постановою від 03.12.2010 року було
відкрито провадження за виконавчим
листом № 2-1828 від 26.11.2010 року про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
утримання його доньки, копія вказаної
постанови відповідачу була надіслана
07.12.2010 року. Про свій обов»язок
сплачувати аліменти відповідач знав.
При проведенні розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів за
заявою боржника, станом на 01.09.2013 року
була допушена помилка, в ньому
помилково зазначено, що сума
заборгованості становить 1410 грн, про що
повідомлено ОСОБА_2 Помилково вважаючи
, що ОСОБА_2 сплатив всю суму
заборгованості, 16.10.2013 року державним
виконавцем було винесено постанову про
звільнення майна з-під арешту. Але при
здійсненні розрахунку заборгованості
за заявою стягувача, було встановлено,
що станом на 01.11.2013 року заборгованість
по аліментам становить 4447 грн. Просила
позов задовольнити, посилаючись на те,
що відповідач знав про свій обов»язок
сплачувати аліменти, а доводи його
представника з приводу того, що ОСОБА_2
про наявність заборгованості в сумі 4447
грн дізнався лише 18.12.2013 року є
безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази по справі в їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно
рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 26.11.2010
року визнано батьківство ОСОБА_2 щодо
дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та
стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання
доньки в розмірі 250 грн щомісячно,
починаючи з 12.10.2010 року і до повноліття
доньки. Рішення суду набрало законної
сили 06.12.2010 року (а.с. 12). Відповідач
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків з утримання дитини, аліменти
не сплачує, тому станом на 01.11.2013 року
існує заборгованість зі сплати
аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання доньки, яка становить 4447
грн.,що підтверджується розрахунком
заборгованості по аліментам зробленим
державним виконавцем ВДВС
Маловисківського РУЮ (а.с. 8).

Посилання представника
відповідача на ту обставину, що
відповідач про існуванні
заборгованості не знав є
безпідставним, оскільки, як вбачається
зі змісту рішення суду, під час
постановлення Маловисківським
районним судом Кіровоградської
області рішення від 26.11.2010 року про
стягнення з відповідача аліментів,
ОСОБА_2 був присутній в судовому
засіданні та знав про свій обов»язок
сплачувати аліменти(а.с.12).

03.12.2010 року державним виконавцем
ВДВС Маловисківського РУЮ
Кіровоградської області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом від
26.11.2010 року № 2-1828 про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
на утримання доньки, копія вказаної
постанови 07.12.2010 року була надіслана
боржнику (а.с.38)

Починаючи з січня 2011 року ОСОБА_2
сплачував кошти в рахунок погашення
заборгованості по аліментам, що не
заперечується представником
відповідача та в силу частини 1 статті 61
Цивільного процесуального кодексу
України не потребує доказуванню, а
також підтверджується матеріалами
справи (а.с. 8, 35-37).

Статтею 196 Сімейного кодексу
України встановлено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене
статтею 196 Сімейного кодексу України,
не пов'язується з обов'язковим
попередженням боржника про наявність
заборгованості по аліментам та
наданням йому строку для її погашення.

За положеннями Сімейного кодексу
України аліменти призначаються та
повинні сплачуватися щомісячно,
неустойка нараховується на щомісячну
заборгованість від суми несплачених
аліментів за кожен день за весь час
прострочення по день добровільного
погашення боргу або на момент
стягнення. Пеня за один місяць
прострочення сплати аліментів
становить 1% від простроченої суми
аліментного платежу за місяць та
загальної кількості днів прострочення.
Загальний розмір пені за прострочення
сплати аліментів є сумою пені,
нарахованої за кожен місяць періоду, у
якому було допущено прострочення
сплати аліментів.

Оскільки згідно з положеннями
Сімейного кодексу України аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісяця, неустойка
нараховується на щомісячну
заборгованість від суми несплачених
аліментів за кожен день за весь час
прострочення по день добровільного
погашення боргу або на момент
стягнення.

В пункті 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
передбачена статтею 196 Сімейного
кодексу України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи,
яка прострочила виконання
зобов'язання, відсутність вини в
простроченні сплати аліментів повинен
довести платник аліментів.

Матеріалами справи
підтверджується, що з часу ухвалення
рішення про стягнення аліментів
відповідач не своєчасно або не в
повному розмірі сплачував аліменти на
утримання доньки, внаслідок чого
утворилась заборгованість по
аліментам. Зокрема, станом на 01
листопада 2013 року заборгованість по
аліментам становила 4447грн. за період з
12 жовтня 2010 року по 31 жовтеня 2013 року.
Відповідач був обізнаний про свій
обов'язок сплачувати аліменти й
періодично сплачував аліменти
протягом 2011-2013 років. (а.с.8, 35-37).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статті 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України
зобов'язують кожну сторону довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають статті 58
,59 Цивільного процесуального кодексу
України.

Відповідно до статті 212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Виходячи з презумпції вини особи,
яка прострочила виконання
зобов'язання, відсутність вини в
простроченні сплати аліментів повинен
довести платник аліментів.

Всупереч зазначеним нормам,
представником відповідача не доведено
відсутності вини відповідача у
простроченні сплати аліментів.
Розрахунок заборгованості
представником відповідача не
оспорювався.

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України відповідач
зобов'язаний утримувати свою дитину до
досягнення нею повноліття. Разом з тим
представником відповідача не надано
жодного доказу про наявність правових
підстав для звільнення ОСОБА_2 як
платника аліментів від передбаченої
статті 196 Сімейного кодексу
відповідальності.

З огляду на викладене, суд
погоджується з розрахунком неустойки
позивача в сумі 29 628 грн. 50 коп,
обрахованої представником позивача за
правилами статті 196 Сімейного кодексу
України (а.с. 10-11).

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до вимог статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України суд вважає за необхідне
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 180, 196 Сімейного
кодексу України, статтями 15, 16
Цивільного кодексу України, статтями 10,
11, 58, 59, 60, 61 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В
И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 29 628 грн. 50 коп. неустойки (пені )
за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 296 грн 29
коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Кіровоградської
області через Маловисківський
районний суд Кіровоградської області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено
до 23.01.2014 року.

Суддя
Т.А.Бугайченко