У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання порядку
користування жилим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 14 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, який у подальшому
уточнив, і просив встановити наступний
порядок користування приміщенням
квартири АДРЕСА_1: кімнату площею 12 кв.
м, що на поверховому плані позначено
цифрою «5», залишити в користуванні
позивача; кімнату площею 15,7 кв. м, що на
поверховому плані позначено цифрою «4»,
залишити в користуванні ОСОБА_5;
коридор, що на поверховому плані
позначено цифрою «1», кухню, що на
поверховому плані позначений цифрами
«2,6», залишити у спільному
користуванні.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 28 серпня 1993 року між ним та
відповідачкою було зареєстровано шлюб.
02 лютого 2001 року, на підставі ордеру №
002199, відповідачкою ОСОБА_5 було
отримано квартиру на сімʼ?ю з трьох
чоловік за адресою: АДРЕСА_1. Дана
квартира складається з двох кімнат,
лоджії, коридору, кухні, ванної кімнати
та туалету, загальною площею 72,10 кв.м. В
ордері на отримання квартири значився
позивач, відповідачка та її батько.
УІНФОРМАЦІЯ_1 батько відповідачки
помер, і вони у двох з відповідачкою
залишилися проживати в квартирі. 04
грудня 2008 року на підставі рішення
Франківського районного суду м. Львова
шлюб з відповідачкою розірвано.

Після розірвання шлюбу у них склалися
неприязні відносини, які
унеможливлюють дотримання
загальноприйнятих умов найму
житлового приміщення.

З цих підстав просив задовольнити
заявлені вимоги.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 28 лютого

2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Встановлено між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступний порядок
користування квартирою АДРЕСА_1:
кімнату площею 12 кв. м, що на
поверховому плані позначено цифрою «5»,
залишити в користуванні ОСОБА_4;
кімнату площею 15,7 кв. м, що на
поверховому плані позначено цифрою «4»,
залишити в користуванні ОСОБА_5;
коридор, що на поверховому плані
позначено цифрою «1», кухню, що на
поверховому плані позначено цифрою «3»,
лоджію, що на поверховому плані
позначено цифрою «7», санвузол, що на
поверхневому плані позначено цифрами
«2,6» залишити у спільному користуванні
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 14 листопада

2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 63, ч. 1, 3 ст. 64
Житлового кодексу України предметом
договору найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду є окрема квартира або
інше ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох
кімнат, а також одноквартирний жилий
будинок.

Члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його
сім'ї.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 104 цього ж Кодексу
член сім'ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам статті 63 цього
Кодексу.

У разі відмовлення
членів сім'ї дати згоду на укладення
окремого договору найму, а також у
разі відмови наймодавця в укладенні
такого договору спір може бути
вирішено в судовому порядку.

Місцевим судом встановлено, не
заперечувалося сторонами і
підтверджується належними та
допустимими доказами, що сторони з
28 серпня 1993 року перебували у
шлюбі.

02 лютого 2001 року на сім'ю у складі трьох
осіб: було надано квартиру АДРЕСА_1. На
підставі ордера № 002199, позивач
відповідач та її батько, який помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 05
листопада 2008 року шлюб між сторонами
розірвано. Спірна квартира загальною
площею 72,10 кв. м. належить до
комунального житлового фонду і сторони
користуються нею на підставі договору
найму, який укладений з відповідачкою.

Судом також встановлено, що квартира
сторін складається з двох ізольованих
кімнат площею 15,7 кв. м і 12 кв. м, лоджії,
коридору, кухні, ванної кімнати та
туалету. Між сторонами виникають
сварки з приводу користування спірним
житловим приміщенням.

Встановивши такі обставини, місцевий
суд прийшов до правильного висновку
про наявність правових підстав для
виділення кожному із сторін окремої
ізольованої житлової кімнати за
запропонованим у позові варіантом та
із залишенням у спільному користуванні
решти приміщень та обґрунтовано
задовольнив заявлені вимоги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд послався на ст.
65 ЖК України, яка не підлягала
застосуванню, оскільки вселення
позивача відбулося у зв'язку із
наданням квартири сім'ї на підставі
ордера на вселення, а не з підстав,
встановлених цією нормою права, та не
врахував правила ст. 64 ЖК України про
рівні права сторін на користування
квартирою державного житлового фонду.

Внаслідок неправильного застосування
ст. 65 ЖК України апеляційним судом
помилково скасовано законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із залишенням
в силі рішення місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 14 листопада 2013 року
скасувати, а рішення Франківського
районного суду м. Львова від 28 лютого 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.