РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення витрат на поліпшення майна, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому з урахуванням
уточнених вимог просить стягнути з
відповідача відшкодування вартості
зробленого поліпшення майна, що є у
спільній сумісній власності у розмірі
246000 доларів США, що в еквіваленті
становить 2 600 220 грн., і відсотки за 40
місяців у розмірі 1 560 132 грн.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що він з
відповідачем вели спільну
господарську діяльність, та за
взаємною згодою з відповідачем
реконструював за власні кошти
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, яка
належить сторонами на праві спільної
сумісної власності. З сумісного
прибутку сплачували орендні платежі за
землю, комунальні послуги та інші
необхідні платежі. Відповідач повинен
був відшкодувати позивачу половину тих
витрат, які поніс ОСОБА_1 Згідно з
розпискою відповідач зобов'язався
повернути борг у розмірі 246000 доларів
США зі сплатою 1,5% щомісячно. Відповідач
не приймав фінансової участі у
здійсненні цих витрат. Як директор
відповідач виконував
організаційно-розпорядчі функції,
виконував його розпорядження як
роботодавця.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечувала за тих підстав, що ОСОБА_2
приймав особисту участь у
реконструкції спірної нежитлової
будівлі, не позичав у позивача гроші і
не має заборгованості перед ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 29.01.2004 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули
права власності на цегляну нежитлову
будівлю літ. «А-1», загальною площею 61,5
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, в рівних частках, по 1/2 частині
кожному, за що сплатили продавцю 10000
грн.

10.08.2005 р. ОСОБА_2 уклав договір оренди
земельної ділянки № 66175/05, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 0,0300 га строком дії до
01.07.2029 року, для обслуговування
нежитлової будівлі літ. «А-1»

Сторони вели спільну підприємницьку
діяльність, всі дії та рішення стосовно
вказаного нерухомого майна приймали за
взаємною згодою, з сумісного прибутку
сплачували орендні платежі за землю,
комунальні послуги та інші необхідні
платежі.

Крім того, в мотивувальній частині
рішенні апеляційного суду Харківської
області від 06.03.2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання розписки недійсною без
застосування наслідків недійсності,
встановлено, що сторони вели спільну
підприємницьку діяльність, всі дії та
рішення стосовно вказаного нерухомого
майна приймали за взаємною згодою. (т.3
а.с. 29)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З 2004 р. та по цей час відповідач працює в
ПП «ЛЮКС», засновником якого є ОСОБА_1,
на посаді директора та в його обов'язки
входить керівництво підприємством та
виконання адміністративних
організаційно-розпорядчих функцій.

В 2006 р. виникла необхідність
реконструювати належну ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності нежитлову будівлю, на що були
витрачені значні грошові кошти.

Оскільки грошові кошти на розвиток
малого бізнесу можливо було отримати в
установі банку лише під іпотеку, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 прийняли рішення, що від
свого імені ОСОБА_1 відкриє кредитну
лінію в АППБ «Аваль», отримає під
заставу свого нерухомого майна гроші
для реконструкції і обладнання будівлі
літ. «А-1» по АДРЕСА_1 під більярдну та
кафе для мілко-роздрібної торгівлі, а
відповідач разом з позивачем буде
вносити щомісячні кредитні платежі
разом з відсотками за його
користування до повного погашення.

12.09.2006 року ОСОБА_1 уклав генеральну
угоду з АППБ «Аваль», відповідно до
якої банк надавав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 375000 доларів
США, в порядку та на умовах, визначених
у кредитних договорах, укладених в
рамках цієї генеральної кредитної
угоди строком до 12.09.2013 р.

На підставі кредитних договорів в
рамках генеральної угоди ОСОБА_1 для
переобладнання та реконструкції
спірного нежитлового приміщення в
період з 12.09.2006 р. отримав 400000 доларів
США, які повністю витратив на прибудову
до існуючого об'єкту, побудову другого
поверху, капітального ремонту фасадної
частини будівлі, внутрішніх ремонтних
робіт у будівлі, придбання меблів та
обладнання для кафе та більярдної,
придбання товарів, під заставу
належної позивачу на праві приватної
власності будівлі - призначення якої
надавати комплексні послуги авто
мийки, сто та шино монтажу по АДРЕСА_2,
поручителями виступали ОСОБА_2 та
приватне підприємство «Баккара», що
підтверджується копіями кредитних
договорів та довідками банку про
отримання грошей та погашення
кредитної заборгованості.

Реконструкція будівлі, побудова
другого поверху здійснювалась за кошти
позивача поступово. Спочатку було
збільшено загальну площу будівлі до 156,1
кв.м. для розташування офісних
приміщень. Згодом побудовано другий
поверх, загальна площа будівлі стала
складати 585 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 30.08.2007 р. з подальшим
уточненням та виправленням описок у
рішенні, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
визнано право власності на
реконструйовану двоповерхову
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1.

Через деякий термін після узаконення
було закінчено ремонтні роботи
покрівлі будівлі, ремонт та
облаштування фасаду, внутрішні ремонті
роботи, придбані меблі, обладнання для
кафе та більярдної.

Оскільки у відповідача не було грошей,
достатніх для оплати за ремонтні
роботи та придбання обладнання, він
зобов'язався відшкодовувати позивачу
половину від тих витрат, які ОСОБА_1
здійснив на реконструкцію та погашення
кредиту, про що видав позивачу 03.12.2010 р.
розписку.

Зі змісту оригіналу розписки від 03.12.2010
року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно
підтверджує, що ОСОБА_1 погасив частину
його боргу у банку «Райффайзен» в сумі
172000 доларів США, взяті ним (ОСОБА_1) у
банку для реконструкції будівлі за
адресою: АДРЕСА_1. Загальний борг його
(ОСОБА_2) кредиту складає 246000 доларів
США. Також зобов'язується ще сплачувати
1,5 % щомісяця ОСОБА_1

Таким чином, виходячи з тексту
останнього речення розписки, ОСОБА_2
підтвердив наявність своє
заборгованості у розмірі 246000 доларів
США, та зобов'язався цю заборгованість
з урахуванням сплати щомісячно 1,5%,
повернути ОСОБА_1, який взяв вказані
кошти у банку для реконструкції
спірної будівлі.

Як вбачається з рішення апеляційного
суду Харківської області від 06.03.2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки
недійсною без застосування наслідків
недійсності, «в судовому засіданні
позивач визнав, що він власноруч, без
ніякого примусу написав відповідну
розписку» (т. 3 а.с.30)

23.05.2013 року позивач на адресу ОСОБА_2
направив вимогу про повернення
заборгованості.

Відповідно до розрахунку, позивач
просить стягнути основну
заборгованість у розмірі у розмірі 246000
доларів США, що в еквіваленті становить
2 600 220 грн. за курсом валют НБУ за 1 долар
= 10,57 грн. станом на 26.03.2014 року (246000 х 10,57 =
2 600 220 грн.), та грошові кошти за 1,5
відсотків щомісячно за 40 місяців (за
період з 03.12.2010 року по 03.04.2014 року) у
розмірі 1560132 грн. (246000 х 0,015 х 40 х 10,57 = 1560132
грн.)

Відповідач до теперішнього часу не
відшкодовував ОСОБА_1 витрачені на
поліпшення спільного майна грошові
кошти, які він зобов'язався повернути.

Допитані в судовому засіданні свідки:

ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 він знає з 2004
році. У якого був магазин, бар. В 2004 році
ОСОБА_2 купив з напарником продуктовий
магазин. В 2006 році ОСОБА_2 почав
будувати більярдну, для будівництва
запрошувались будівники. Він бачив як
ОСОБА_2 особисто працював. На
будівництві він був тричі. ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 були близькими друзями.

ОСОБА_5 пояснила, що вона працювала
продавцем, директором був ОСОБА_2
Поступово здійснювались будівництво
та реконструкція будівлі. ОСОБА_2
займався закупкою будівельних
матеріалів, розрахунком те, що
пов'язане з будівництвом які кошти
здійснювались розрахунки їй не відомо.

ОСОБА_6 пояснив, що знає ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 більше 10 років. Вони купили
будівлю по АДРЕСА_1, де поступово
здійснювалась реконструкція за кошти
ОСОБА_1, який мав ще свій бізнес
(торгівля автозапчастинами, шино
мантаж), також брав кредити у банку,
продавав свою нерухомість. За
кредитними зобов'язаннями, за якими
ОСОБА_1 брав в банку грошові кошти, він
Шакуров) як директор ПП «Баккара» був
поручителем. Після реконструкції
вартість будівлі значно збільшилась.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були близькими
друзями, в більярдній він буває майже
кожний день, тому про існування
фінансових відносин між ними він знав.
Він працює як комерційним директором
бізнесу ОСОБА_1, тому ці обставини йому
відомі. Існує розписка, яку ОСОБА_2
добровільно написав про те, що
зобов'язався повернути кошти, які взяті
ОСОБА_1 на реконструкцію будівлі. Він
був присутній при написанні розписки.

ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_1 знає з 2000
року. ОСОБА_2 приїжджав до ОСОБА_1,
оскільки у були спільні справи по
бізнесу. Вони придбали магазинчик по
АДРЕСА_1, разом вирішили здійснити
реконструкцію цієї будівлі. Фінансові
питання вирішував ОСОБА_1, а ОСОБА_2
здійснював розпорядчі функції. Все
було добре, доки не почався фінансова
криза 2008 року. Щоб погасити кредитні
кошти, ОСОБА_1 почав розпродаж своєї
нерухомості. ОСОБА_2 фінансово не
допомагав, тому ОСОБА_2 й написав
розписку, в якій зобов'язався повернути
кошти. Він особисто був присутній при
написанні розписки.

ОСОБА_8 пояснила, що працює
адміністратором в більярдному клубі по
АДРЕСА_1, з 2000 року. Спочатку ОСОБА_2
працював на ОСОБА_1, знімав ігрові
автомати. Потім у них виникли дружні
відносини. Коли у 2006 році у ОСОБА_2
збанкрутував продуктовий магазин, він
прийшов до ОСОБА_1 з пропозицією
спільно придбати будівлю для більярду.
Вони почали реконструювати будівлю.
Саме за кошти ОСОБА_1 здійснювалось
будівництво. Безпосередньо при
написанні розписки ОСОБА_2 вона не була,
однак бачила її кінцевий результат,
коли була в більярдному клубі.

ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
вона знає з 2004 року, та орендувала у них
приміщення. Вона бачила, як ОСОБА_2
здійснював реконструкцію, займався
будівельними роботами. ОСОБА_1 вона
майже не бачила. ОСОБА_2 здійснював
будівництво за власні кошти. Про доходи
ОСОБА_2 їй відомо з його ж слів. Як він з
ОСОБА_1 розраховувався їй не відомо.

Посилання представника відповідача на
те, що ОСОБА_2 здійснював за власні
кошти оплату будівельних матеріалів,
координував будівництво, - не
спростовує факту здійснення
поліпшення спірної будівлі за кошти
ОСОБА_1, оскільки сам ОСОБА_2
добровільно у розписці від 03.12.2010 року
зазначив про наявність у нього
заборгованості у розмірі 246000 доларів
США, яку він зобов'язався повернути
позивачу, який взяв ці кошти на
реконструкцію будівлю по АДРЕСА_1. У
разі здійснення відповідачем
поліпшення спірної будівлі за власні
кошти, ним би вказана розписка не
складалась.

Посилання представника відповідача на
те, що реконструкція відбувалась до 2006
року, а тому грошові кошти в подальшому
не вкладались на увагу не заслуговують,
оскільки відповідач власноручно у
розписці зазначив, про свої
забов*язання їх повернення станом на
03.12.2010 року.

Показання свідків про те, що бачили
лише відповідача на будівництві
спірної будівлі, також не спростовують
факту наявності обов'язку відповідача
повернути вказані кошти позивачу, що
витікає з наданої розписки.

Показання свідка ОСОБА_9 щодо
здійснення будівництва відповідачем
за власні кошти, достатність його
коштів для здійснення такого
будівництва суд до уваги не приймає,
оскільки ці обставини й відомі зі слів
самого ж відповідача, крім того,
розписка від 03.12.2010 року свідчить про
здійснення будівництва спірної
будівлі саме за рахунок коштів, взятих
позивачем у банку, і частину яких
відповідач зобов'язався повернути
позивачу.

Відповідно до ст.ст. 11-16 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд. При здійсненні цивільних прав
особа повинна додержуватися моральних
засад суспільства. Виконання цивільних
обов'язків забезпечується засобами
заохочення та відповідальністю, які
встановлені договором або актом
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст. 205 ЦК України, правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Таким чином, розписка, яка написана
відповідачем, спрямована на
забезпечення виконання обовязків з
боку ОСОБА_2, який добровільно її видав,
підтверджуючи домовленості сторін
щодо спільної діяльності, здійснення
реконструкції та будівельних робіт та
необхідних витрат, отримання позивачем
у кредит грошей, які витрачені на
поставлені цілі, та погоджуючись з
сумою і порядком виконання своїх
обовязків щодо відшкодування позивачу
витрат на будівництво та погашення
кредиту.

Згідно зі ст.ст. 509, 525, 530, 599 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 625 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 627, 629 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1130-1131 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників. Договір про спільну
діяльність укладається у письмовій
формі. Умови договору про спільну
діяльність, у тому числі координація
спільних дій учасників або ведення
їхніх спільних справ, правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників, їх участь у результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

До проведеної реконструкції вартість
спірної нежитлової будівлі складала
10000,00 грн., а після будівельних та
ремонтних робіт і обладнання кафе і
більярдної вартість обєкту значно
збільшилась.

Суд, оцінивши належність, допустимість,
достатність доказів, взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11-16, 203-205, 509, 525, 530, 599, 610, 625,
627, 629, 1130-1131 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на відшкодування вартості
поліпшення майна у розмірі 2600220 (два
мільйони шістсот тисяч двісті
двадцять) грн. 00 коп., відсотки у розмірі
1560132 (один мільйон п'ятсот шістдесят
тисяч сто тридцять дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий -