Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/2199/14 Головуючий у 1
інстанції: Фісун Н.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 06» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального закладу «Оріхівська
дитяча юнацька спортивна школа» про
стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнив, до директора
КЗ «Оріхівська дитяча юнацька
спортивна школа» Бондаренка М.М. про
стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 01 квітня 2003 року по 18
серпня 2010 року працював сторожем в КЗ
«Оріхівська дитяча юнацька спортивна
школа», до початку 2010 року він працював
у вихідні і святкові дні, заробітну
плату за ці дні не виплачували. В період
його відпусток з 2004 року по 2009 рік за
розпорядженням директора КЗ
«Оріхівська дитяча юнацька спортивна
школа» він працював, але також не
отримував заробітну плату.

В 2007 році він пройшов навчання і
працював в КЗ «Оріхівська дитяча
юнацька спортивна школа» за суміщенням
оператором газової котельні на
півставки, проте заробітну плату за
період опалювального сезону 2007-2010
років не отримав.

З початку 2010 року по день звільнення за
графіком чергувань він не отримав
заробітну плату за роботу в надурочний
час.

Влітку 2010 року під час ремонту у
великому залі КЗ «Оріхівська дитяча
юнацька спортивна школа» він займався
ремонтом підлоги, переноскою та
обробкою нової дошки, демонтажем
старої підлоги, підготовкою площі до
настилу нової підлоги, але доплату за
суміщення професій або виконанні
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника йому не виплачували.

18.08.2010 року при його звільнені було
порушено ст.ст. 38,116 КЗпП України,
оскільки заробітну плату йому
нарахували 30 серпня 2010 року, а
компенсацію за невикористану
відпустку - 15 вересня 2014 року, та при
розрахунку гроші за затримку
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку йому не
виплатили.

Просив суд виплатити йому заробітну
плату: за роботу в КЗ «Оріхівська
дитяча юнацька спортивна школа» у
вихідні та святкові дні у період з 01
квітня 2003 року по 01 січня 2010 роки, за
відпрацьовані дні підчас відпусток у
2004-2009 роках (144 дні), за перепрацьовані
години сторожем у період з 2010 року; за
перепрацьовані години при проведенні
підготовчих та ремонтних робіт у
великому залі КЗ «Оріхівська дитяча
юнацька спортивна школа» в літку 2019
року, за роботу за сумісництвом
оператором газової котельні в
опалювальні сезони 2007-2010 років, за
затримку заробітної плати під час
звільнення, починаючи з 19 серпня 2010
року.

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року замінено первісного відповідача
Бондаренка М.М. на належного КЗ
«Оріхівська дитяча юнацька спортивна
школа».

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив з
недоведеності позовних вимог в частині
стягнення заробітної плати: за роботу в
ДЮСШ у вихідні та святкові дні; за
перепрацьовані години в 2010 році; за
роботу за сумісництвом, доплати за
суміщення професій при виконанні
ремонтних робіт та відсутності
правових підстав для стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у зв'язку з
пропуском тримісячного строку, перебіг
якого розпочався з дня фактичного
розрахунку - 14 вересня 2010 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
01.04.2003 року на підставі наказу № 30
ОСОБА_3 було прийнято на роботу
сторожем до Комунального закладу
«Оріхівська дитяча юнацька спортивна
школа» (а.с.97).

18.08.2010 р. на підставі наказу №38 від
18.08.2010 року ОСОБА_3 звільнився з
підприємства за власним бажанням за
ст.38 КЗпП України (а.с.59 на звороті). З
наказом про звільнення відповідача
було ознайомлено під підпис ( а.с.112).

Актом перевірки Територіальної
Державної інспекції з питань охорони
праці в Запорізькій області додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 08-19-0025/1237 від
13.11.2012 року, а саме дотримання
законодавства про працю трудової
діяльності сторожа ОСОБА_3 в
комунальному закладі «Оріхівська
дитяча юнацька спортивна школа»
встановлено, що оплата за роботу у
святкові і неробочі дні проводилася у
подвійному розмірі відповідно до вимог
ст.107 КЗпП (пункт 5.4.2) (а.с.83-91).

Зазначеним актом перевірки також
встановлено, що оплата праці сторожів
провадилась відповідно до фактично
виконуваної роботи, з урахуванням
оплати роботи в нічний час у розмірі 40
відсотків окладу за кожну годину
роботи у нічний час, передбаченого ст.
108 КЗпП України та розділу 4
Колективного договору комунального
закладу (а.с.90, 124-149).

Судом першої інстанції також
встановлено та не спростовано
сторонами, що в штатному розкладі КЗ
«Оріхівська дитяча юнацька спортивна
школа» відсутня посада оператора
газового обладнання котельні, наказ
про призначення ОСОБА_3 на посаду
оператора газового обладнання
котельні не видавався.

Суд першої інстанції вірно зазначив у
рішенні, що будь-яких доказів на
підтвердження доводів про роботу у
період відпусток з 2004 року по 2009 рік
відповідно за розпорядженням
керівника закладу позивач не надав.

Матеріали справи не містять доказів
виконання позивачем додаткової роботи
на підприємстві влітку 2010 року.
Будь-яких клопотань про витребування
судом доказів від ОСОБА_3П не надходило.

Доводи ОСОБА_3 про порушення його
трудових прав щодо оплати праці
посадовими особами комунального
закладу «Оріхівська дитяча юнацька
спортивна школа» були предметом
перевірок Територіальної Державної
інспекції з питань охорони праці в
Запорізькій області (а.с.83-91),
прокуратури Оріхівського району
Запорізької області (а.с.122-123), за
результатами яких було встановлено, що
факти порушення вимог трудового
законодавства посадовими особами
закладу не знайшли підтвердження.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошову виразі,
яку власник або уповноважений ним
орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24
Закону України "Про оплату праці"
передбачені порядок та умови виплати
заробітної плати.

За змістом ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012 року положення ч. 1 ст. 233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 Постанови "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року,
не проведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності, яка
передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому
разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

За довідкою №49, виданою директором
закладу заборгованість КЗ «Оріхівська
дитяча юнацька спортивна школа» перед
ОСОБА_3 по заробітній платі відсутня
(а.с.115).

Із матеріалів справи вбачається, що 27
серпня 2010 року відповідач виплатив
позивачу частину розрахункових коштів
- заробітну плату в розмірі 348 грн. 24
коп., зарахувавши їх на картковий
рахунок позивача, а 15 вересня 2010 року
відповідач виплатив позивачу другу
частину розрахункових коштів
компенсацію за невикористані
відпустки в сумі 728 грн.06 коп.,
зарахувавши їх на картковий рахунок
позивача (а.с. 28). Кошти в розмірі 348 грн.
24 коп. та 728 грн. 06 коп. ОСОБА_3 отримані
відповідно 30.08.2010 року та 17.09.2010 року
(а.с.9-10).

З огляду на викладене, днем фактичного
розрахунку є 15 вересня 2010 року та саме з
дати 15 вересня 2010 року має
обраховуватися тримісячний строк, який
спливає, відповідно, 15 грудня 2010 року.

Встановивши факт затримки виплати
розрахункових коштів ОСОБА_3, а також
правильно зазначивши, що тримісячний
строк для звернення працівника до суду
з заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні позивачем
пропущений без будь-яких поважних
причин, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, в яких
апелянт повторює обставини, якими
обґрунтовував позов, є неспроможними,
були предметом дослідження суду першої
інстанції, з висновками якого
погодилась і колегія суддів, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: