справа № 562/3328/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

"17" січня 2014 р.

Здолбунівський районний суд
Рівненської області

у складі: головуючого судді
Кушніра О.Г.,

при секретарі
Парфенюк Т.А.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

його представника-адвоката
ОСОБА_2,

представника відповідача-адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Здолбунові
Рівненської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У поданій 11 листопада 2013 року до суду
заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути
з ОСОБА_4 на його користь
заборгованість за договором позики та
відшкодування витрат за користування
коштами в сумі 78272 грн. 01 коп. і судові
витрати.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що 14 травня 2009 року
між сторонами укладено договір позики,
за умовами якого відповідач ОСОБА_4
зобов'язувалася повернути йому грошові
кошти в сумі 32080 доларів США частинами
згідно узгодженого графіку та
відшкодувати витрати за користування
коштами до 01 липня 2018 року, шляхом
внесення грошових коштів на
відповідний рахунок у ВАТ «Сведбанк»
або передачі позивачу готівкою. ОСОБА_4
відповідно до умов договору до 10 квітня
2012 року сплатила частину коштів на його
позичковий рахунок в банку, проте
надалі свої зобов'язання не виконує,
чергові платежі з 10 травня 2012 року по 10
листопада 2013 року на загальну суму 9792,57
доларів США, що еквівалентно 78272,01 грн.,
нею не проведені та у добровільному
порядку повернути заборговані кошти
відмовляється, а тому борг підлягає
стягненню у судовому порядку.

У судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали повністю та з аналогічних
мотивів.

Представник відповідача позов не
визнала, обґрунтовуючи тим, що договір
позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не
укладався, кошти в сумі 32080 доларів США
відповідач від останнього не
отримувала, просила закрити
провадження у справі у зв'язку з
наявністю рішень суду про закриття
проваджень по аналогічних справах у
зв'язку з відмовою позивача від позову,
ухвалених з приводу спору між тими
самими сторонами, про той саме предмет
і з тих самих підстав, або відмовити у
задоволені позову за безпідставністю
вимог.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, з'ясувавши обставини та
дослідивши матеріали справи суд дійшов
до наступних висновків.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченої заяви від 14
травня 2009 року ОСОБА_4 зобов'язувалася
передати ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 32080 доларів США згідно з
досягнутими між ними домовленостями
частинами до 01 липня 2018 року та
відшкодувати витрати за користування
коштами згідно узгодженого графіку,
шляхом внесення грошових коштів на
відповідний позичковий рахунок,
відкритий у ВАТ «Сведбанк» на ім'я
ОСОБА_1, або передавати позивачу
готівкою. Підтвердженням виконання
зобов'язання є документ з каси чи
рахунку банку або двосторонній акт про
передачу грошових коштів.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, яке виникає з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.11 ЦК України визначено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правочин згідно ч.1 ст.207 ЦК України
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Зміст письмової заяви ОСОБА_4 від 14
травня 2009 року, адресованої ОСОБА_1, а не
ВАТ «Сведбанк», свідчить про виниклі
зобов'язання відповідача саме перед
позивачем з повернення йому коштів, а
не перед банківською установою.
Указаною заявою сторонами визначено
конкретну суму грошових коштів, які
ОСОБА_4 зобов'язується повернути
ОСОБА_1, строк, порядок та спосіб їх
повернення.

А відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Обставини досягнення між сторонами
домовленості про повернення ОСОБА_4
коштів в сумі 32080 доларів США ОСОБА_1
частинами згідно узгодженого графіку
та відшкодувати витрати за
користування коштами до 01 липня 2018 року
у визначений спосіб, підписання
відповідачем письмової заяви,
посвідченої нотаріально, та часткове
виконання зобов'язання до квітня 2012
року сторонами не заперечуються.

Викладені умови досягнутої
домовленості між сторонами
спростовують доводи представника
відповідача про те, що ОСОБА_4 не
отримувала від позивача коштів у сумі
32080 доларів США та добровільно взяла на
себе зобов'язання допомогти вирішити
фінансові проблеми ОСОБА_1 з повернення
ВАТ «Сведбанк» одержаних коштів за
кредитним договором, з огляду і на те,
що такі дії (допомагати сплачувати
кредит позивача) відповідач могла
вчиняти і без взяття на себе будь-яких
зобов'язань.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то відповідно
до ст.530 ЦК України воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Згідно додатку до заяви ОСОБА_4 від 14
травня 2009 року повернення коштів в сумі
32080 доларів США та відшкодування витрат
за користування ними здійснюється
частинами згідно узгодженого між
сторонами графіку, підписаного ОСОБА_1
та ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) та у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідач ОСОБА_4 порушила свої
зобов'язання та у встановлені строки
грошові кошти з 10 травня 2012 року по 10
листопада 2013 року на відповідний
позичковий рахунок, відкритий у ВАТ
«Сведбанк» на ім'я ОСОБА_1, не внесла, чи
готівкою останньому не передала,
доказів учинення таких дій не надала.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, згідно ч.2 ст.533 ЦК України
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Згідно вказаного графіку внесення
коштів на позичковий рахунок за період
з 10 травня 2012 року по 10 листопада 2013
року заборгованість ОСОБА_4 за
зобов'язанням становить 5840 доларів США
та 3954,57 доларів США витрат за
користування коштами, а всього на
загальну суму 9792,57 доларів США, що
еквівалентно 78272,01 грн., яка підлягає
стягненню.

Правильність здійснення позивачем
розрахунку заборгованості
відповідачами не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядок, що встановлені договором.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли у зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих зобов'язань з
повернення частини грошових коштів
(позики), сплата яких прострочена, та
вимогою позивача є стягнення цієї
заборгованості.

Предметом позовів ОСОБА_1 від 07 березня
2012 року та від 17 серпня 2012 року було
дострокове повернення усіх коштів за
договором позики, у тому числі термін
сплати яких не настав з підстав,
передбачених ч.2 ст.1050 ЦК України, а тому
суд не погоджується з доводами
представника відповідача про
наявність підстав для закриття
провадження у справі.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

При постановлені рішення відповідно до
ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає
до стягнення на користь позивача
понесені ним судові витрати в сумі 782
грн. 72 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.11, 207, 509, 524,
526, 530, 533, 610-612, 625, 1049, 1050 ЦК України,
керуючись ст.ст.10, 57, 59, 60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2)
заборгованість в сумі 78 272 (сімдесят
вісім тисяч двісті сімдесят дві) грн. 01
(одна) коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 782
(сімсот вісімдесят дві) грн. 72 (сімдесят
дві) коп. понесених ним судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
шляхом подачі через Здолбунівський
районний суд Рівненської області
апеляційної скарги протягом 10 /десяти/
днів з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні під час
проголошення судового рішення у той же
строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 21
січня 2014 року.

Суддя :