24.02.2014 103/6318/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року м. Бахчисарай, АРК

Бахчисарайський районний суд АРК
у складі:

головуючого- судді Нікіщенко М.І.

при секретарі - Лагута С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бахчисарай
Автономної Республіки Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати заборгованості з
аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бахчисарайського
районного суду АРК із позовною заявою
про звільнення від сплати
заборгованості з аліментів на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 8536,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2002
році шлюб між позивачем та
відповідачем було розірвано, ОСОБА_2,
подала до суду позов про стягнення
аліментів на утримання сина ОСОБА_3,
аліменти завжди сплачував у розмірі ?
частини від всіх видів доходів. Однак,
у зв'язку з народженням дітей від
другого шлюбу, матеріальний стан сім'ї
погіршився і станом на 31.10.2013 року
склалась заборгованість з аліментів у
сумі 8536,70 грн. останні роки позивач
працює у територіальному центрі
соціального обслуговування
Сімферопольського району на посаді
соціального працівника. Отже, має місце
зниження доходів позивача у зв'зку з
неповним робочим днем на 0,25 ставки,
також має доньку від другого шлюбу, яка
часто хворіє. Сім'я позивача
відноситься до категорії
малозабезпечених і отримує державну
допомогу у розмірі 684,92 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві,
при цьому зазначав, що тяжкими
хворобами він не хворіє, але маються
інші, підстава для звільнення від
сплати заборгованості з аліментів на
його думку - не можливість
працевлаштування на добро оплачувану
роботу, оскільки проживає у селі, із
заявою про змінення розміру аліментів
до суду не звертався, оскільки вважав,
що він і так надає недостатньої
допомоги дитині від першого шлюбу.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, посилаючись
на те, що позивач зобов'язаний
сплачувати аліменти у розмірі не менш
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
дитини відповідного віку, а саме не
менш 400 грн., просила суд зобов'язати
позивача виплатити заборгованість
впродовж року. Крім того, зазначила, що
позивач протягом тривалого часу
сплачує дуже маленькі аліменти, у
зв'язку з чим має заборгованість по
сплаті аліментів.

Заслухавши сторін, дослідивши та
оцінивши докази в їх сукупності суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено18.09.2002 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с. 19).

Від сумісного життя у позивача та
відповідача народилась дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року,що підтверджується
свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2
(а.с. 20).

08.11.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали
шлюб, зазначене підтверджується
свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3
(а.с. 17).

Постановою державного виконавця від
21.11.2013 року постановлено про стягнення
з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, витрат
на проведення виконавчих дій у сумі 70
грн.

Також 21.11.2013 року державним виконавцем
Залізничного відділу ДВС СМУЮ в АРК
надіслано вимогу про зобов'язання
сплатити заборгованість по аліментам у
розмірі 8 536,70 грн. (а.с. 5).

Того ж самого числа державним
виконавцем винесено постанову про
утримання грошових коштів з заробітної
плати божника (а.с. 7).

ОСОБА_5 виплачується соціальна
допомога малозабезпеченим сім'ям (а.с.
8).

Також довідкою Територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Сімферопольського
району № 526/03 від 05.12.2013 року зазначено,
що ОСОБА_1 працює у територіальному
центрі соціального обслуговування
Сімферопольського району з 04.01.2011 року
(наказ № 1-к від 04.01.2011 року) по
теперішній час соціальним працівником
4 розряду, з неповним робочим днем
(2години) на 0,25 ставки (а.с. 15)

Від другого шлюбу у позивача
народилось двоє дітей - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (а.с. 16).

Відповідно наданих виписних епікризів
діти мають захворювання аденоїди,
хронічний риніт, ОРВІ (а.с. 22-28)

Згідно ст. 51 Конституції України і ст.
180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 7 та 8 ст. 7 СК України, дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права
дітей від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною Постановою
Верховної Ради України від 27 лютого 1991
р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його
фізичну й розумову незрілість вимагає
спеціального захисту й турботи,
включаючи належний правовий захист, як
до так і після народження.
Невиплата аліментів на утримання
неповнолітніх дітей, на які вони мають
право відповідно до законодавства
становить порушення їх майнових прав
відповідно до статті 1 Протоколу №1 до
Європейської Конвенції з прав людини,
яка передбачає таке: «Кожна фізична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права». У справі «Кечко
проти України» Європейський суд з прав
людини висловив наступну думку:
«Поняття «власності», яке міститься в
першій частині статті 1 Протоколу № 1,
має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить
від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі
інші права та інтереси, наприклад,
борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як «майнові права»,
і, таким, як «власність» в цілях
вказаного положення. Питання, що
потребує визначення, полягає в тому, чи
мав відповідно до обставин справи,
взятих в цілому, заявник право на
матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу №1.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного
кодексу України за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його він сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Позивачем не доведена обставина
наявності у нього та (або) у членів його
сім'ї тяжкої хвороби. Як зазначено в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі від 11.04.2012 року у
цивільній справі № 6-4664св12 однією з
необхідних умов отримання дружиною
(чоловіком) аліментів є неспроможність
другого з подружжя надавати
матеріальну допомогу, причому
останнього не можна визнати
неспроможним це робити у зв'язку з тим,
що він, будучи працездатним, не працює
без поважних причин чи має інших
утриманців, оскільки законом не
передбачено таких підстав звільнення
від сплати аліментів.

Позивачем не надано суду будь-яких
доказів, які б підтверджували дані
обставини і надали суду можливості
звільнити його від сплати
заборгованості з аліментів на
утримання дитини на підставі ст. 197 СК
України

Таким чином, дослідивши обставини
справи, перевірив їх наданими
належними та допустимими доказами,
виходячи з принципів розумності,
виваженості та справедливості, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для звільнення
позивача від сплати заборгованості по
аліментам.

Повниц текст рішення відповідно до
приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України
складений 28.02.2014 року.

На підставі ст. ст. 180 -183, 197 СК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 57 -61, 88, 209, 212, 214 -215,
224 - 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Бахчисарайський районний
суд Автономної Республіки Крим шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :