НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4804/11
№ 2/183/104/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої суддіБерезюк В.В.,

при секретаріДанильченко Т.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду м.Новомосковськацивільну
справу за позовомОСОБА_4 до ТОВ ТРК
«Мета Плюс», ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного
акціонерного товариства
«Фарлеп-Інвест» про захист честі,
гідності та ділової репутації, захист
інтересів фізичної особи,
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ТОВ ТРК «Мета Плюс», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Приватного акціонерного товариства
«Фарлеп-Інвест» про захист честі,
гідності та ділової репутації, захист
інтересів фізичної особи,
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, яким просить:

зобов'язати ТОВ ТРК «Мета Плюс»,
редакцію газети «Вісник Присамар'я»,
ОСОБА_6, ПАТ «Фарлеп-Інвест» таОСОБА_5
публічно спростувати розповсюджену
інформацію та публічно принести
вибачення в той самий спосіб (через
мережу Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 і
у газеті «Вісник Присамар'я»), шляхом
розміщення в тій же газеті на тому ж
сайті в мережі Інтернет публікації про
те, що «вказана інформація не
відповідає дійсності й принижує честь,
гідність та ділову репутацію ОСОБА_1».
Спростування повинно бути надруковано
тим же шрифтом в тім самім місці, де й
розміщувалась неправдива інформація.
Аналогічне спростування повинно бути й
в мережі Інтернет не менше чим на той
самий термін (з 10.02.2011 року - дата
початку трансляції відео до 14.03.2012 року
- дата подачі заперечення до позову ТОВ
ТРК «Мета Плюс» та прибирання відео з
Інтернет), тобто 13 місяців, розмістити
відео ролик з вибаченнями на адресу
ОСОБА_1;

відшкодувати моральну шкоду, керуючись
принципом розумності та враховуючи
ступінь вини, а саме стягнути: з ТОВ ТРК
«Мета Плюс» 3 000,00 гривень, ОСОБА_5 - 2 500,00
гривень, ОСОБА_6 - 3 000,00 гривень,
Приватного акціонерного товариства
«Фарлеп-Інвест» - 1 500,00 гривень, в
загальній сумі 10 000,00 гривень;

відшкодувати матеріальну шкоду
субсидіарно для всіх відповідачів,
враховуючи ступінь вини, а саме
стягнути: з ТОВ ТРК «Мета Плюс» 30% від
суми збитків (недоотриманого прибутку)
- 4 992,60 гривень, ОСОБА_5 - 25% від суми
збитків (недоотриманого прибутку) - 4
160,50 гривень, ОСОБА_6 - 30% від суми збитків
(недоотриманого прибутку) - 4 992,60
гривень, Приватного акціонерного
товариства «Фарлеп-Інвест» - 15% від суми
збитків (недоотриманого прибутку) - 2
496,30 гривень;

відшкодувати витрати, пов'язані з
судовим розглядом справи в загальній
сумі 949,29 гривень, а саме по 237,32 гривні з
кожного.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначив, що він є приватним
підприємцем, власником та головним
редактором друкованого ЗМІ «Полезная
газета Новомосковска». 09.02.2011 року
приблизно о 10.00 годин до редакції
газети, розташованої за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольська, 20,
зайшли представники місцевої влади у
супроводі відеокамери і оператора ТОВ
ТРК «Мета Плюс» з логотипом АНТ й
почали зйомку. Враховуючи той факт, що
мета візиту була одразу озвучена і
стосувалась перевірки комунальної
власності, репортаж не стосувався саме
його громадської та підприємницької
діяльності. Він одразу наголосив на
тому, що проти того аби його знімали, на
що йому сказали, що знімають комунальну
власність. Однак що саме знімали, йому
стало відомо після того, як відео з його
участю було викладено в мережу
Інтернет. Під час коментаря до даного
ролику були висловлені фрази:
«самовільно захопив приміщення», що
належить до комунальної власності,
«обікрав місцевий бюджет тим, що не
сплачує орендну плату». Однак дані
висловлення є недостовірними, оскільки
з директором КП «Самарь», яке
користувалось спірним приміщенням, у
нього була усна домовленість про
спільну діяльність, яка полягала в
наданні ним всіх необхідних умов для
ведення їх діяльності, а саме, ремонт
приміщення, надання оргтехніки, а
натомість, з дозволу ОСОБА_8, на певний
час редакцію газети було розташовано у
вищезгаданому приміщенні.

Крім того, 17.02.2011 року друкованим ЗМІ
«Вісник Присамар'я»на дев'ятій
сторінці було опубліковано статтю зі
згадуванням його прізвища й
неправдивим висвітленням ситуації, яка
виникла 09.02.2011 року, а саме в даній
статті говорилось про те, що він
обкрадає місцевий бюджет, однак це не
відповідає дійсності, оскільки в нашій
державі не заборонена підприємницька
діяльність, не орендуючи приміщення.
Крім того, до винесення судового
рішення ніхто не має права називати
його «крадієм» чи «самозахватником».

Поширеною інформацією зі
звинуваченням в його бік, його діловій
репутації було винесено невиправну
шкоду, зачеплена його гідність,
оскільки він не один рік будував імідж
свого видання, напрацьовував клієнтів.
Він є не тільки власником, а і головним
редактором друкованого видання
«Полезная газетаНовомосковска», а є
також власником рекламної агенції та
громадським діячем, тобто є відомою в
м.Новомосковську особою. Однак після
розповсюдження вищевикладеної
недостовірної інформації,
рекламодавці і читачі, а тим паче
виборці, неохоче співпрацюють з
«крадієм».

Розповсюдженою інформацією, йому також
спричинена і моральна шкода, яку він
оцінює в 10 000,00 гривень.

За таких обставин, посилаючись на
вимоги ст.ст. 3, 62, 124 Конституції України
ст.ст. 19, 23, 94, 201 ЦК України, ст.ст. Закон
України «Про друковані засоби масової
інформації в Україні», Закон України
«Про телебачення та радіомовлення»,
позивач звернувся з даним позовом до
суду за захистом честі, гідності та
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації.

Позивача ОСОБА_1 та його
представникОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримали, мотивуючи
його обставинами, викладеними у
позовній заяві, просили суд його
задовольнити. При цьому ОСОБА_1
зазначив, що шукаючи приміщення під
редакцію газети, в 2008 році, він
познайомився з ОСОБА_8 - директором КП
«Самарь», з яким вони усно домовились
про спільну діяльність, яка полягала в
наданні ним всіх необхідних умов для
ведення їх діяльності, а саме, ремонт
приміщення, надання оргтехніки, а
натомість на певний час редакцію
газети було розташовано у
вищезгаданому приміщенні, до речі, з
дозволу ОСОБА_8У вказаному приміщенні
він здійснював свою комерційну
діяльність з літа 2008 року. Коли прийшла
комісія, зокрема, у складі депутатів,
він заявив, що заперечує проти того, щоб
його знімали. Оренду він дійсно не
платив, однак, на його думку, він і не
повинен був її платити, оскільки він не
укладав ніяких договорів оренди.Крім
того, його було названо «крадієм», що
образило його як особистість.

Представник відповідачів ТОВ ТРК «Мета
Плюс», ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав,
проти його задоволення заперечував,
надавши письмові заперечення (а.с.41-42).
При цьому зазначив, що спірне
приміщення належить територіальній
громаді м.Новомосковська і знаходилось
в оренді КП «Самарь», директором якого
був ОСОБА_8, який сплачував за оренду
даного приміщення 1 гривню. Таку платню
місцева влвада ухвалювала для
комунального підприємства, однак ніяк
не для підприємця ОСОБА_1 Після того, як
ОСОБА_8 звернувся до місцевої влади з
заявою, якою він просив забрати
приміщення, була сформована комісія, у
складі депутатів місцевої ради, яка
запросила на огляд представників СМІ.
Під час відвідування даного об'єкту,
депутатами було виявлено, що дане
приміщення використовується ОСОБА_1 з
комерційною метою. Виявивши цей факт,
комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1
незаконно займає дане приміщення,
оскільки жодного документу, який би
підтверджував його право користування
спірним приміщенням, ним пред'явлено не
було. Таким чином, вважаючи позов
ОСОБА_1 необґрунтованим, просив
відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача Приватного
акціонерного товариства «Фарлеп
-Інвест» - ОСОБА_9 в судовому засіданні
проти позову заперечувала в повному
обсязі, вважаючи що ПАТ «Фарлеп
-Інвест» взагалі є неналежним
відповідачем по справі, надавши
письмові заперечення (а.с.185-186) в
подальшому надала заяву про проведення
подальшого слухання справи у свою
відсутність.

В судовому засіданні також були
допитані свідки ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_12,
ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
зазначила, що вона працювала у ОСОБА_1,
який займав посаду директора. В лютому
2011 року до них в офіс, розташований за
адресою: Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольська, 20,
прийшла комісія, члени якої
представились , зокрема, як депутати
місцевої ради, з відеокамерою і почали
знімати приміщення, хоча ОСОБА_1 проти
цього заперечував. Я вирішила, що це
журналісти, оскільки на мікрофоні був
напис «АТН».

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
зазначив, що він був присутній під час
написання пояснень ОСОБА_14 В момент
написання пояснень ОСОБА_8, нотаріус
присутнім не був.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
зазначив, що він, будучі головним
спеціалістом управління ЖКХ міста
Новомосковська, був членом комісії, яка
в лютому 2011 року прийшла перевіряти
спірний об'єкт нерухомості. Приміщення,
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольська, 20
було передано в оренду КУ «Самарь», яке
сплачувало за оренду зазначеного
приміщення орендну плату в розмірі 1
гривні. Прийшовши на об'єкт, він побачив
там людей, які не були співробітниками
КУ «Самарь», а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_10 На
питання, на якій підставі вони
знаходяться у приміщенні, ОСОБА_1
однозначної відповіді не надав, після
чого за результатами перевірки було
складено Акт, який підписав, ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
зазначив, що він, як депутат
Новомосковської міської ради та голова
комісії по ЖКХ, був членом комісії, яка
в лютому 2011 року прийшла перевіряти
спірний об'єкт нерухомості. Приміщення,
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольська, 20
було передано в оренду КП «Самарь», яке
сплачувало за оренду зазначеного
приміщення орендну плату в розмірі 1
гривні. Прийшовши на об'єкт, він побачив
ОСОБА_1, у якого запитав на якій
підставі він знаходиться у приміщенні
та, у разі наявності, надати відповідні
документи, однак ОСОБА_1 будь-яких
документів на право користування
приміщення не надав, а за результатами
перевірки було складено Акт, який
підписав, ОСОБА_1

Крім того, в рамках виконання окремого
доручення, Київським районним судом
м.Сімферополя, в якості свідка було
допитано ОСОБА_8, який на питання,
поставлені судом, пояснив, що приблизно
в 2007 році Рішенням міськради було
створено КП «Самарь», куди його було
прийнято на посаду директора. З ОСОБА_1
вони познайомились в 2008 році, який до 2010
року займав декілька приміщень.
Договорів з ним він ніяких не укладав,
орендну плату ОСОБА_1 не сплачував.

Суд, вислухавши сторони,допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 09.02.2011 року
приблизно о 10.00 годині до редакції
газети, розташованої за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольська, 20,
засновником якої відповідно до
Свідоцтва про державну реєстрацію є
ОСОБА_1 (а.с.111), зайшли представники
місцевої влади у супроводі відеокамери
і оператора ТОВ ТРК «Мета Плюс» з
логотипом АНТ й почали зйомку. Після
чого зняте відео було викладене в
мережу Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1,
під час коментаря до якого журналістом
було висловлено фразу «самовільно
захватив приміщення, що належить до
комунальної власності», «крадій»,
«обкрадав місцевий бюджет, оскільки не
сплачує орендної плати» (відеоролик
оглянуто в судовому засіданні та
додано до матеріалів справи - а.с.5, 115).

Крім того, в газеті «Вісник Присамар'я»
була надрукована стаття, яка
стосувалась результатів перевірки
(а.с.21-22).

Дані обставини не заперечувались
сторонами в судовому засіданні, а тому
згідно зі ст.61 ЦПК України не
підлягають доведенню.

Відповідно до ст.3 Конституції України,
честь і гідність людини визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України
кожен має право на повагу до його
гідності.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б однієї особи у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто, або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України,
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Аналізуючи, досліджені в ході судового
засідання докази, суд прийшов до
наступного.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року №1
роз'яснено, що під поширенням
інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації;
поширення в мережі Інтернет чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Факт того, що ОСОБА_1. займав приміщення,
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Комсомольска, 20,де
здійснювава підприємницьку
діяльність, не заперечувався сторонами
і вважається встановленим.
Встановленим вважається і той факт, що
ОСОБА_1, ані під час перевірки в лютому
2011 року, ані під час судового засідання
не надав жодного документу, який би
підтверджував правомірність
використання ОСОБА_1 спірного
приміщення. Тому дану інформацію
вважати недостовірною взагалі не
можливо, оскільки сам відповідач її
визнав. Судом приймається до уваги
посилання ОСОБА_1 на той факт, що між ним
та ОСОБА_8 ніби-то існувала усна
домовленість, однак навіть наявність
такої домовленості в даному випадку
знаходиться за межами правового поля,
оскільки ОСОБА_8 не був ані власником,
ані навіть користувачем спірного
приміщення, а був директором
комунального підприємства.

Судом приймається до уваги посилання
представника відповідачів ОСОБА_3 на
той факт, що дії ОСОБА_8 суперечать
чинному законодавству, оскільки
комунальне майно не може бути передано
в суборенду, однак, оцінку
правомірності дій ОСОБА_8 в даному
процесі, суд давати не вправі, оскільки
це відноситься до компетенції
правоохоронних органів. Доказів же
притягнення до відповідальності
будь-кого з вищевказаних осіб, суду не
надано.

Щодо коментарів, висловлених
журналістами, то суд вважає за
необхідне зазначити.

Статтею 47-1 Закону України "Про
інформацію" встановлено, що ніхто не
може бути притягнутий до
відповідальності за висловлювання
оціночних суджень.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

За роз'ясненнями п. 19 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р.,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона є
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що,
інформація, щодо розташування в
приміщенні, орендованому КП «Самарь»,
ЧП ОСОБА_1 без відповідних правових
підстав, взагалі не є недостовірною, не
є недостовірною і інформація щодо того,
що в бюджет міста ОСОБА_1 коштів за
оренду приміщення не сплачував, а щодо
висловлювань на адресу ОСОБА_1, якими
останнього названо «крадієм» чи
«самозахватником»,«самовільно
захватив приміщення, що належить до
комунальної власності», то вони є
оціночними судженнями, критикою,
оцінкою дій.

Крім того, аналізуючи зміст зазначених
висловлювань, які містяться в
опублікованій статті, суд приходить до
беззаперечного висновку, що вони не
містять фактичних даних, а є лише
припущенням, особистою думкою особи, що
їх висловлює. А тому і на підставі ч.2
ст. 30 Закону України «Про
інформацію»зазначені висловлювання є
оціночними судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК оціночні
судження не є предметом судового
захисту, що відповідає прецедентній
судовій практиці Європейського суду з
прав людини при тлумаченні положень
статті 10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом України 7 липня
1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду»
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів. Здійснення цих
свобод, оскільки воно пов'язане з
обов'язками і відповідальністю, може
підлягати таким формальностям, умовам,
обмеженням або санкціям, що
встановлені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі, для захисту
репутації чи прав інших осіб, для
запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду.

Крім того, відповідно до ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.За ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом досліджені нотаріально завірені
пояснення ОСОБА_8 (а.с.121), якими останній
зазначив, що дійсно мав усну
домовленість з ОСОБА_1 про спільну
діяльність, яка полягала в тому, що
ОСОБА_1 робить ремонт у спірному
приміщені, придбає оргтехніку, а
ОСОБА_8, в свою чергу не бере у нього
кошти за користування приміщенням,
однак суд вважає, що дані пояснення
ніяким чином не спростовують обставин,
встановлених в судовому засіданні,
оскільки, згідно зі ст. ст. 1130, 1131, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Договір про
спільну діяльність укладається в
письмовій формі. Як встановлено в
судовому засіданні та не
заперечувалось самим ОСОБА_1 ніякого
письмового договору між ним та ОСОБА_8
укладено не було, а сам факт визнання
усної домовленості не може свідчити
про наявність договору про спільну
діяльність між зазначеними особами.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову про
захист честі, гідності та ділової
репутації.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України,
ст. 10 Закону України «Про захист прав
споживачів», керуючись ст.ст. 5, 59, 60, 88,
213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ ТРК
«Мета Плюс», ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного
акціонерного товариства «Фарлеп
-Інвест» про захист честі, гідності та
ділової репутації, захист інтересів
фізичної особи, відшкодування
моральної та матеріальної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Новомосковськийміськрайоннийсуд
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.В.Березюк