Справа № 106/1073/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Євпаторійській
міський суд АР Крим

у складі: головуючого судді
Куликовської О.М.

за участю секретаря
Любіш О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Євпаторії цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Морський», 3 - особа на стороні
позивача - ОСОБА_2 про визнання
іпотечного договору не дійсним,

встановив :

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1
до ПАТ «Банк «Морський» про
визнання не дійсним іпотечного
договору, укладеного 01.02.2008 р. між
нею та банком. Вимоги мотивовані
тим, що 01.02.2008 р. вона уклала з ПАТ
«Банк «Морський» іпотечний договір
у забеспечення зобов.язання за
кредитним договором, укладеним між
ПАТ «Банк «Морський» та ОСОБА_2 ,
який в порушення вимог
законодавства був укладений вже
після укладення договору іпотеки
. Вважає , що оскільки іпотекою
було забезпечено не існуюче на
момент укладення договору
зобов.язання , то відповідно з чим ,
даний договір іпотеки є нікчемним
. Посилаючись на ч.5 ст. 3 Закону
України «Про іпотеку», зазначає, що
іпотека має похідний характер від
основного зобов.язання, тому
договір іпотеки не може бути
укладений до моменту укладення
кредитного договору. Гроші за
кредитним договором ОСОБА_2 отримала
в банку 01.02.2008 р. о 15год. 53 хв , а
договір іпотеки був укладений та
внесений до єдиного реєстру раніше
о 14 год. 11 хв. 01.02.2008 р. Дані
обставини їй стали відомі тільки
14.02.2014 р. Вважає, що угода укладена
Банком була направлена на її думку
на заволодіння її майном , оскільки
ОСОБА_2 на момент підписання нею
договору іпотеки, ще не отримала
гроші в банку та в неї не виникло
ніякого зобов.язання перед банком.
Зазначає, що договір іпотеки
підписаний від банку не відомою
їй особою, яка не була присутня у
нотаріуса при підписанні договору
іпотеки. У зв.язку з чим, на
підставі ст. 215,216 ЦК України,
просила визнати не дійсним
договір іпотеки, укладений 01.02.2008
р., укладений між нею та ПАТ «Банк
«Морський» та посвідчений
приватним нотаріусом
Севастопольського нотаріального
округу .

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені
позовні вимоги , дав пояснення
аналогічні викладеному та змісту
позовної заяви та просив їх
задовольнити . Дав пояснення
аналогічні викладеному та змісту
позовної заяви.

Представник ВАТ «Банк «Морський»
в судове засідання не з.явився,
направивши до суду свої письмові
заперечення, в яких зазначають про
безпідставність заявлених позовних
вимог та просили відмовити у їх
задоволенні.

3 особа на стороні позивача - ОСОБА_2
вважала позовні вимоги
обгрунтованими , просила їх
задовольнити . Підтримала правову
позицію позивача та просила
задовольнити її позовні вимоги .

Суд, заслухав осіб, присутніх в
судовому засіданні , повно і всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дотримуючись принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства, оцінивши докази у справі
за своїм внутрішнім переконанням
згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи
порушені, невизнані або оспорюванні
права, свободи чи інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб
згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до
висновку , що позовні вимоги не
підлягають задоволенню .

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається
, що 1 лютого 2008 року між ПАТ «Банк
«Морський» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, згідно якого Банк
надав ОСОБА_2 кредит в сумі 200 000 грн.
строком користування до 25 січня 2018 року
із сплатою 19% річних на поточні потреби.

У забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором , 01.02.2008
року було укладено договір іпотеки, за
умовами якого, ОСОБА_1 надала ПАТ «Банк
«Морський» в іпотеку жилий будинок
АДРЕСА_1 П. 1.1. зазначеного договору
іпотеки визначено, що іпотекою
забезпечується основне зобов'язання,
що включає в себе зобов'язання ОСОБА_2
за кредитним договором № 250108-КФ від
01.02. 2008 р., а також додатковими угодами,
які можуть бути укладені до закінчення
строку дії кредитного договору.
Договором іпотеки було передбачено,
що ПАТ «Банк «Морський» має право
отримати задоволення своїх вимог із
вартості предмету іпотеки до договором
іпотеки у разі порушення кредитного
договору.

Судом встановлено , що рішенням
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків від 12
лютого 2009 року , позов ВАТ «Банк
«Морський» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором було задоволено та з ОСОБА_2
на користь ВАТ «Банк «Морський»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором від 01.02.2008 року в сумі 441092
грн. 04 коп. Задоволення позову
здійснено шляхом звернення стягнення
суми на пердмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1, який належить на праві
власності ОСОБА_1 Рішення Третейського
суду при АУБ було оскаржено ОСОБА_2 в
апеляційну інстанцію та 06 квітня 2010
р. Апеляційний суд АР Крим ухвалив нове
рішення, яким скасував рішення
Постійно діючого Третейського суду при
АУБ від 12.02.2009р. в частині звернення
стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1,
в решті рішення Третейського суду при
АУБ залишено без змін. Дане рішення на
даний час є чинним. 16.12.2013 р.
виконавчий лист, виданий Дніпровським
районним судом м.Киева, банком було
направлено на адресу відділу Державної
виконавчої служби Євпаторійського МУЮ
АР Крим на примусове виконання.
Грошові кошти в рамках виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Третейського суду на адресу
ПАТ Банк «Морський» від боржника
ОСОБА_2 не надходили.

17.07.2013р. Апеляційним судом АР Крим по
справі № 22ц/190/2607/2013 було ухвалено
рішення, яким позов ПАТ «Банк
«Морський» до ОСОБА_1 , третя особа-
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
було задоволено та у рахунок
заборгованості ОСОБА_2 (третя особа за
позовом) за кредитним договором №
250108-КФ від 01.02.2008р. звернуто стягнення
на предмет іпотеки, який належить
позивачу- ОСОБА_1 Дане рішення чинне та
з 12.09.2013 р. на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції знаходиться виконавчий
лист № 2/106/3/13 виданий 28.08. 2013 р. (
а.с 25 )

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справи, у яких
беруть участь ті ж самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Тому , факт не виконання
ОСОБА_2 зобов.язань перед Банком
за укладеним кредитним договором
та обгрунтованість звернення
стягнення заборгованості за
кредитним договром на предмет
іпотеки -житловий будинок АДРЕСА_1,
встановені судовими рішеннями та
не потребують додаткового
доказування .

Відповідно до статті 546 ЦК застава
(іпотека) майновий поручитель
відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

На підставі ч.І ст.42 Закону України «Про
іпотеку», яка передбачає , що боржник
вправі до дня продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах виконати
вимогу за основним зобов'язанням чи ту
її частину, виконання якої прострочено,
разом з відшкодуванням будь-яких
витрат та збитків, завданих
іпотекодержателю, включаючи судові
витрати, витрати на оплату винагороди
залученим експертам (оцінювачам,
юристам), витрати на підготовку до
проведення прилюдних торгів тощо. Таке
виконання є підставою для припинення
реалізації предмета іпотеки на
прилюдних торгах. Але на момент
розгляду спору в суді
заборгованість ОСОБА_2 перед Банком
не погашена та становить суму 447 602, 96
грн.

Відповідно до спеціального Закону
України «Про іпотеку», норми якого
підлягають застосуванню до відносин
між ПАТ «Банк «Морський» та
іпотекодавцем - ОСОБА_1 зазначено, що
іпотека це вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким,
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом
(ст.1);

Іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору. ( Частина 5
статті 3 Закону). В п. 1.1 договору іпотеки
від 01.02.2008 р. , укладеного між Банком
та ОСОБА_1, чітко визначено, що цей
договір забезпечує вимогу
Іпотекодержателя, що випливає з
кредитного договору № 250108-КФ від
01.02.2008р. (а також усіх додаткових угод до
нього, які можуть бути укладені до
закінчення строку дії кредитного
договору), укладеного між
Іпотекодержателем та ОСОБА_2

Тобто, умовами договору іпотеки чітко
передбачено, що Іпотекодавець передає
в іпотеку предмет іпотеки в
забезпечення вимог кредитного
договору, які виникли за кредитним
договором так і в забезпечення вимог,
які можуть виникнути в майбутньому з
будь-яких додаткових умов у тому числі
стосовно збільшення відсотків, строку
кредитування, суми кредиту, тощо.

Тоб-то , позивач ,як майновий
поручитель, був знайомий з умовами
договору іпотеки, та чітко
усвідомлював або повинен був
усвідомлювати всі умови та наслідки
його укладення. Доводи представника
позивача про те, що договір
іпотеки був укладений у
забезпечення зобов.язання, яке на
моменту укладення договору іпотеки
не існувало ( не був на той момент
укладений кредитний договір з
ОСОБА_2), не є підставою для
визнання договору іпотеки не
дійсним, оскільки зазначений в
договорі іпотеки кредитний договір
№ 250108-КФ від 01.02.2008 р . був укладений та
діє до даного часу .

Відповідно до пункту 9.1. Іпотечного
договору від 01 .02 .2008 року, цей договір
набирає чинності з моменту його
нотаріального посвідчення і діє до
виконання ОСОБА_2 зобов.язання за
кредитним договором у повному обсязі
.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 18 Закону
України «Про іпотеку», іпотечний
договір повинен містити зміст та
розмір основного зобов'язання, строк і
порядок його виконання та/або
посилання на правочин, у якому
встановлено основне зобов'язання.

В даному випадку, всі ці умови були
виконані при укладені,
оскаржувного договору іпотеки від
01.02.2008 р. В даному договорі
конкретно зазначений предмет
іпотеки: АДРЕСА_1, який складається
з житлового будинку літ. « В1»
загальною площею 68,30 кв.м , житловою
площею -47,20 кв.м, огорожі, хвіртки,
воріт . Вказано, що даний будинок
належить на праві власності
іпотекодавцеві - ОСОБА_1 на
підставі рішення Євпаторійського
міського суду від 12 11. 2007 р., яке
зареєстровано в реєстрі прав
власності за № 5368 та його
вартість на день укладення
договору іпотеки визначена
сторонами у розмірі - 482 200 гр.

Тому, доводи представника ОСОБА_1
про те, що в договорі іпотеки не
конкретизований предмет іпотеки,
не відповідає дійсності.

Договір іпотеки направлений
на забеспечення вимог Банку, які
випливають з кредитного договору №
250108- КФ, укладеного 01.02.2008 р. з ОСОБА_2
та у випадку не виконання умов
даного кредитного договора ОСОБА_2,
Банк мав би право отримати
задоволення за рахунок майна,
переданого в іпотеку. Судом
встановлено , що зазначений
кредитний договір був фактично
укладений та оформлений у
встановленому порядку. ОСОБА_2, діючи
на свій розсуд, отримала
відповідну суму кредиту в Банку, а
її мати - ОСОБА_1, за своїм власним
бажанням погодилась виступати
в даному випадку майновим
поручителем своєї доньки перед
Банком з виконання укладеного 01.02. 2008
р. кредитного договору № 250108- КФ .

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України , інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

При підписанні договору іпотеки,
сторони були ознайомлені з умовами та
погодилися з ними, про що свідчить їх
підпис у договорі. Належність
повноважень представника Банку
при укладені спірного договору
іпотеки , була перевірена
нотаріусом, тому доводи
представника позивача відповідно
до того, що договір від імені
банку підписаний не відомою їй
особою, також безпідставні та не
мають ні якого правового значення
для визнання даного договору не
дійсним .

За положеннями ч. ч. 1,3 ст. 215, ч. ч. 1 - 2 ст.
216 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин. Оспорювані
правочини- це правочини , якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах, встановлених
законом (частина друга статті 222,
частина друга статті 223, частина перша
статті 225 ЦК тощо).

Тобто, відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Судом встановлено, що договір
іпотеки , укладений 01.02.2008 року за
реєстровим № 287 між ПАТ «Банк
«Морський» та ОСОБА_1 не суперечить
нормам Цивільному Кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам.

В даному випадку, всі сторони
при укладенні правочину мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
правочину було вільним і відповідало
їх внутрішній волі. Правочин був
вчинений у формі, встановленій законом
та нотаріально посвідчений.
Правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до вимог щодо іпотечного
договору, визначених статтею 18 Закону
України «Про іпотеку» іпотечний
договір укладається між одним або
декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Іпотечний договір повинен містити такі
істотні умови: 1) для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб
відомості про: для резидентів -
найменування, місцезнаходження та
ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців; для
іпотекодавця та іпотекодержателя -
фізичних осіб відомості про: для
громадян України - прізвище, ім'я, по
батькові, місце проживання із
зазначенням адреси та індивідуальний
ідентифікаційний номер у Державному
реєстрі фізичних осіб -платників
податків та інших обов'язкових
платежів;

зміст та розмір основного зобов'язання,
строк і порядок його виконання та/або
посилання на правочин, у якому
встановлено основне зобов'язання;

опис предмета іпотеки

У разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші
положення, зокрема, визначення
вартості предмета іпотеки, посилання
на документ, що підтверджує право
власності іпотекодавця на предмет
іпотеки, відомості про обмеження та
обтяження прав іпотекодавця на предмет
іпотеки, визначення способу звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В даному випадку ,всі вимоги,
передбачені ст.ст. 203, 209, 640 ЦК України та
іншими нормами чинного законодавства ,
при укладені договору іпотеки, були
виконані сторонами.

Частина 1 статті 11
Цивільно-процесуального кодексу
України передбачає, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень проти них. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у розгляді справи.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про необґрунтованість вимог позивача
ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про
відсутність правових підстав для
задоволення заявлених позовних
вимог .

Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК
України, суд вважає необхідним
скасувати и заходи забезпечення
позову , застосовані ухвалою суду
від 17.02. 2014 р. (а.с 27).

На підставі викладеного , керуючись
ст. ст.11,12 13- 16, 202 -204 , 208 -212 , 215 , 216, 509,
526-527, 530, 572 , 573 - 593 , 627 -629 , 638 ЦК
України , Законом України « Про
іпотеку», ст.ст. 3, 6, 10, 11, 59-61, 88-89 ,154 ,
208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

Вирішив :

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Банк «Морський», 3 -
особа на стороні позивача - ОСОБА_2
про визнання іпотечного договору не
дійсним, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення
позовних вимог ОСОБА_1 про
накладення заборони ПАТ «Банк
«Морськой» вчиняти будь- які дії,
спрямовані на звернення стягнення
на заставне майно - домоволодіння
АДРЕСА_1 за договором іпотеки від
01.02. 2008 р.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Євпаторійський
міський суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду . Особи ,
які брали участь у справі , але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення

Повний текст рішення виготовлений
11.03.2014 р. о 13.00 год.

Суддя:
О.М. Куликовська