Справа № 545/3435/13-ц
Провадження № 2/545/55/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Гальченко
О.О.,

при секретарі
Вітренко С.С.,

з участю адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Ковалівської сільради
Полтавського району, ОСОБА_5 про
визнання правочину - заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі 22.08.2013 року звернулись до
суду з позовом до Ковалівської
сільради Полтавського району, ОСОБА_5
про визнання правочину - заповіту
недійсним ( а. с. 2 - 5 ), посилаючись на те,
що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1.
Мала сина - ОСОБА_7, який був Їх
батьком, а ОСОБА_6 - їх бабусею.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 46 років їх батько
помер. Після його смерті залишилися
діти: вони - від першого шлюбу, від
другого шлюбу -дочка, від третього
шлюбу - син ОСОБА_5. За життя їх батько
був підприємцем та все своє нерухоме
майно записував на своїх дружин. Так, на
другу дружину оформив два будинки, на
третю дружину, в якої син ОСОБА_5 -
квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, яка
обіцяла їм свою частину спадщини. Вони
після її смерті подали заяви в
Полтавську районну державну
нотконтору як спадкоємці за правом
представлення. В нотконторі їм стало
відомо, що 23.09.2011 року о 08-20 год. був
складений заповіт їх бабусею на онука -
ОСОБА_5, якого вона не знала та якого їх
матір запросила на похорони батька. З
тих пір пішов психічний тиск зі
сторони матері відповідача та самого
ОСОБА_5 Вони побачили, що після смерті
їх батька ОСОБА_6 дуже страждала, була в
неадекватному стані, страждала
серцевими нападами та в неї була
гіпертонічна хвороба та церебральний
остеосклероз. Вона то вважала, що вони
її онуки, то вигонила їх з будинку,
казала, що вона їх не знає і знати не
хоче. 23 вересня приїхала до них бабуся
додому в тяжкому стані, дуже рано та
погрожувала, що вони їй щось заподіяли,
вони найняли машину і відвезли її
додому, бо від допомоги лікаря вона
відмовилась. Вдень до бабусі приїздила
їх мати, бо бачила в якому стані
знаходилась бабуся, та побачила, що
вона продовжує знаходитися в
неадекватному стані та була лежачою,
бо в неї боліло серце і був тиск. Після
того вони декілька разів бачилися з
бабусею, де вона про складений нею
заповіт нікому нічого не казала, бо
забула про це, або не пам»ятала, а
казала, що тільки вони від батька
нічого не отримали, тому вона їм все
відпише. Даний стан бабусі бачили і
свідки та є підтвердження документів,
що вона в день підпису заповіту вона
перебувала під впливом тяжкої
обставини, не розуміла значення своїх
дій та не могла керувати ними. Такий
заповіт відповідно до ст. 225 ЦК України
визнається недійсним. Крім цього, в
такому стані і під тиском матері ОСОБА_5
та самого ОСОБА_5 її волевиявлення не
було вільним і не відповідало її
внутрішній волі, тим більше, що вона не
пам»ятала, що вона вчинила цей
правочин. В заповіті неозброєним оком
видно невпевненість підпису та не до
кінця написано ім»я та по-батькові, що в
заповіті не допускається, і також
свідчить про невільність
волевиявлення і відповідності її
внутрішній волі. Про даний заповіт вони
дізналися в нотконторі в кінці вересня
2012 року. Відповідно до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла дізнатись про порушення свого
права.

Прохали визнати заповіт, складений
в с. Ковалівка Полтавського району та
області від 23 вересня 2011 року на ім»я
ОСОБА_5 та посвідчений секретарем
виконкому Ковалівської сільради
Полтавського району та області та
зареєстрований в реєстрі за № 256
недійсним.

В судовому засіданні позивачки та
їх представник - ОСОБА_8 ( а. с. 41, 42 )
позов підтримали, надавши можливі
докази на підтвердження своїх вимог.
Пояснили, що після смерті батька
бабуся почала бути в психічному стані,
стала їх не визнавати як онучок, бо
мабуть був тиск з боку онука ОСОБА_5,
хоча бабуся такого їх не казала. Коли
до них приїхала, то казала їм, що вони
їй не родичі, хочуть її отруїти. Вони
відвезли її до дому. Коли їхати до
неї приїхала в той же день, то вона теж
була в психічному стані, тому такого
заповіту складати не могла, у неї був
тиск. Уточнили, що в тексті позову не
вірно зазначено, які діти в їх батька
та від якого шлюбу, тому уточнили, що
вони у батька від першого шлюбу, від
другого шлюбу - син ОСОБА_5, від
третього шлюбу - дочка ОСОБА_17.
Наполягали на тому, що стан психічних
розладів у бабусі посилився після
смерті її сина, а їх батька на протязі
пів року. Вона мала такі психічні
розлади : під старість забувала, могла
одягти не те, що потрібно,
неадекватність дій - поводила себе не
вірно, говорила одне, а робила інше, пів
року ходила на цвинтар, посипала там
піском, щоб ніхто з них туди не ходив.
До них ставилася погано, бо вони їй
суперечили. Одночасно вказували, що
бабуся не потребувала стороннього
догляду, вони в її інтересах не
зверталися за допомогою до медичних
закладів та їм не відомо чи
перебувала їх бабуся на диспансерних
обліках, її медичних діагнозів не
знають, бо за фахом не медики. Відомо,
що бабуся лікувалася один раз після
смерті їх батька у лікарні, бо лікарні
не любила, але з яким діагнозом
сказати не могли. На уточнення суду
повідомили, що не можуть відрізняти
ознак старечої деменції від ознак
психічних розладів. Після
забезпечення доказів судом за їх
клопотанням відмовилися від
призначення та проведення відповідної
експертизи судом, про що повідомив їх
представник в засіданні в їх
присутності. До суду звернулися, бо
онук - ОСОБА_5 жодного разу не приходив
до бабусі, лише на похорони за
запрошенням їх матері, бабуся казала,
що одпише їм, тому їм стало обідно, що
з ними так сталося.

Представник відповідача
Ковалівської сільради - Загреба Ю.Г. ( а.
с. 78 ) позов не визнала як
безпідставний, а обставини зазначені в
ньому є надуманими, позов ґрунтується
на підтверджених обставинах та на їх
припущеннях. Пояснила, що в даний час
працівник сільради, яка посвідчувала
вказаний заповіт перебуває у
декретній відпустці, але решта
працівників сільради вказують на
адекватність померлої особи та
відомостей про її неадекватність до
них не надходило, хоча вказують, що
мала не зовсім гарний характер. В
разі неадекватності одинокої особи, то
в неї був би патронаж від сільради.
Заповіт складався у приміщенні
сільради самою бабусею та
підписувався нею згідно вимог чинного
законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
адвокат ОСОБА_12 ( а. с. 39 - 40 ) позов не
визнав через його безпідставність, так
як по людські він та його довіритель
розуміють позивачок, але після смерті
свого сина бабуся була дійсно в
стресовому стані і для неї смерть
єдиного сина була катастрофою, але не
була в стані внаслідок якого не могла
розуміти своїх дій та керувати ними,
бо жодного доказу позивачами щодо їх
посилання на медичні документи, то
вони не містять таких відомостей.
Вказані у позові ними обставини є
припущеннями позивачок та як вони
розповідають посилання на стресову
ситуацію. Відсутній медичний документ
в якому було б визначено фаховий
діагноз для підтвердження позовних
вимог. Тому, прохав вирішити питання
про стягнення із позивачок понесених
відповідачем судових витрат за
надання йому юридичної допомоги
згідно чинного законодавства та
надав відповідні докази.

Відповідач ОСОБА_5 та його
представник - ОСОБА_13 ( а. с. 32 ) в
засідання не з»явилися, надавши суду
заяви про розгляд справи по суті у
їх відсутності за участю адвоката ( а.
с. 76, 77 ). Тому, суд за згоди решти
сторін вважає за можливе розгляд
справи по смуті у відсутності не
з»явившихся належно повідомлених
сторін по наявним матеріалам справи
та за наявності від них відповідних
заяв.

Свідок ОСОБА_14 ( а. с. 106 ) суду
пояснила, що є матір»ю позивачок та
була невісткою померлої і вважає
причину написання заповіту не на
свою користь, те, що в 2009 році помер її
колишній чоловік і з його матір»ю -
бабусею у них почалися конфлікти. На
його похоронах було присутніх чотири
дружини померлого, одна із яких -
ОСОБА_13, яка після похорон стала
навіщати бабусю зх. невідомих їй
причин. Після чого для бабусі вона та
її дочки стали не такі, нібито
обкрадаємо її, тому останні 9 місяців
перед її смертю вони не підтримували
з бабусею стосунки. До неї їздила
ОСОБА_13, а після похорон її взнали про
заповіт на онука - ОСОБА_5, незважаючи
на те, що її дочки стільки зробили для
неї. Під час похорон сина бабусю
колола швидка допомога, а після
похорон через 40 днів до них змінилося
відношення. Поведінка бабусі була як
завжди, хворіла, ходила до лікарні, а в
2007 році їй робили операцію гнійного
апендициту. Потім почалися зміни :
стала не впізнавати, були істерики в
неї, до неї їм не можна зайти, бо
обкрадають і на цвинтар ходити їм не
можна. Почалися великі скандали, все
їй не так, била себе у груди, рвала на
собі одяг, по селу ходила роздіта або в
тапках серед зими. Чи скандалила в
селі не знає. Заставити її йти в
лікарню було не можливо. А 23.09.2011 року
приїхала до них до дому дуже емоційна,
з претензіями, в неї був тиск, важко
дихала, була нервова, як завжди
роздута, в неї завжди був такий стан,
тому вона дала їй таблетки від тиску і
відвезла її до дому. Тому, вона зробила
висновок, що це так на бабу вплинула
ОСОБА_13, бо її ОСОБА_5 став хороший та
називала його синком. Дід баби й досі
живий та проживає зараз в її хаті. З
приводу психічного стану баби нікуди
не зверталися.

Свідок ОСОБА_15 ( а. с. 107 ) суду
пояснив, що є чоловіком матері
позивачок померлої, знає бабу вже 15
років, тому померла як він не знала
цього онука - ОСОБА_5 до похорон сина.
Після похорон допомагав возити бабу
до лікарні. Після похорон була
нормальна, а потім якась не така, бо то
в неї курей вкрадуть, то метал. На
цвинтар часто ходила і бувало в ніч.
Була всім незадоволена. 23.09.2011 року
приїздила до них до дому дуже рано,
скандалила, обзивала дітей, він дуже
не вникав і пішов з дому. До себе бабу
жити та доглядати не взяв, бо йому
вона ніхто. Про тиск з боку ОСОБА_13 та
онука баби йому не відомо, але
відношення до них різко змінилося.
Поки не знала онука та ОСОБА_13 то й
було все нормально.

Свідок ОСОБА_16 ( а. с. 114 ) суду
пояснив, що є сусідом та односельцем
померлої бабусі, тому коли помер її
син вона дуже переживала, кожен день
їздила на цвинтар, була вбита горем. Він
з нею розмовляв, то бабуся казала, що
не хоче жити, а іноді не зовсім
розумів, що каже. Ходила в поганому
вигляді і іноді босяком, казала, що їй
не холодно. Про це її родичам він
нічого не казав, бо вони бачили це і
самі. Про заповіт в них розмови не і
було, про тиск на неї йому не
повідомляла. Сторонньої допомоги баба
не потребувала, огород обробляла сама,
до неї їздили онуки - дівчата. Онука
ОСОБА_5 практично не знає, бо бачив
його тільки після смерті баби. У баби
є чоловік, вони жили під однією кришею,
дід зробив собі окремий вхід.

Судом встановлено, що позивачки та
відповідач - ОСОБА_5 у справі є онуками
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, а
померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 є сином
померлої ОСОБА_6 та батьком позивачок
та відповідача ОСОБА_5 ( а. с. 6, 7, 9, 10, 11,
12, 13 ). Згідно заповіту ОСОБА_6,
посвідченого 23.09.2011 року секретарем
Ковалівської сільради Полтавського
району та області, все своє майно де б
воно не було та з чого воно б не
складалося повністю заповіла ОСОБА_5,
який станом на 05.02.2013 року не
змінений та не скасований ( а. с. 8 ). На
ухвалу суду від 04.12.2013 року ( а. с 54 ) за
клопотанням позивачок про
забезпечення доказів суду було надано
завірену належним чином копію
спадкової справи після померлої, де
маються заяви про прийняття спадщини
від відповідача ОСОБА_5 та позивачок у
справі ( а. с. 64 - 75 ). А також, надано
амбулаторну картку на ім»я ОСОБА_6 з
Ковалівської амбулаторії, яка в
оригіналі була оглянута в ході
судового засідання та згідно якої
померла перебувала на диспансерному
обліку з січня 2012 року з приводу
артеріальної гіпертензії, ІХС ( а. с. 91
). Позивачки та їх представник
відмовилися від призначення та
проведення посмертної судово -
психіатричної експертизи через
відсутність такого в них бажання.

Суд, заслухавши сторін, свідків,
дослідивши докази, якими
обґрунтовується позов, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за безпідставністю
відповідно до ст. 60 ЦПК України, так як
позивачки не довели обставин своїх
позовних вимог, на які вони
посилалися як на підставу своїх вимог
згідно ст. 30 ч. 2, 39, 40, 225 ЦК України та
ст. 239 ч. 1 ЦПК України, а лише
висловлювали в даному випадку свої
суб»єктивні міркування, обіди та
припущення. Фактів передбачених ст. 61
ЦПК України, які б давали підстави
позивачкам звільнення від
доказуванням судом не встановлено.
Враховуючи, що не в компетенції суду
визначати самостійно без спеціальних
познань стан фізичної особи, яка є
померлою на час розгляду справи, у
момент вчинення нею будь - якого
правочину, що вона не усвідомлювала
значення своїх дій та ( або ) не могла
керувати ними згідно ст. 225 ч. 1 ЦК
України, оскільки в даному випадку це
є медичний критерій, а не юридичний, а
за відмовою позивачок призначати
та проводити відповідний вид
експертизи, то у суду відсутні
належні та достовірні докази з цього
приводу.

Що стосується вимоги адвоката про
вирішення питання при розгляді справи
розподілу понесених судових витрат,
а саме стягнення з позивачок на
користь відповідача ОСОБА_5 витрат на
правову допомогу, то дана вимога
підлягає задоволенню відповідно до
ст. 79 ч. 3 п. 3, 84, 88 ЦПК України, оскільки
такі витрати відносяться до видів
судових витрат та підлягають
розподілу пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено з урахуванням
законодавства щодо граничного
розміру компенсації витрат на
правову допомогу встановлену
законом, заявлений розмір якої не
перевищує граничного розміру.

Керуючись ст. 27, 31, 79 ч. 3 п. 2, 84, 88, 208,
214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст. 13, 202, 203, 225
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Ковалівської сільради
Полтавського району, ОСОБА_5 про
визнання правочину - заповіту від
23.09.2011 року на ім»я ОСОБА_5, посвідченого
секретарем Ковалівської сільбради
Полтавського району та області,
зареєстрованого в реєстрі за № 256
недійсним - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з : ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
рівних частках з кожної на користь
ОСОБА_5 судові витрати за надання
правової допомоги у сумі 3 000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення надруковано суддею в
нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя Полтавського районного
суду
О.О. Гальченко