Справа № 477/609/14-ц
Провадження № 2/477/512/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області в складі: головуючого - судді
Козаченка Р.В.,

при секретарі - Бітюковій С.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1, її
представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання його таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2014 року позивачка звернулася
до суду із зазначеним позовом, в якому
просила визнати відповідача ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування своєї вимоги вказувала
наступне.

У її власності знаходиться зазначений
будинок, в якому вона проживає разом зі
своєю сім'єю: донькою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім
того, в будинку також зареєстрований,
хоча і не проживає з 20 квітня 2008 року
ОСОБА_3, який був її чоловіком. 14 серпня
2008 року шлюб з ОСОБА_3 розірваний,
відповідач добровільно змінив своє
місце проживання, але відмовляється
знятися з реєстрації. Дана обставина
заважає позивачці в повній мірі
користуватися та розпоряджатися
власним будинком, також їй доводиться
самостійно сплачувати по рахункам по
оплаті комунальних платежів.

Посилаючись на те, що відповідач
добровільно не проживає в належному їй
на праві власності будинку, не несе
витрат на його утримання, тому на
підставі ст.405 ЦК України просила
позбавити ОСОБА_3 права користування
житловим приміщенням даного будинку.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про о
час та місце слухання справи судом був
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, а також свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши
матеріали справи в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, прийшов до висновку,
що позов слід задовольнити виходячи з
наступного.

Будинок АДРЕСА_1 належить позивачці на
праві приватної власності.

Він був куплений нею 26 грудня 2000 року у
громадянина ОСОБА_9 за письмовим
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом ОСОБА_10, який 9
січня 2001 року був зареєстрований в КМ
«Миколаївське МБТІ».

В той же час, в будинку зареєстрований,
але не проживає з 20 квітня 2008 року
ОСОБА_3, колишній чоловік позивачки,
шлюб з яким розірваний 14 серпня 2008 року.

Наявність такої реєстрації позбавляє
позивачки як власника будинку належним
чином ним володіти та розпоряджатися.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

На час виникнення спірних
правовідносин діяли норми Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Цивільного кодексу України 2003 року,
Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
України, з урахуванням положень ст. 405
ЦК України, члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Проте відповідач в будинку
добровільно не мешкає більше року і не
є членом сім'ї власниці, тому позовні
вимоги останньої законні та
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З відповідача підлягають стягненню на
користь позивачки судові витрати,
понесені нею при поданні позову до суду
в сумі 243 грн. 60 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
його таким, що втратив право на
користування житловим будинком
АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати у виді
судового збору в сумі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів після проголошення рішення.

Суддя
Р.В.
Козаченко