Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/395/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ковальва О.Б,
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.03.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Кодрула М.А., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря судового
засідання Задирака Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитом, за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 04 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів, де
просить стягнути з них заборгованість
в рівних частках за кредитним
договором №0 від 03.11.2006 року по 2
536,84 дол. США, що за курсом НБУ складає по
20 276,96 грн. та судовий збір в сумі по 202,76
грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
між позивачем та ОСОБА_4 03.11.2006 року був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0
(надалі - кредитний договір), відповідно
з яким позичальник отримав кредитні
кошти в розмірі 13 100,00 дол. США та
зобов'язався повернути кошти та
сплатити плату за кредит на умовах,
передбачених в договорі, але в будь -
якому випадку повернути кредит та
плату за кредит у повному обсязі не
пізніше 02.11.2016 року (п.1.2, п.1.3 кредитного
договору).

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань було укладено договір
поруки з ОСОБА_2 (дружиною позичальника)
та договір іпотеки від 03.11.2006 року між
банком та позичальником ОСОБА_4, який
посвідчений приватним нотаріусом
Олександрійського міського
нотаріального округу та зареєстровано
за реєстром № 2534.

Згідно договору іпотеки, ОСОБА_4
надав в іпотеку житловий будинок з
надвірними будівлями, що є його
власністю та знаходиться за адресою -
АДРЕСА_2. За домовленістю сторін
вартість будинку становить 94 755,00 грн..
Даний договір був зареєстрований в
реєстрі іпотек 03.11.2006 року та на
вказаний будинок накладено заборону на
відчуження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_4
помер.

Після смерті позичальника за
вказаним договором залишилися
невиконанні зобов'язання по поверненню
кредиту в сумі 9 934,36 дол. США,
нарахування процентів зупинено.

Позивач, дізнавшись про смерть
позичальника, направив на адресу
державної нотаріальної контори у м.
Олександрії вимогу до спадкоємців від
10.04.2013 року про необхідність погашення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 5 373,68дол. США на протязі 30
календарних днів шляхом сплати
одноразовим платежем та просив довести
вимогу до відома спадкоємців. Але
вимога банку не виконана.

Станом на 23.08.2013 року заборгованість
за кредитним договором № 0 від
03.11.2006 року складає 5073,68 дол. США.

Зазначають, що з паспортів
позичальника та поручителя вбачається,
що вони перебували в шлюбі та ОСОБА_2 є
дружиною померлого. Із свідоцтва про
народження відомо, що ОСОБА_3 є сином
померлого.

Посилаючись на ст., ст. 1216, 1218, 1219, 1281
1282 ЦК України просять їх вимоги
задовольнити.

Також позивач просить стягнути з
відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 04 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач просить його скасувати з тих
підстав, що судом порушені норми
матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

В своїй апеляційній скарзі
апелянт зокрема зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги,
що відповідачі є спадкоємцями за
законом і дійшов неправильного
висновку, що заборгованість за
кредитним договором підлягає
стягненню із поручителя, а смерть
ОСОБА_4 не припиняє дію договору
поруки.

В судове засідання сторони не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце
розгляду справи, клопотань щодо
відкладення розгляду справи не
надходило.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, перевіривши матеріали
справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, із наступних
підстав.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції дійшов висновку,
що банк у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин, з огляду на положення
частини 3 статті 559 ЦК України не
визначився із тим, хто є зобов'язаною
особою безпосередньо за кредитним
договором після смерті ОСОБА_4, а відтак
є невмотивованими вимоги банку про
покладення на відповідачів як на
спадкоємців померлого, а не на ОСОБА_2
як на поручителя померлого, обов'язків
по сплаті заборгованості за кредитним
договором. Суд також вважає, що банк
безпідставно послався на положення
Книги 6 "Спадкове право" ЦК України та
подав позов як до спадкоємців
померлого, оскільки належним чином не
з'ясував, чи відкрилась спадщина на
наявне спадкове майно, яка його
вартість та чи є спадкоємці у померлого
та хто саме, а тому в позовних вимогах
відмовляє.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що між
банком та ОСОБА_4 03.11.2006 року був
укладений договір про надання
споживчого кредиту №0 (надалі -
кредитний договір), відповідно з яким
позичальник отримав кредитні кошти в
розмірі 13 100,00 дол. США та зобов'язався
повернути кошти та сплатити плату за
кредит на умовах, передбачених в
договорі, але в будь - якому випадку
повернути кредит та плату за кредит у
повному обсязі не пізніше 02.11.2016 року
(п.1.2, п.1.3 кредитного договору). В
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань було укладено договір
поруки з ОСОБА_2 (дружиною
позичальника) та договір іпотеки від
03.11.2006 року між банком та позичальником
ОСОБА_4, який посвідчений приватним
нотаріусом Олександрійського міського
нотаріального округу та зареєстровано
за реєстром № 2534. Згідно договору
іпотеки, ОСОБА_4 надав в іпотеку
житловий будинок з надвірними
будівлями, що є власністю ОСОБА_4 та
знаходиться за адресою - АДРЕСА_2. За
домовленістю сторін вартість будинку
становить 94755,00 грн.. Даний договір був
зареєстрований в реєстрі іпотек 03.11.2006
року та на вказаний будинок накладено
заборону на відчуження. ІНФОРМАЦІЯ_1
року позичальник ОСОБА_4 помер. Після
смерті позичальника за вказаним
договором залишилися невиконані
зобов'язання по поверненню кредиту у
розмірі 9934 грн. 36 доларів США.
Нарахування процентів зупинено.
Дізнавшись про смерть позичальника
Банк направив на адресу державної
нотаріальної контори у м. Олександрія
вимогу до спадкоємців від 10.04.2013 року
за № 30-11/12126 про необхідність
погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 5373
долара 68 центів США на протязі 30 днів
та просив нотаріуса довести вимогу
до відома спадкоємців. Однак вимога
банку в повному обсязі не виконана,
заборгованість погашена лише
частково і станом на 23.08.2013 року
становить 5073 долара 68 центів США.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями ст. 1268 ЦК
України, спадкоємець за заповітом чи
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 на час відкриття
спадщини була зареєстрована та
проживала разом із спадкодавцем за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24), а відповідач
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття
спадщини був неповнолітнім (а.с. 24).

Оскільки із заявою про відмову від
спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
нотаріальної контори не зверталися,
то вони є особами, які прийняли
спадщину.

Згідно частин 1 та 2 статті 1281 ЦК
України, спадкоємці зобов'язані
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України
спадкоємців зобов'язано задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено, а у
разі відмови від одноразового платежу
суд за позовом кредитора накладає
стягнення на майно, яке було передане
спадкоємцям у натурі.

Таким чином, вимога банку щодо
стягнення із спадкоємців ОСОБА_4
заборгованості за укладеним між ним
та Банком кредитним договором,
ґрунтується на Законі.

В матеріалах справи відсутні будь -
які докази, крім пояснень ОСОБА_2
щодо належного виконання
відповідачами зобов'язання
повідомити Банк про відкриття
спадщини після смерті спадкодавця.

А отже, суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку, що банк був
повідомлений про смерть позичальника
в квітні 2009 року.

Як зазначалося вище, в забезпечення
виконання кредитних зобов'язань між
Банком та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки.

Відповідно до п. 32 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику
застосування судами законодавства
при вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин, при
вирішенні спорів щодо виконання
зобов'язань за кредитним договором у
випадку смерті боржника/позичальника
за наявності поручителя чи спадкоємців
суди мають враховувати таке:

-з урахуванням положення статті 1282
ЦК спадкоємці боржника за умови
прийняття спадщини є боржниками перед
кредитором у межах вартості майна,
одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов'язання
погасити нараховані відсотки і
неустойку тільки в тому випадку, якщо
вони вчинені позичальникові за життя.
Інші нараховані зобов'язання фактично
не пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

-поручитель приймає на себе
зобов'язання відповідати за виконання
кредитного договору за боржника
(статті 553- 554 ЦК), а також за будь-якого
боржника в разі переводу боргу чи
смерті боржника, якщо таке зазначено у
договорі поруки.

-відповідно до статті 523 ЦК порука
або застава, встановлена іншою особою,
припиняється після заміни боржника,
якщо поручитель або заставодавець не
погодився забезпечувати виконання
зобов'язання новим боржником, а згідно
зі статтею 607 ЦК зобов'язання
припиняється неможливістю його
виконання у зв'язку з обставиною, за яку
жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином на поручителів може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку смерті
позичальника лише за наявності у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки.

Оскільки договором поруки № 239144 від 03
листопада 2006 року (а.с. 16-17) надання
поручителем згоди відповідати за
будь - якого нового боржника не
зафіксовано, то суд першої інстанції
дійшов неправильного висновку щодо
продовження між Банком та ОСОБА_2
правовідносин які виникли між ними в
результаті укладення договору
поруки.

Із договору іпотеки від 03.11.2006
року (а.с. 18 - 19) вбачається, що
спадкодавець мав у власності
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований за
адресою АДРЕСА_2, вартість якого, за
домовленістю сторін договору, на час
його укладення, складає 94755 грн. В
даному будинку на даний час
зареєстрована та проживає відповідач
ОСОБА_2.

Із вищезазначеного вбачається,
що сума спадкового майна перевищує
суму боргу за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
позов задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, на
підставі ст. 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України,
керуючись ст.ст. 3, 307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 04 грудня 2013 року,
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
спадкоємців після смерті ОСОБА_4, в
рівних частках, заборгованість за
кредитним договором №0 від 03.11.2006
року, по 2 536,84 дол. США, що за курсом НБУ
складає по 20 276грн. 96 коп., з кожного та
судовий збір в сумі по 202,76 грн., з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може
бути оскаржено протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: