АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Парамонов М.Л.
№ 22-ц/796/2117/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Комунальне підприємство «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва», Служба у справах дітей
Дарницької районної у м.Києві
державної адміністрації, про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне
підприємство «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва», Служба у
справах дітей Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації, про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити. Посилається на те, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а саме, ст. 10 ЦПК
України та ст. 358 ЦК України. Зазначає,
що перепланування у квартирі шляхом
встановлення цегляної стіни, яка
розділяє лоджію на дві частини;
демонтування віконного блоку та
частини зовнішньої стіни у кімнаті
площею 13,5 кв. м, було проведено за
взаємною згодою сторін.

В апеляційній інстанції представники
ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та
просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва», Служби у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації не з'явивлися,
повідомлені про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 1995 року по 12
травня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають двох
малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 березня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 18 липня 2012 року, в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнано ОСОБА_2 і ОСОБА_3
за кожним право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1. (а. с. 5-11).

Відповідно до копії технічного
паспорта квартира АДРЕСА_1 складається
з 2 кімнат житловою площею 33,2 кв. м., у
тому числі: 1-а кімната - 13,5 кв. м.,
позначена на плані за № 5, 2-а кімната -
19,7 кв. м., позначена на плані за № 6,
кухні площею 9,4 кв. м., позначеної на
плані під № 4, ванної кімнати площею 3,1
кв. м., позначеної на плані під № 2,
вбиральні площею 1,6 кв. м., позначеної на
плані під № 3 коридору площею 9,2 кв. м.,
позначеного на плані під № 1, кладової
площею 0,7; 0,3 кв. м. Квартира обладнана
лоджією, площею 3,8 кв. м., вихід на яку
розташовано з кухні та житлової
кімнати площею 13,5 кв. м. (а. с. 12-13).

Відповідно до копії довідки форми № 3 в
квартирі зареєстровані та проживають 4
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітні
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 14).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про
встановлення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1. Просив виділити в
його користування житлову кімнату
площею 13,5 кв. м., позначену на плані за №
5, виділити ОСОБА_3 у користування
житлову кімнату площею 19,7 кв. м.,
позначену на плані за № 6. Інші
приміщення загального користування:
кухню ванну кімнату, вбиральню,
коридор, кладову, лоджію залишити у
спільному користуванню співвласників.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що на даний час існує самовільне
перепланування та переобладнання
квартири шляхом встановлення цегляної
стіни, яка розділяє лоджію на дві
частини; демонтування віконного блоку
та частини зовнішньої стіни у кімнаті
площею 13,5 кв. м, внаслідок чого фактично
приміщення кімнати з'єднано з
відгородженою частиною лоджії. 30
вересня 2013 року відповідачка
зверталася до Комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м.Києва» з приводу
незаконного перепланування позивачем
квартири та відповідного реагування. А
відтак, запропонований позивачем
варіант визначення порядку
користування приміщенням квартири не
відповідає законним правам та
інтересам сторін, як співвласників
квартири.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» від 22 грудня 1995
року № 20, квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) останньої підлягає поділу в
натурі, якщо сторонам можливо виділити
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватись як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Встановлення порядку користування
приміщеннями квартири між
співвласниками відповідно до змісту
ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою
здійснення ними права спільної
часткової власності та не змінює
розміру часток належних кожному із
співвласників.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Як було встановлено судом, у квартирі
АДРЕСА_1 без відповідної
проектно-дозвільної документації було
проведено перепланування шляхом
встановлення цегляної стіни, яка
розділяє лоджію на дві частини;
демонтування віконного блоку та
частини зовнішньої стіни у кімнаті
площею 13,5 кв. м., внаслідок чого
фактично приміщення кімнати з'єднано з
відгородженою частиною лоджії.

Разом з тим, проведення перепланування
квартири не позбавляє співвласників
права на встановлення між ними порядку
користування такою квартирою, зокрема
і у судовому порядку, в межах
здійснення цивільних прав, визначених
ст. 13 ЦК України.

Судом було встановлено, що на даний час
сторони користуються квартирою за
варіантом встановлення порядку
користування, запропонованим
позивачем. Тобто, ОСОБА_2 фактично
користується житловою кімнатою площею
13,5 кв. м., а ОСОБА_3 користується
житловою кімнатою площею 19,7 кв. м.

Таким чином у суду були відсутні
підстави вважати, що запропонований
позивачем варіант визначення порядку
користування приміщенням квартири не
відповідає законним правам та
інтересам сторін, як співвласників
квартири та порушує права ОСОБА_3

При цьому, житлова кімната площею 19,7 кв.
м. за житловою площею значно
перебільшує частку відповідачки у
праві спільної часткової власності.

Перепланування квартири АДРЕСА_1 не
було узаконено, а тому, заявляючи
позовні вимоги, ОСОБА_2 правильно
виходив з плану квартири відповідно до
технічного паспорта на квартиру,
виконаного Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 29 листопада 2010
року без врахування проведеного
перепланування.

Цраховуючи, що між сторонами виникають
конфлікти з приводу користування
квартирою, колегія суддів дійшла
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
про встановлення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1, шляхом виділення
йому в користування житлову кімнату
площею 13,5 кв. м., позначену на плані за №
5; ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 19,7 кв.
м., позначену на плані за № 6, залишивши
у спільному користуванні сторін кухню
площею 9,4 кв. м., позначену на плані під
№ 4, ванну кімнату площею 3,1 кв. м.,
позначену на плані під № 2, вбиральню
площею 1,6 кв. м., позначену на плані під
№ 3 коридор площею 9,2 кв. м., позначений
на плані під № 1, кладову площею 0,7; 0,3 кв.
м. та лоджію, площею 3,8 кв. м.

Відтак, відповідно до ст. 88 ЦПК України
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає
стягненню 114,70 грн. судового збору.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, 26 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та
адвокатом Київської обласної колегії
адвокатів України ОСОБА_1 було укладено
договір про надання правової допомоги,
відповідно до якого ОСОБА_1
зобов'язався за винагороду подати до
суду позовну заяву, брати участь у
судових засіданнях. На виконання умов
вказаного договору позивачем того ж
дня було видано довіреність. (а. с. 21-23).

На підставі вказаного договору ОСОБА_2
сплатив на користь ОСОБА_1 4000,00 грн. (а. с.
40).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню з ОСОБА_3 2209,96
грн. витрат на правову допомогу,
зокрема, 458,80 грн. за підготовку
позовної заяви з розрахунку 1 год.
роботи, 107,06 грн. участі ОСОБА_1 у
судовому засіданні 31 липня 2013 року з
розрахунку 14 хв., 382,35 грн. участі ОСОБА_1
у судовому засіданні 14 вересня 2013 року
з розрахунку 50 хв., 221,76 грн. участі
ОСОБА_1 у судовому засіданні 24 вересня
2013 року з розрахунку 29 хв., 1 039,99 грн.
участі ОСОБА_1 у судовому засіданні 23
жовтня 2013 року з розрахунку 2 год. 16 хв.
(а. с. 2-4, 35, 53, 75, 96).

При цьому, колегія суддів враховує, що в
судовому засіданні 28 листопада 2013 року
брала участь ОСОБА_7, як представник
ОСОБА_2, разом з тим, договір про надання
правової допомоги було укладено лише з
ОСОБА_1

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 28 листопада
2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи викладене, відповідно до ст.
88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню 114,70 грн.
судового збору та 2209,96 грн. витрат на
правову допомогу, а всього 2324,66 грн.
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 рокускасувати
та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: Комунальне підприємство
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва», Служба у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації, про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Виділити у користування ОСОБА_2 житлову
кімнату в квартирі АДРЕСА_1 площею 13,5
кв. м., позначену на плані за № 5.

Виділити у користування ОСОБА_3 житлову
кімнату в квартирі АДРЕСА_1 площею 19,7
кв. м., позначену на плані за № 6.

Кухню площею 9,4 кв. м., позначену на
плані під № 4, ванну кімнату площею 3,1
кв. м., позначену на плані під № 2,
вбиральню площею 1,6 кв. м., позначену на
плані під № 3 коридор площею 9,2 кв. м.,
позначений на плані під № 1, кладову
площею 0,7; 0,3 кв. м., лоджію, площею 3,8 кв.
м. залишити у спільному користуванні
співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 114,70
грн. судового збору та 2209,96 грн. витрат
на правову допомогу, а всього 2324,66 грн.
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді