Справа
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2014 Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.

при секретарі - Пулатовій
О.Є.

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому
просила про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку , врахунок
відшкодування спричиненої
матеріальної шкоди в сумі 5224,79 грн.,
моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.,
понесених судових витрат, а всього 15224,
79 грн.

В подальшому, позивач уточнила вимоги
позову, та просила про стягнення з
відповідачів на її користь в рахунок
погашення спричиненої матеріальної
шкоди в сумі по 1741,59 грн., та моральної
шкоди по 3333,33 грн. з кожного.

При цьому, позивач вказала, що
відповідачі безпідставно звернулись
до суду з позовом про стягнення коштів
за договором займу, оскільки рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21.03.2013 року скасовано
ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області, провадження у
справі закрито.

Спричинена матеріальна шкода
складається з понесених витрат на
правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.,
судового збору за звернення до суду з
зустрічним позовом - 245,00 грн., судового
збору за звернення до суду з
апеляційною скаргою в сумі 115,00 грн.,
витрат на лікування в сумі 334,79 грн. та
90,00 грн., а також вартість лікування в
санаторії в майбутньому - 2940,00 грн.

В обгрунтування своїх вимог,
ОСОБА_1 посилалась на вимги ст.ст. 23, 202,
759, 762, 763, 777, 778, 1130, 1166, 1167 ЦК України.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримала, просила про їх
задоволення, та вказала на те, що вона
звернулась до суду як фізична особа,
до відповідачів - фізичних осіб.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з*явилась, направила свого
представника., який вважав позов
безпідставним і таким, що задоволенню
не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 також
просили у задоволенні позову відмовити
.

Судом ухвалено про розгляд справи
у відсутності учасників процесу, які не
з*явились.

Вивчивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

09 листопада 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 звернулися до Центрального
районного суду м. Миколаєва з позовною
заявою до ОСОБА_1, та просили суд
стягнути з відповідача заборгованість
за договором позики в розмірі 16982,74 грн.
та судові витрати.

20.03.2013 року Центральним районним судом
м. Миколаєва постановлено рішення, яким
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 суму боргу за
договором позики в розмірі 16982,73 грн.

Ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 16.04.2014 року
рішення суду від 20.03.2013 року скасовано,
а провадження у справі закрито, в
зв*язку з тим, що спір підлягає
вирішенню в порядку господарського
судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.3,ст.4 ЦПК України ,
кожна особа має право в порядку,
передбаченому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права чи інтересів.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути : визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов*язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
шкоди, відшкодування моральної
немайнової шкоди, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади АРК або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

За ст. 22 ЦК України, збитками, які
підлягають відшкодуванню є : втрати,
яких особа зазнала у зв*язку зі
знищенням, пошкодженням речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права реальні збитки ,
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено упущена вигода
.

До реальних збитків мають
зараховуватись, по-перше, витрати, яких
особа зазнала у зв*язку зі знищенням
або пошкодженням речі, і по-друге,-
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права.

Витрати, понесені ОСОБА_1 є такими, яких
вона зазнала у зв*язку з
реалізацією своїх процесуальних прав
під час розгляду певної справи в
порядку цивільного судочинства.

Такі витрати процесуальним
законодавством ст.79 ЦПК України
віднесено до судових витрат, вони
відшкодовуються в порядку,
передбаченому відповідним
процесуальним законом і не можуть бути
визнані збитками чи шкодою в розумінні
положень цивільного законодавства.

За такого, посилання позивача на
витрати понесені при сплаті судового
збору, як на спричинену шкоду, -
безпідставні.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов*язаних із розглядом
справи. Витрати, пов*язані з розглядом
справи , визначені в ч.3 ст. 79 ЦПК
України, і їх розподіл здійснюється
судом відповідно до вимог,
установлених цим кодексом ст.ст.88, 89
.Крім того, суд під час ухвалення
рішення вирішує питання щодо розподілу
судових витрат, про що зазначається в
його резолютивній частині.

У разі не вирішення судом питання
про судові витрати суд , котрий ухвалив
рішення, за заявою осіб, які беруть
участь у справі , чи з власної
ініціативи надано можливість ухвалити
додаткове рішення. Ухвали суду щодо
визначення розміру судових витрат
окремо від рішення суду можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку
відповідно до ст. 293 ЦПК України.

Оскарження ухвали (рішення) суду
першої інстанції в апеляційному
порядку є процесуальною дією учасника
процесу, яка повинна відбуватися у
відповідності до вимог ст. 293 - 297 ЦПК
України, де передбачена сплата
судового збору за подачу апеляційної
скарги у відповідності до ст. 4 ЗУ "Про
судовий збір". Статтею 8 цього Закону та
ст. 82 ЦПК України передбачена
можливість звільнення від сплати
судових витрат за заявою сторони за
відповідних обставин.

За такого, вимоги позивача щодо
стягнення шкоди внаслідок сплати
судового збору,оплата правової
допомоги, сплата судового збору за
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2,
ОСОБА_3. ОСОБА_6 про стягнення 22 867 грн,
оплата апеляційних скарг задоволенню
не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавача шкоди
(цивільне правопорушення).

У цивільному праві акт завдання шкоди
складається з наступних елементів:
протиправна поведінка особи (поведінка
яка порушує імперативні норми права
або санкціоновані законом умови
договору, внаслідок чого порушуються
права іншої особи), настання шкоди
(виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права або
применшенні немайнового блага (життя,
здоров*я), причинний зв*язок між двома
вказаними елементами (обов*язкова
умова, за якою розуміється настання
шкоди як об*єктивного наслідку
поведінки завдавача шкоди), вина
завдавача шкоди (деліктна
відповідальність настає лише за вини
заподіювача шкоди).

Однак, позивачем не надані докази
спричинення їй шкоди, яка знайшла своє
відображення у понесенні витрат на
проведення лікування, та докази, які
підтверджують понесені витрат на
лікування (чеки , квитанції, тощо), та
відсутній причинно-наслідковий зв*язок
між погіршенням здоров*я позивача , та
діями відповідачів, не доведена і вина
відповідачів у спричиненні такої
шкоди.

ОСОБА_1 не надано висновок
компетентного органу у підтвердження
необхідності проходження нею
санаторного лікування.

Окрім того, законодавство не
передбачає захист права у майбутньому.

За такого, вимоги позивача в частині
стягнення витрат на лікування та
витрат на санаторне лікування в
майбутньому, задоволенню не
підлягають.

У відповідності до ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»обов'язковому
з'ясуванню при вирішені спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діями заподіювача та вини останнього в
її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду, та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду, зокрема моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, в разі відсутності
приюдиційного доказу наявності вини
відповідача, обставини щодо наявності
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди підлягають
встановленню та перевірці судом під
час розгляду цивільної справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України,
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов?язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить висновку, що дані вимоги
задоволенню також не підлягають.

За такого, у задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України,
судові витрати розподілу не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Н.П. Черенкова