Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Оніпко
О.В.;

секретар судового засідання
Пиляй І.С.,

з участю
представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Рокитнівського районного суду від 6
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення судових
витрат,

в с т а н о в и л а :

1 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
судових витрат. В обґрунтування своїх
вимог позивачка зазначала, що 8 лютого
2011 року Рокитнівський районний суд,
вирішивши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і неї, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідачів, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Рокитнівська державна
нотаріальна контора Рівненської
області, про усунення від права на
спадкування, не вирішив питання про
судові витрати. За надання правової
допомоги вона сплатила адвокату 1500 грн.
Покликаючись на ці обставини,
позивачка просила суд стягнути їх з
відповідача.

Рішенням Рокитнівського районного
суду від 6 грудня 2013 року позов
задоволено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_1
- ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

Абзацом 6 п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» роз'яснено, що у
тому разі коли питання про судові
витрати не було вирішено при ухвалені
рішення, суд, що його ухвалив, вирішує
це питання відповідно до пункту 4
частини першої статті 220 ЦПК за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухваленням
додаткового рішення. У зв'язку з цим
питання про судові витрати не можуть
вирішуватись іншим судом або шляхом
пред'явлення позову в іншій справі.

Тому позивачка вправі звернутись із
заявою про ухвалення додаткового
рішення з приводу вирішення питання
про судові витрати у тій справі, в якій
вона їх понесла.

Крім того, ним було витрачено 64 грн. на
проїзд для представництва інтересів
ОСОБА_1 у судовому засіданні 6 грудня 2013
року у даній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат.

Підпунктом 140.1.7. Податкового кодексу
України передбачено, що до складу
витрат на відрядження відносяться
також витрати, не підтверджені
документально, на харчування та
фінансування інших власних потреб
фізичної особи (добові витрати),
понесені у зв'язку з таким відрядженням
у межах території України, але не більш
як 0,2 розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року, в
розрахунку за кожен календарний день
такого відрядження.

Покликаючись на ці обставини,
представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 просив апеляційний суд рішення
суду першої інстанції скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвалене
місцевим судом рішення скасуванню з
ухваленням у справі апеляційним судом
нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Рокитнівського районного
суду від 8 лютого 2011 року, яке набрало
законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову до ОСОБА_4 і ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідачів,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Рокитнівська державна
нотаріальна контора Рівненської
області, про усунення від права на
спадкування. ОСОБА_1 від сплати
судового збору звільнено на підставі п.
18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про державне мито» від 21 січня
1993 року (а. с. 7-10).

Стягуючи з відповідача на користь
позивачки судові витрати у сумі 1500 грн.,
які були понесені нею в іншій справі №
2-29/11, місцевий суд відповідно до ч. 3 ст.
79 і ч. 1 ст. 88 ЦПК України вважав, що
пред'явлені ОСОБА_3 у даній справі
позовні вимоги є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Проте погодитися з таким висновком
місцевого суду колегія суддів може.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України
встановлено, що суд, який ухвалив
рішення, може за заявою осіб, які беруть
участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

Абзацом 6 п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» роз'яснено, що у
тому разі коли питання про судові
витрати не було вирішено при ухвалені
рішення, суд, що його ухвалив, вирішує
це питання відповідно до пункту 4
частини першої статті 220 ЦПК за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухваленням
додаткового рішення. У зв'язку з цим
питання про судові витрати не можуть
вирішуватись іншим судом або шляхом
пред'явлення позову в іншій справі.

З урахуванням наведеного рішення
місцевого суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України, через що підлягає
скасуванню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 79 і 85 ЦПК
України витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду, належать до витрат, пов'язаних із
розглядом судової справи.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 79, 85, 88, 220, 303, 304, 307, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду
від 6 грудня 2013 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1
про стягнення судових витрат
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 178
(сто сімдесят вісім) грн. 70 коп.
понесених судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: