Провадження № 2/361/218/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі
Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», третя особа товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання недійсним договору
факторингу

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду із даним позовом, в
якому просить суд визнати договір
факторингу від 28.11.2012 року укладений
між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
недійсним з моменту його укладення у
частині відступлення права вимоги до
нього за кредитним договором від 12.09.2006
року, укладеним з АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк».

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що 12.09.2006
року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником свого є ПАТ
«Сведбанк» укладено кредитний договір
за № 2621/0906/88-077.

24.04.2013 року на його адресу
надійшло повідомлення про усунення
порушень, підписане представником ТОВ
«Кредитні ініціативи». Із зазначеного
повідомлення він дізнався, що 28.11.2012
року на підставі договору факторингу №
15 ПАТ «Сведбанк» відступив своє право
вимоги до нього за кредитним договором
від 12.09.2006 року на користь третьої особи
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс», яке в свою чергу відступило
набуте у такий спосіб право вимоги на
користь відповідача.

Вважає, що договір факторингу від
28.11.2012 року укладений з порушенням ст. 203
ЦК України та відповідно є недійсним в
частині відступлення ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
свого права вимоги до нього за
кредитним договором на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» з огляду на
невідповідність вимогам ст. 1083 ЦК
України, відсутності у відповідача
валютної ліцензії та можливості
використання іноземної валюти, а також
із порушенням норм ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» та Розпорядження
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг № 231 від 03.04.2009 року
«Про віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг» згідно
з яким за договором факторингу
можливим є відступлення прав вимог
виключно до суб»єктів господарської
діяльності. З підстав визначення
недійсним договору факторингу
змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
фабулі позовної заяви. Уточнив, що
оскаржуваний ним правочин не
відповідає вимогам ст. 1083 ЦК України.
Відповідач не має генеральної валютної
ліцензії НБУ та відповідно не має
жодного права на отримання на свій
рахунок валютних цінностей. При цьому
правочин юридичної особи укладений без
відповідного дозволу може бути
визнаний судом недійсним. За договором
факторингу можливим є відступлення
прав грошових вимог виключно до
суб»єктів господарської діяльності,
яким не є позивач ОСОБА_1 Просить позов
задовольнити .

Представник відповідача
Герасимчук І.А. позовні вимоги не
визнав, пояснив, що банк має право
відступлення права вимоги до іншого
суб»єкта господарювання. При цьому
останньому не потрібно мати ліцензію
на здійснення операцій з валютою, так
як вона необхідна при укладенні
кредитного договору, а не відступленні
права вимоги.

20.11.2012 року спостережною радою
ПАТ «Сведбанк» у п. 4 протоколу надана
згода на відступлення прав вимог саме
ТОВ «Кредитні ініціативи».

Уточнив, що зобов»язання ОСОБА_1 за
кредитним договором не виконано, на
даний час вже звернуто стягнення на
його майно сума боргу виражена у
гривневому еквіваленті.

Третя особа ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» в судове засідання
повторно не з»явилася, про день і час
розгляду даної справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила, заяв про розгляд справи
за її відсутності до суду не направила.
Суд розглядає дану справу на підставі
наявних в ній даних.

Вислухавши пояснення
представника позивача, заперечення
представника відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

За правилами ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК
України передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що 12.09.2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір згідно з
яким, останній отримав кредитні кошти в
розмірі 55000 доларів США на строк з 12.09.2006
року по 11.09.2016 року зі сплатою
процентної ставки в розмірі 13,9 % річних.

ПАТ «Сведбанк» є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк».

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу.

28.11.2012 року аналогічний договір
факторингу укладений між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи», за яким
клієнт відповідно до умов даного
договору відступає фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених із боржниками,
зазначених у реєстрі Заборгованостей
боржників та у переліку кредитних
договорів та договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить клієнту
на підставі документації, а фактор
шляхом надання фінансової послуги
клієнту набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає клієнту за плату грошові кошти
у розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та у порядку,
передбаченому даним договором.

Заявляючи вимогу про недійсність
правочину, позивач посилається на ст.
1083 ЦК України, якою визначено, що
наступне відступлення фактором
грошової вимоги третій особі не
допускається, якщо інше не встановлено
договором факторингу. Якщо договором
факторингу допускається наступне
відступлення права грошової вимоги,
воно здійснюється відповідно до
положень цієї глави.

Пунктом 2.6 договору факторингу
передбачено, що крім випадків,
передбачених у п. 2.6.5 наступне
відступлення фактором прав вимоги
заборгованості до боржників будь-яким
третім особам допускається виключно за
умови отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
Спостережної Ради Банку.

Пунктом 4 виписки № 1 з протоколу
№19 Спостережної Ради АТ «Сведбанк»
вбачається, що надано дозвіл компанії
групи «Укрборг», що придбає права
вимоги згідно даного рішення, на
наступний продаж (відступлення) прав
вимоги заборгованості до боржників ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Згідно із п. 2.6.5 письмовий дозвіл
від банку не потрібен, якщо особа, яка
має намір придбати у фактора право
вимоги заборгованостей від боржника є
банківською або фінансовою установою
(у тому числі факторинговою компанією),
яка пов»язана відносинами контролю із
банківською установою. Відносинами
контролю, згаданими вище, відповідно до
цього Договору вважається повне пряме
або непряме володіння банківською або
фінансовою установою не менше, ніж на 50
% особою, що має намір придбати права
вимоги заборгованості від боржників.

Згідно із Статутом ТОВ «Кредитні
ініціативи», затвердженим загальними
зборами Учасників ТОВ «Кредитні
ініціативи» протокол № 10 від 09.08.2011
року предметом діяльності товариства є
факторинг, фінансовий лізинг, надання
гарантій та поручительства, інші
фінансові послуги, визначені чинним
законодавством України, на які не
встановлено виключне право надання їх
або обмеження щодо суміщення
діяльності з надання певних видів
фінансових послуг.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що
надання фінансових послуг є виключним
видом діяльності товариства.

Статтею 512 ЦК України передбачено,
що кредитор у зобов»язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Враховуючи викладені обставини,
суд приходить до висновку, що спірний
правочин, укладений із дотриманням
вимог ст. 1083 ЦК України, так як наступне
відступлення прав вимог ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» на користь ТОВ «Кредитні
ініціативи» відбулося із дотриманням
п. 2.6 договору факторингу від 28.11.2012
року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «ФК «Вектор Плюс», тобто із
отриманням попереднього письмового
дозволу (погодження) Спостережної Ради.
Факт отримання такого дозволу
підтверджений належним та допустимим
доказом. Доказів невідповідності
спірного договору вимогам ст. 1083 ЦК
України судом не здобуто.

Крім того, судом враховується, що
при оформленні права вимоги на
підставі договорів факторингу від
28.11.2012 року не було обумовлено жодних
змін щодо обсягу прав і обов»язків, які
за договором перейшли до нового
кредитора, тож до останнього перейшли
права первісного кредитора у
зобов»язанні в обсягу і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

При розгляді даної справи з
пояснень сторони відповідача
установлено, що з підстав наявності у
позивача боргу за кредитним договором
від 12.09.2006 року, строк дії якого
визначено до 11.09.2016 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки. З цих
підстав суд приходить до висновку, що
позивач неналежно виконує умови
кредитного договору в строки, розмірі
та валюті договору.

Посилання сторони позивача на
відсутність у відповідача ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями є необґрунтованими, з
огляду на ті обставини, що така
ліцензія необхідна при укладенні
кредитного валютного договору, а не
договору факторингу, який оскаржується
позивачем.

Решта посилань наведених
позивачем як підстава недійсності
правочину є надуманими і такими, що не
ґрунтуються на законі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності всі докази,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог. Так, при розгляді даної справи по
суті судом не здобуто доказів
недійсності оскаржуваного правочину
та його невідповідності чинному
законодавству України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 203, 215, 216, 227, 236, 1083 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 2012-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», третя особа товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання недійсним договору
факторингу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд
Київської області.

Суддя
Н. П. Маценко