АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/1985/14
Справа № 2/0424/1003/12
Головуючий в 1 інстанції: Хомченко С.І.
Доповідач Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Слоквенка Г.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання
права власності на 1/2 частину будинку
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 на
рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 16 квітня
2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те,
що з 23 серпня 1980 року перебувала в шлюбі
з ОСОБА_6 У період шлюбу вони придбали
недобудований будинок з
господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1. У період шлюбу
добудували вказаний будинок та 11
листопада 1988 року здали його в
експлуатацію. У вересні 1994 року шлюб
було розірвано за рішенням суду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на спірний
житловий будинок з господарським
будівлями. Із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6
звернулися: мати ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та
дочка ОСОБА_5, від імені якої діяла мати
ОСОБА_4. Позивачка вважає, що її права як
співвласника будуть порушені, оскільки
спадкоємці можуть успадкувати весь
будинок, а не половину, так як за життя
ОСОБА_6 спірний будинок не було
розділено як спільне майно подружжя. У
зв'язку з чим просила визнати за нею
право власності на ? частину будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 16 квітня
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено:
поділено будинок АДРЕСА_1 порівну між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнавши за кожним з
них право власності на ? частину
будинку (а.с. 72-73).

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 липня
2013 року рішення Марганецького
районного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2013 року - скасовано
з ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову (а.с. 102-104).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 липня
2013 року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції (а.с. 129-131).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 як
законний представник відповідача
ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
ставить питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі
(а.с.77-79).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 23 серпня 1980 року позивачка
перебувала в шлюбі з ОСОБА_6, у період
шлюбу вони придбали недобудований
будинок з господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1, добудували
вказаний будинок та 11 листопада 1988 року
здали його в експлуатацію, оформивши
правовстановлюючі документи на ОСОБА_6
У вересні 1994 року шлюб між позивачем та
ОСОБА_6 розірвано за рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на спірний
житловий будинок з господарським
будівлями. З заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6
звернулися його мати ОСОБА_2, дочка
ОСОБА_5, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині, та син ОСОБА_3, на
користь якого ОСОБА_6 нотаріально
посвідчив заповіт.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання права власності на ? частину
будинку, суд першої інстанції виходив з
того, що спірний будинок придбано під
час шлюбу за спільні кошти подружжя,
тому це майно відповідно до ст. 22, 28
Кодексу про шлюб та сім'ю України є
спільною сумісною власністю подружжя
та належить їм в рівних частках.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна з наступних
підстав.

Із рішення суду вбачається, що суд
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
позовних вимог про поділ спірного
домоволодіння та про визнання за
ОСОБА_3 права власності на будинок - не
заявлялось. У цій частині рішення суду
не містить жодних мотивів та
обґрунтувань, тобто судом порушено ст.
11, 213-215 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1,
ч.3 ст. 309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 29 КпШС України
поділ спільного майна подружжя може
бути проведений як під час перебування
в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.
Аналогічна норма мається і в Сімейному
Кодексі України (ч.2 ст. 72).

Згідно зі ст. 11 КпШС України у тих
випадках, коли для окремих вимог
встановлено строк позовної давності,
він обчислюється, якщо інше не
встановлено законом, з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права (аналогічно -
ч.2 ст. 72 СК України).

В даному випадку, з моменту розірвання
шлюбу між позивачкою та ОСОБА_6 у 1994
році, до її звернення з даним позовом до
суду у серпні 2012 року, минуло більше 18
років.

Посилання позивачки на те, що вона
дізналася про своє порушене право лише
після смерті колишнього чоловіка, не
може бути прийнято судом до уваги з
наступних підстав. Із матеріалів
справи вбачається, що перед
розірванням шлюбу, 22 липня 1994 року,
ОСОБА_6 нотаріально посвідчив заповіт,
яким спірний будинок та все належне
йому майно заповідав ОСОБА_3, їх з
позивачкою спільному сину, про що
позивачці було достовірно відомо, і цих
фактів вона не заперечувала у судовому
засіданні апеляційного суду.

За таких обставин та із врахуванням
заяви відповідачки ОСОБА_5, в інтересах
якої діє мати ОСОБА_4, про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1, ч.3 ст. 309 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2013 року- скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання права власності на 1/2
частину будинку по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: