Справа № 2/257/25/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді
Шликова С.П.

за участю секретаря
Пташник В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання заповітів недійсними, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання заповітів
недійсними, мотивуючи свої вимоги
наступним:

ІНФОРМАЦІЯ_2 після тривалої
тяжкої хвороби помер батько позивачів -
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася
спадщина, до складу якої увійшло
наступне майно: житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка під ним; нежитлове
вбудоване приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2; легковий
автомобіль SEAT LEON, 2004 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, як вказують позивачі,
ОСОБА_9 був єдиним засновником ТОВ
«Родус».

За півроку до своєї смерті,
дізнавшись про діагноз, який йому
поставили лікарі, батько позивачів
повідомив останніх про те, що бажає аби
усе його майно було успадковане ними та
його сином від першого шлюбу - ОСОБА_4, у
рівних частинах, відповідно до
законодавства України. Ніяких інших
спадкоємців (інших дітей, дружини,
батьків) ОСОБА_9 не мав, а тому в нього не
було а ні потреби, а ні бажання
складати заповіт.

Після поховання ОСОБА_9 позивачі
дізналися від знайомої батька - ОСОБА_3
про те, що за життя останнім було
складено два заповіти. Відповідно до
змісту першого заповіту, датованого 26
жовтня 2009 року та посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
усе своє майно ОСОБА_9 заповідав ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - у рівних
частинах кожному. Відповідно до змісту
другого заповіту, датованого 23 грудня
2009 року та посвідченого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, все своє
майно ОСОБА_9 заповідав наступним
чином: 1/2 - частку ОСОБА_3, 1/6 частку -
ОСОБА_1, 1/6 частку - ОСОБА_2, 1/6 частку -
ОСОБА_4.

Позивачі вважають, що заповіт
ОСОБА_9, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 26 жовтня
2009 року, а також заповіт ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 23 грудня 2009 року є
недійсними так як почерк та підписи, що
стоять в заповітах, та почерк та
підписи їхнього батька, що є в інших
документах - відмінні. Крім того, перед
своєю смертю ОСОБА_9 повідомляв
позивачів про те, що бажає аби усе його
майно було успадковане ними та його
сином від першого шлюбу - ОСОБА_4 у
рівних частинах, відповідно до
законодавства України. Враховуючи
викладене, позивачі вважають, що
волевиявлення ОСОБА_9 при складанні
вищезазначених заповітів не було
вільним і не відповідало його волі, у
зв'язку із чим ці заповіти підлягають
визнанню недійсними у судовому
порядку.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник ОСОБА_11 заявлений позов
підтримали в повному обсязі, просили
суд визнати заповіт ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 26 жовтня 2009 року, а також
заповіт ОСОБА_9, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 23 грудня
2009 року - недійсними.

Відповідач та її представник ОСОБА_12 в
судовому засіданні позов не визнали в
повному обсязі, наполягали на тому, що
заповіти підписані саме ОСОБА_9
Відмінність почерку та підпису ОСОБА_9
у заповітах, що оспорюються, пояснювали
хворобою останнього, наполягали на
тому, що заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 23 грудня
2009 року, був підписаний ОСОБА_9 лівою
рукою. Просили суд в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку.

Третя особа - приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 до судового засідання не
з'явилася, про час, дату та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Третя особа - приватний нотаріус
Донецього міського нотаріального
округу ОСОБА_5 до судового засідання не
з'явився, про час, дату та місце був
повідомлений належним чином, надав до
суду письмову заяву з проханням
розглянути справу за його відсутністю.
Проти задоволення позовних вимог
заперечував та просив у їх задоволенні
відмовити у повному обсязі,
посилаючись на надані ним письмові
пояснення. (а.с. 73 том №2, а.с. 112 том №1)

Третя особа - приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 до судового засідання не
з'явилася, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, надала до суду письмову
заяву з проханням розглянути справу за
її відсутністю. (а.с. 49 том №2)

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1
та представника позивачів - ОСОБА_11,
відповідача ОСОБА_3 та її представника,
свідків, експертів, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є
одностороннім правочином, тобто дією
особи, спрямованою на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» заповіт, складений
із порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК є
нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК
визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається.

У пункті 16 вказаної Постанови
зазначено, що заповіт є правочином,
тому на нього поширюються загальні
положення про правочини.

Згідно із ч.1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї
смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається (ч. 2 ст. 1234 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 43 Закону України
«Про нотаріат» визначено, що не
допускається вчинення нотаріальної
дії у разі відсутності осіб - її
учасників або їх уповноважених
представників.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення; має бути особисто
підписаний заповідачем, а якщо особа
не може особисто підписати заповіт, то
відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її
присутності він підписується іншою
особою.

Згідно з п. 157 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
року №20/5 (чинної на час посвідчення
спірних заповітів) заповіт має бути
складений у письмовій формі, із
зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем.

Відповідно до ст.1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні данні, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показання свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується наданою суду копією
свідоцтва про смерть. (а.с. 8,65 том №1)

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними
донькою та сином померлого ОСОБА_9,
проти чого не заперечували сторони у
судовому засіданні та що також
підтверджується копіями свідоцтвами
про народження. (а.с. 71,75 том №1)

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася
спадщина.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_9 є позивачі, а також син
померлого від першого шлюбу ОСОБА_4,
проти чого також не заперечували
сторони у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, за
життя ОСОБА_9 було складено два
заповіти: заповіт від 26.10.2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, згідно з яким усе своє
майно ОСОБА_9 заповідав ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - у рівних частинах
кожному, а також заповіт від 23.12.2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, згідно з яким все своє
майно ОСОБА_9 заповідав наступним
чином: ? частку - ОСОБА_3, 1/6 частку -
ОСОБА_2, 1/6 частку - ОСОБА_1, 1/6 частку -
ОСОБА_4. (а.с.83,97 том №1)

У встановлений законом шестимісячний
строк після смерті ОСОБА_9 із заявами
про прийняття спадщини до Приватного
нотаріуса Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7
звернулись позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_4, а також відповідач
ОСОБА_3 (а.с. 68,72,76,80 том №1)

Допитана в судовому засіданні
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
пояснила, що перед тим, як посвідчити
заповіт вона спілкувалася з ОСОБА_9, він
розповідав їй що саме зі свого майна та
кому він хоче залишити на випадок
смерті; розмірковував над тим, що хоче
залишити стоматологічний кабінет
своїй доньці - ОСОБА_1, а також над тим,
що за життя нічого не дав своєму
старшому синові - ОСОБА_4, який постійно
проживає у Сполучених Штатах Америки.
Через декілька днів ОСОБА_9 вирішив
поділити спадщину між своїми трьома
дітьми, а також відповідачкою - у рівних
частинах. За твердженням Приватного
нотаріуса ОСОБА_6 заповіт від 26.10.2009
року ОСОБА_9 підписував у її
нотаріальній конторі самостійно,
правою рукою.

Допитаний в судовому засіданні
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
пояснив суду, що у грудні 2009 року йому
подзвонив ОСОБА_9 та попросив
посвідчити заповіт. ОСОБА_5 приїхав до
будинку АДРЕСА_1, де мешкав ОСОБА_9, та
вони обговорили зміст майбутнього
заповіту. Після цього ОСОБА_5 поїхав до
свого офісу, де надрукував заповіт
ОСОБА_9 та повернувся до помешкання
останнього для посвідчення заповіту.
Права рука ОСОБА_9 не рухалася, тому
заповіт він підписував лівою рукою. Під
час посвідчення заповіту вдома у
ОСОБА_9, окрім нього самого та
нотаріуса, нікого не було.

Суд не приймає до уваги пояснень
приватних нотаріусів Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та ОСОБА_5 у якості доказів через те, що
ці нотаріуси є зацікавленими в
дійсності посвідчених ними заповітів
особами, адже встановлення обставин
підписання заповітів від 26.09.2009 року та
23.12.2009 року іншою, ніж ОСОБА_9, особою
може призвести до визнання незаконними
дій цих нотаріусів.

Допитаний в судовому засідання свідок
ОСОБА_13 пояснив суду, що ОСОБА_9 був
цивільним чоловіком його доньки -
відповідача по справі. У період часу з
вересня 2009 року по грудень 2009 року
свідок часто навіщав ОСОБА_9, адже той
тяжко хворів. Під час однієї з
зустрічей ОСОБА_9 повідомив свідка про
те, що хоче заповісти все майно ОСОБА_3,
так як діти з ним майже не спілкуються.
Крім того, свідок пояснив суду, що в
грудні 2009 року права рука ОСОБА_9 не
працювала, а тому він вчився все робити
лівою рукою.

Допитана в судовому засідання свідок
ОСОБА_14 пояснила, що була знайома з
ОСОБА_9 з 2002 року, коли її сестра - ОСОБА_3
почала проживати з ним однією сім'єю.
Коли ОСОБА_9 захворів, свідок щоденно
його відвідувала і він розмірковував
при ній про те, як краще скласти
заповіт. Переймався тим, щоб нікого не
образити, переживав за відповідача.
Кому та що мав намір залишити ОСОБА_9
після своєї смерті останній свідку не
повідомляв. У листопаді - грудні 2009 року
ОСОБА_9 був дуже слабким, ледве
пересувався, його права рука не
працювала, тому він вчився їсти,
вітатися лівою рукою.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснив, що він є директором
юридичної фірми. З ОСОБА_9 він був
знайомий з 2002 року. Наприкінці 2009 року
до офісу свідка приїхав ОСОБА_9 та
сказав, що хоче залишити на зберігання
свій заповіт. Документ свідок не читав
та поклав його до свого сейфу. Після
смерті ОСОБА_9 свідок зібрав у своєму
офісі всіх спадкоємців ОСОБА_9 та
зачитав їм зміст заповіту ОСОБА_9,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 23.12.2009 року.

Допитана в судовому засідання свідок
ОСОБА_16 пояснила, що була знайома з
ОСОБА_9 з 1983 року. В останнє свідок
бачилась з ОСОБА_9 у серпні 2009 року.
Після того, як ОСОБА_9 захворів вони раз
на тиждень спілкувались з ним по
телефону. ОСОБА_9 говорив свідку, що
бажає, щоб після його смерті його
професійну справу стоматолога
продовжувала донька ОСОБА_1, у зв'язку
із чим їй залишався б стоматологічний
кабінет, а сину ОСОБА_2 бажав залишити
будинок. Крім того, ОСОБА_9 скаржився
свідку на те, що в нього проблема з
правою рукою, тому він може їсти лише
лівою.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_2 пояснив, що у 2009 році стажувався
у ОСОБА_9 в ТОВ «Родус», виконував
функцію асистента лікаря - стоматолога.
Приблизно в середині серпня 2009 року
ОСОБА_9 перестав особисто приймати
пацієнтів у зв'язку з хворобою. В
останнє свідок бачив ОСОБА_9 15.09.2009 року,
той скаржився на погане самопочуття.
Про те, що має намір скласти заповіт
ОСОБА_9 свідка не повідомляв. З
відповідачем свідок не знайомий, в
стоматологічному кабінеті ОСОБА_9 її
ніколи не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_19 пояснила, що була знайома з
ОСОБА_9 з 2006 року, так як проживала разом
з сином останнього - ОСОБА_2. Коли ОСОБА_9
захворів свідок навідувала його раз на
тиждень. Свідку було відомо, що після
операції у ОСОБА_9 відмовила права рука,
а лівою він писати не вмів.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_20 суду пояснив, що з позивачами та
відповідачем він знайомий. З ОСОБА_9
свідок підтримував дружні стосунки
приблизно десять - п'ятнадцять років.
ОСОБА_9 помер 07.01.2010 року. Восени 2009 року
стан здоров'я ОСОБА_9 значно погіршився.
він проживав з ОСОБА_3, як зрозумів
свідок зі слів померлого, вона була
дружина ОСОБА_9, вони проживали однією
сім'єю приблизно років сім. Також
свідок пояснив, що він раз на тиждень -
два приходив у гості до ОСОБА_9 У грудні
2009 року, коли свідок приходив у гості до
ОСОБА_9, він обслуговував себе сам,
тобто у стороннього догляду, на думку
свідка, не потребував, обидві руки в
нього працювали, однак свідок не
звертав увагу на те, що якою саме рукою
він може їсти. В той день ОСОБА_3 вдома
не було, однак була донька ОСОБА_9 -
ОСОБА_1, наскільки відомо свідку,
остання разом з батьком не проживала,
вона проживала разом зі своєю бабусею.
Крім того, свідок пояснив, що він не
бачив, щоб ОСОБА_9, коли свідок приходив
до нього в гості, робив будь - які
записи. Також свідку невідомо, щоб діти
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 конфліктували між
собою. При яких обставинах були
складені ОСОБА_9 оспорювані заповіти,
свідку не відомо.

Крім того, у судовому засіданні судом
були досліджені письмові пояснення
громадянина Республіки Казахстан
ОСОБА_22, справжність підпису на яких
посвідчена приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_23 11.06.2012 року. У своїх
поясненнях ОСОБА_22 повідомив суд про
те, що з 2007 року був знайомий з ОСОБА_9 На
початку листопада 2009 року ОСОБА_22
бачився з ОСОБА_9 востаннє. Під час тієї
зустрічі ОСОБА_9 скаржився на те, що за
станом здоров'я він не може самостійно
вдягатися, їсти, вчиняти якісь дії по
дому, здійснювати прогулянки на
свіжому повітрі. Крім того, ОСОБА_9
розповідав, що сподівається аби після
його смерті його бізнес продовжувала
донька - ОСОБА_1, яка за фахом також є
лікарем-стоматологом; що ж до
майбутнього сина - ОСОБА_2, то ОСОБА_9
бажав залишити тому житловий будинок,
розташований АДРЕСА_1. 07.01.2010 року
ОСОБА_22 дізнався про те, що ОСОБА_9
помер. Його похованням керувала
відповідач, яка не повідомила жодного
родича, а також друзів померлого про
день та час поховання, та в той самий
день вивезла з будинку ОСОБА_9 всі
документи та особисті папери
останнього. (а.с. 115 том №1)

Згідно з письмовими поясненнями
ОСОБА_24, підпис на яких посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_23
11.06.2012 року, адресованими суду, з 1983 року
по 2002 рік ОСОБА_24 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, та є
матір'ю позивачів. Після розлучення з
ОСОБА_9 ОСОБА_24 виїхала на постійне
місце проживання до Німеччини, втім
продовжувала підтримувати дружні
стосунки з ОСОБА_9 до смерті останнього.
01.10.2009 року ОСОБА_9 була проведена
операція з видалення пухлини у лівій
теменній зоні. У період часу з 29.09.2009
року по 03.10.2009 року ОСОБА_24 приїжджала
до м. Донецька спеціально, щоб
побачитись з ОСОБА_9, підтримати його. 30
вересня 2009 року ОСОБА_24 стала свідком
того, як ОСОБА_9 у лікарняній палаті
намагався підписати лівою рукою
довіреність на управління
транспортним засобом на ім'я ОСОБА_3
Процес підписання довіреності був
довгим, адже ОСОБА_9 нервував, в нього
ніяк не вдавалося написати щось лівою
рукою - раніше нею писати йому не
доводилось. В результаті підпис ОСОБА_9
був нерівним, спотвореним. Про
наявність заповіту, датованого 23.12.2009
року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_5, а також заповіту від
26.10.2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_24 дізналася
через декілька днів після поховання
ОСОБА_9 Вважає, що почерк, яким
підписані обидва заповіти, кардинально
відрізняється від почерку ОСОБА_9, крім
того на обох вищезазначених заповітах
відсутній підпис ОСОБА_9, при цьому за
життя останній мав звичку завжди
ставити підпис під кожним, складеним
від його імені документом. Зазначає, що
підпис ОСОБА_9 був непростим, його важко
було повторити, це був індивідуальний
розчерк. Тому ОСОБА_24 здивувало те, що
на такому важливому документів, як
заповіт, ОСОБА_9 свого підпису не
поставив, а лише зазначив прізвище, ім'я
та по батькові. Також ОСОБА_24 зазначає
про те, що стиль викладення змісту у
обох заповітах зовсім не притаманний
стилю викладення ОСОБА_9: останній у
своєму заповіті обов'язково конкретно
згадав кожного члена родини та
зазначив кому і яке конкретне майно він
заповідає. Крім того, ще при оформленні
розлучення у 2002 році ОСОБА_24 та ОСОБА_9
дійшли згоди про те, що не будуть ділити
спільно набуте майно, воно залишається
у володінні та розпорядженні ОСОБА_9, а
після його смерті - переходить у
власність їх спільних дітей. Вважає, що
якщо б ОСОБА_9 дійсно мав намір скласти
заповіт, то він не робив би з цього
таємниці, а навпаки, обговорив усе зі
своїми дітьми, яких він безмежно любив,
та яким довіряв. (а.с. 114 том №1)

У відповідності до висновку експерта
№227 від 30.08.2013 року рукописний текст
(рукописні записи) «Цей заповіт
прочитано мною особисто уголос» на
заповіті ОСОБА_9, посвідченого 26.10.2009
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою.
Підпис «ОСОБА_9» на заповіті,
посвідченому 26.10.2009 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, виконаний
не ОСОБА_9, а іншою особою.

Встановити, чи виконано ОСОБА_9
рукописний текст (рукописні записи)
«Заповіт прочитано мною вголос та
підписано власноручно», а також підпис
«ОСОБА_9» на заповіті ОСОБА_9,
посвідченого 23.12.2009 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 не
уявилося можливим.

Крім того, у висновку експерта (п.5
заключної частини висновку) на
запитання про те, чи виконані рукописи
в заповіті від 23.12.2009 року, посвідченому
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
та в заповіті від 26.10.2009 року,
посвідченому приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, однією і тією ж особою, -
відповіли, що в зазначених рукописах
наявні розбіжні загальні ознаки
почерку, але комплекс таких розбіжних
загальних ознак не дає підстав для
негативного висновку про тотожність
виконавця. (а.с. 31-37 том №2)

Крім того, допитані у судовому
засіданні судові експерти НДЕКЦ при ГУ
МВС України в Донецькій області ОСОБА_25
та ОСОБА_26 підтримали висновки,
викладені ними у висновку експерта від
30.08.2013 року №227, а також пояснили, що у
зв'язку з малим об'ємом порівняльного
матеріалу, близьким за датою
досліджуваних документів, виявити
комплекс окремих ознак почерку, які
були б достатніми для позитивного або
негативного висновку почерку не
виявилося можливим.

За таких обставин, з урахуванням
попереднього висновку спеціаліста №50
від 06.03.2012 року про те, що рукописний
текст та підпис на заповіті ОСОБА_9,
посвідченого 26.10.2009 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, виконаний
не ОСОБА_9, а іншою особою, (а.с. 13-18 том
№1) суд приходить до висновку про те, що
і рукописний текст та підпис на
заповіті ОСОБА_9 від 23.12.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, виконаний не ОСОБА_9, а
іншою особою.

Що стосується висновку судових
експертів, викладених ними у п.8
заключної частини цього висновку
стосовно того, що рукописний текст в
заповіті від 23.12.2009 року від імені
ОСОБА_9 «Заповіт прочитано мною вголос
та підписано власноручно ОСОБА_9»,
виконаний незвичною для письма рукою
при відсутності у виконавця навички
письма цією рукою, - то такий висновок
не дає підстав вважати, що цей
рукописний текст був виконаний лівою
рукою саме ОСОБА_9, як про це
стверджують відповідач та її
представник, а не іншою невідомою
особою з використанням при цьому
незвичної для письма руки.

Крім того, суд не приймає до уваги
доводи представника відповідача щодо
того, що висновок експерта №227 від
30.08.2013 року був наданий з порушенням
експертами вимог законодавства, а саме
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом Мінюсту України №53/5 від 08.10.1998
року, оскільки в судовому засіданні
було встановлено, що під час розгляду
вказаної цивільної справи, а також при
призначенні по справі судової
почеркознавчої експертизи відповідач
та її представник мали можливість
надати додаткові документи для
проведення такої експертизи,
призначеної на підставі ухвали суду
від 12.03.2013 року, однак не скористалися
своїми процесуальними правами щодо
надання на вирішення експертизи
оригіналів документів, а тому суд
вважає, що твердження представника
відповідача про неповне та
необ'єктивне проведення експертного
дослідження є необґрунтованим.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що спірні заповіти не є
особистим розпорядженням ОСОБА_9,
оскільки ним вони не підписувались, а
підписувались іншою особою, яка не мала
на це права. Заповіт від 23.12.2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, а також заповіт від
26.10.2009 року, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 складені з
порушенням вимог щодо їх посвідчення,
що проявилося у порушенні п.п. 14, 157
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року №20/5
(чинної на час посвідчення спірних
заповітів). Спірні заповіти підписано
особою, яка не мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності їх підписувати
(ч. 2 ст. 203 ЦК України). Крім того, спірні
заповіти суперечать актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК
України), оскільки зміст спірних
заповітів полягає в тому, що невідома
особа, замість ОСОБА_9, розпорядилася
майном останнього на випадок його
смерті.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК
України, витрати пов'язані з
проведенням експертиз віднесені до
судових витрат. Витрати ОСОБА_1,
пов'язані з проведенням судової
почеркознавчої експертизи №227 від
30.08.2013 року підтверджені дублікатом
квитанції ПриватБанк від 28.10.2013 року,
тому вказані витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_1 у розмірі 900 грн. 48 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене, суд стягує з
відповідача на користь позивачів
понесені ними витрати по сплаті
судового збору, які підтверджені
квитанціями про їх сплату від 07.05.2012
року, в сумі 107 грн. 30 коп. - кожному з
позивачів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 202, 203, 215, 1247, 1257 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
ст.ст. 2,10, 11, 60, 61, 79,86, 88, 213, 214, 215, 294 ЦПК
України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати заповіт ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 26 жовтня
2009 року - недійсним.

Визнати заповіт ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 23 грудня
2009 року - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 107 (сто сім)
гривень 30 копійок, а також витрати,
пов'язані з проведенням судової
почеркознавчої експертизи у розмірі 900
(дев'ятсот) гривень 48 копійок, а всього
1007 (одна тисяча сім) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 107 (сто сім)
гривень 30 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя