Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 1203/8283/2012
Провадження № 22ц/782/4137/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня « 16» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Артемівського районного суду м.
Луганська від 08 серпня 2013 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
позивача - ОСОБА_4, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхове Товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус» про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 8 серпня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2,
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
розмірі 20562 (двадцять тисяч п'ятсот
шістдесят дві) гривні 42 коп., витрати на
автотоварознавче дослідження № 205/08
від 31.08.2010 року у розмірі 400 (чотириста)
гривень, а всього 20962 (двадцять тисяч
дев'ятсот шістдесят дві) гривні 42
копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2,
відшкодування моральної шкоди в сумі
1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2,
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 215 (двісті п'ятнадцять)
гривень 62 копійки.

У задоволення інших вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволені позовних вимог, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_3

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, у вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом, уточнюючи вимоги
зазначав, що 25.07.2010 року, приблизно о 03
год. 55 хв. ОСОБА_5, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, керував без
належних правових підстав автомобілем
марки «Daewoo Nехіа СПГ», державний
номерний знак «НОМЕР_4», який
зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, та яким
па підставі довіреності правомірно
володів його батько ОСОБА_2, та порушив
правила дорожнього руху, а саме
рухаючись у м. Луганську по вул.
Лутугінській, не вибрав безпечну
швидкість руху та не врахував дорожні
обставини, внаслідок чого скоїв
зіткнення з припаркованим
транспортним засобом марки «ВАЗ - 21104»,
державний номерний знак «НОМЕР_3», яким
законно володів та експлуатував ОСОБА_3
па підставі довіреності від власника
автомобіля марки «ВАЗ 21104» ОСОБА_4

В результаті ДТП автомобілю позивача
та самому позивачу завдано
матеріальної та моральної шкоди, яку
він просить стягнути з відповідача
ОСОБА_7, а саме просив суд стягнути на
його користь з відповідача матеріальну
шкоду у сумі 20562 грн. 42 коп., витрати на
автотоварознавче дослідження № 205/08
від 31.08.2010 року в розмірі 400 грн. та
стягнути моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
25.07.2010 року, приблизно о 3 год. 55 хв.,
ОСОБА_5, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, керував
автомобілем марки «Daewoo Nехіа СПГ»,
державний номерний знак «НОМЕР_4»,
рухаючись у м. Луганську по вул.
Лутугінській, в районі АЗС на правій
обочині за межами проїзної частини
автомобільної дороги скоїв ДТП, а саме
наїзд на припаркований нерухомий
автомобіль марки «ВАЗ 21104», державний
номерний знак «НОМЕР_3», в якому у той
момент знаходився ОСОБА_3, та тим самим
скоїв адміністративні порушення,
передбачені ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП
України.

Вина ОСОБА_5 в ДТП встановлена
відповідно до постанови Ленінського
районного суду м. Луганська від 23.09.2010
року, постанови Ленінського районного
суду м. Луганська від 07.10.10 року про
притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, довідкою № 8655357
від 10.08.2010р. про обставини
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку № 205/08
експертного автотоварознавчого
дослідження за оцінкою транспортного
засобу і розміру матеріального збитку,
заподіяного власникові транспортного
засобу «ВАЗ 21104», державний номерний
знак «НОМЕР_3», сукупна вартість
ремонту з урахуванням зносу деталей, що
підлягають заміні становить 20562 гривні
42 копійки. Вартість проведеного
автотоварознавчого дослідження
становить 400 грн.

Позивач ОСОБА_3 під час ДТП керував
автомобілем марки «ВАЗ 21104», державний
номерний знак «НОМЕР_3», на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_4 від 08.08.09
року.

Власником автомобіля марки «Daewoo Nехіа
СПГ», державний номерний знак «НОМЕР_4»
є ОСОБА_6, який надав право на керування
зазначеним автомобілем, згідно
довіреності від 14.11.2008 року - ОСОБА_2.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля ОСОБА_6 була
застрахована ТДВ СТДВ «Глобус» згідно
Полісу № ВС/9653271 на умовах 1 типу.

Відповідно до повідомлення від 16.03.2011
року ТДВ СТДВ «Глобус» відмовило
позивачеві у виплаті страхового
відшкодування за вищевказаним
страховим випадком, обґрунтовуючи
відмову тим, що всупереч вимогам ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», до Товариства
не було надано документів, що
підтверджують законність керування
ОСОБА_5 транспортним засобом марки «Daewoo
Nехіа СПГ», державний номерний знак
«НОМЕР_4». На адресу ТДВ СТДВ «Глобус»
надійшла заява від ОСОБА_5, про те, що
від надання пояснень та документів для
визнання події, що мала місце 25.07.2010
року, страховим випадком, останній
відмовляється.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що особою винною в скоєнні ДТП,
порушенні Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого було завдано
шкоди майну позивача є ОСОБА_5
Позивачем та судом не зазначено
належних та допустимих доказів, які б
підтвердили заподіяння позивачу
матеріальної та моральної шкоди з боку
ОСОБА_2

Так, з роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,
вбачається, що у разі невиконання
особою, відповідальність якої
застрахована, обов'язку письмового
падання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Крім того, Верховний Суд України
25.12.2013р. розглянув справу № 6-112 ЦС 13,
зробив наступний правовий висновок: у
разі настання страхового випадку за
договором добровільного страхування
наземного транспортного засобу у
потерпілого є право або вимагати
відшкодування шкоди від особи, винної в
її заподіянні, або вимагати виплати
страхового відшкодування від
страхової компанії, з якою він уклав
договір добровільного страхуання
автомобіля.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,
враховуючи, що відповідно до статей 386,
395, 396 ЦК положення щодо захисту права
власності поширюються також на осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на праві господарського
відання, оперативного управління або
на іншій підставі, передбаченій
законом чи договором (речове право),
такі особи також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

За наведених обставин, місцевий суд
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3
має право вимагати відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до частини першої статті 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що:

1. Джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

3. Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

4. Якщо неправомірному заволодінню
іншою особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

5. Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття особа, яка завдала шкоду та
особа, яка відповідає за шкоду. За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України
відповідальність за моральну шкоду,
завдану фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю покладається на особу,
яка її завдала, за загальним правилом
за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає:
по-перше, відповідальну за моральну
шкоду особу, а саме, особу, яка її
завдала; та по-друге, загальні умови
відшкодування моральної шкоди - і серед
інших, - наявність вини заподіювача,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені
спеціальні випадки відшкодування
моральної шкоди, коли на відміну від
загальних правил, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, яка її завдала, серед яких - і
випадок відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України
передбачає підстави відшкодування
моральної шкоди незалежно від вини
заподіювача, проте не змінює
відповідальну за відшкодування
моральної шкоди особу, якою за
змістом ст. 1167 ЦК України залишається
особа, яка безпосередньо завдала
моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188
ЦК України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів, до якої входить:
по-перше, правило генерального делікту,
відповідно до якого будь-яка шкода (в
т.ч. моральна), завдана потерпілому
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
по-друге, правило спеціальних деліктів,
яке передбачає особливості
відшкодування шкоди, завданої у певних
спеціально обумовлених у
законодавстві випадках (спеціальними
суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту
закріплено у ст. 1166 ЦК України
стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК
України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є
завдання шкоди (майнової, моральної)
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, наявність причинного
зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і
шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту
відповідальність за завдання шкоди
покладається на особу, яка цю шкоду
завдала, тобто на безпосереднього
заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться
до спеціальних деліктів, які
передбачають особливості суб'єктного
складу відповідальних осіб (коли
обов'язок відшкодування шкоди
покладається не на безпосереднього
заподіювача, а на іншу вказану у законі
особу - власника джерела підвищеної
небезпеки) та встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є
спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК
України, у зв'язку з чим перевага у
застосуванні має надаватися
спеціальним нормам.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом
підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, якщо управління джерелом
підвищеної небезпеки передається
третій особі без будь-якого юридичного
оформлення (наприклад, управління
транспортним засобом без оформлення
довіреності) вважається, що об'єкт не
виходить із володіння його
безпосереднього володільця і саме він
буде нести відповідальність за завдану
шкоду.

Відповідно до постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
15.12.2011 року, за матеріалами ЖРЗПЗ № 12526
від 12.12.2011 року, встановлено, що в ході
дослідчої перевірки ОСОБА_5 пояснив, що
керував автомобілем марки «Daewoo Nехіа
СПГ», державний номерний знак «НОМЕР_4»
з дозволу свого батька ОСОБА_2, який з
свого боку зазначений факт також
підтвердив та пояснив, що будь-яких
претензій до сина не має.

Крім того, вищевказаною постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи спростовано факт незаконного
заволодіння ОСОБА_5 автомобілем марки
«Daewoo Nехіа СПГ», державний номерний
знак «НОМЕР_4», а саме отриманими під
час дослідчої перевірки поясненнями
власника автомобіля ОСОБА_6, згідно до
яких останній претензій до ОСОБА_5, щодо
експлуатації належного йому
автомобіля не має.

Судом вірно встановлено, що під час
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 в
автомобілі, яким керував ОСОБА_5 не
перебував, а належний йому на належній
правовій підставі автомобіль передав
ОСОБА_5 без будь-якого юридичного
оформлення (довіреності тощо), тобто
без відповідної правової підстави, на
свій ризик.

Таким чином, враховуючи те, що
висновком експертного
автотоварознавчого дослідження № 205/08
підтверджено розмір матеріальної
шкоди, заподіяної ОСОБА_3, який на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом «ВАЗ 21104»,
державний номерний знак «НОМЕР_3», в
розмірі 20562 гривні 42 копійки, суд першої
інстанції, визнав обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволеною
позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з
ОСОБА_2 вищевказаної суми матеріальної
шкоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4,
згідно з якими розмір відшкодування
моральної шкоди визначається в межах
заявлених позовних вимог, залежно від
характеру та обсягу заподіяних
позивачу моральних та фізичних
страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини
відповідача та інших обставин, зокрема
враховується характер та тривалість
страждань, тяжкість вимушених змін у
його життєвих стосунках.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди,
районний суд дійшов до обґрунтованого
висновку, що факт порушення прав
позивача знайшов своє підтвердження в
ході судового розгляду справи, суд
визнав встановленим той факт, що ОСОБА_3
вимушений був вживати додаткових
зусиль для організації свого життя та
відновлення порушених прав та виходячи
з міркувань розумності та
справедливості, правильно визначив
розмір відшкодування завданої
позивачеві моральної шкоди в сумі 1000
грн.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, зводяться до
необхідності переоцінки фактичних
обставин справи, які відрізняються від
зробленої судом.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 08 серпня 2013 року ~
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: