Справа № 336/240/13-ц
Пр. № 2/336/9/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Жибаловій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про встановлення факту родинних
відносин, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, п'ята Запорізька
державна нотаріальна контора,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в січні 2013 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про встановлення факту родинних
відносин, встановлення факту прийняття
спадщини, визнання за нею права
власності в порядку спадкування на
будинок АДРЕСА_1.

13 лютого 2013 року відповідачем ОСОБА_5
поданий зустрічний позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення факту родинних
відносин, визнання права власності в
порядку спадкування на будинок
АДРЕСА_1, який прийнятий до спільного
розгляду з первісним позовом.

У зв'язку із смертю сторони - ОСОБА_5, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, судом здійснено
її заміну правонаступником - ОСОБА_2

В позові, який позивач ОСОБА_1 уточнила
після поновлення провадження у справі
(а. с. 175), вона зазначає, що будинок
АДРЕСА_1 отримав на підставі свідоцтва
про право на спадщину, виданого п'ятою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою 27 серпня 1991 року, її батько
ОСОБА_6, чия смерть сталася
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті батька вона
та її мати - ОСОБА_5 - вчинили дії щодо
прийняття спадщини, оскільки постійно
проживаючи разом із спадкодавцем,
після його смерті стали до фактичного
управління та володіння майном. Таким
чином, кожна із спадкоємців набула
право власності на ? частину
зазначеного будинку в порядку
спадкування за законом. Між тим дві
інші доньки ОСОБА_6, які також є
спадкоємицями першої черги за законом -
відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_7, - дій щодо
прийняття спадщини не вчинили. На
підставі договору дарування від 26
березня 1996 року, який визнаний рішенням
суду, що набрало законної сили,
недійсним, право власності на цей
об'єкт нерухомості належало позивачці.
У зв'язку з визнанням недійсним
зазначеного правочину товариством з
обмеженою відповідальністю
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» запис про реєстрацію
права власності на будинок за ОСОБА_6
поновлено. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5,
спадкоємцями стали відповідач ОСОБА_8
на підставі заповіту від 15.02.2012 року,
позивач як спадкоємець, що має право на
обов'язкову частку у спадщині, а також
онуки ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 - за
правом представлення, оскільки їхня
мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після
смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори
із заявами про прийняття спадщини у
встановлений законом строк звернулися
сторони в справі, онуки померлої - треті
особи - заяв про прийняття спадщини не
подавали. Таким чином, відкрилася
спадщина на ? частину будинку, яку
успадкувала ОСОБА_5 після смерті
чоловіка. Частка позивачки як
спадкоємця, що має право на обов'язкову
частку становить 1/12 частину будинку (1/2
частина будинку : 3 спадкоємці : 2). З
урахуванням успадкованої після смерті
батька частки в праві власності на
об'єкт нерухомості належна позивачці
частка становить 7/12 частин будинку
АДРЕСА_1 (1/2 частина + 1/12 частина). Частка,
що належить ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5,
становить 5/12 частин будинку.

На підставі викладеного просить
про встановлення факту прийняття нею
спадщини після смерті ОСОБА_6, визнання
за нею права власності в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 на 7/12 частин будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні підтримала вимоги
позову, просить про його задоволення.

Представник позивача просить про
ухвалення рішення на користь своєї
довірительки.

Представник відповідачки позов не
визнав. Вважає, що після смерті ОСОБА_6
дії щодо прийняття спадщини вчинила
лише його дружина ОСОБА_5, ставши до
фактичного управління спадковим
майном. Інші спадкоємці дій щодо
прийняття спадщини не вчинили. Між тим
ОСОБА_5 заповідала все належне їй майно
ОСОБА_2, яка після смерті спадкодавці
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

У зв'язку з викладеним просить про
залишення позову без задоволення.

Відповідач як правонаступник ОСОБА_5
подала зустрічний позов (а. с. 165), в
якому просить про встановлення факту
родинних відносин між ОСОБА_6 і ОСОБА_5,
встановлення факту прийняття спадщини
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, а також
визнання за нею права власності на
спірний будинок в порядку спадкування
після смерті матері ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 вимоги по зустрічному позову
обґрунтовує тими й самими доводами, що
і заперечення проти позову первісного.
Просить про задоволення позову.

Позивач зустрічний позов визнала
частково, не заперечує проти визнання
права власності за ОСОБА_2 на 5/12 частин
спірного будинку, виходячи з тих
доводів і розрахунків, якими вона
обґрунтовує свій позов.

ЇЇ представник підтримала думку своєї
довірительки.

Треті особи, належним чином
повідомлені про час та місце вирішення
спору, до суду не з'явились, надавши
письмові звернення, які містять
прохання про вирішення справи у їхню
відсутність.

Представник третьої особи - п'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори, належним чином повідомленої
про судовий розгляд, - до суду не
з'явився. Повідомлення про згоду на
участь у справі третя особа не надала.

За згаданих обставин у відповідності
до ст. 36 ЦПК України суд вважає за
можливе вирішувати спір без участі
третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та
представника третьої особи - п'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд доходить висновку про
необхідність повного задоволення
первісного і часткового задоволення
зустрічного позову, виходячи з
наступних міркувань.

Судом встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого держаним нотаріусом п'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори 27 серпня 1991 року (а. с. 47-48).
Зазначене право зареєстроване ТОВ
«ЗМБТІ» (а. с. 46).

ІНФОРМАЦІЯ_4 сталася смерть
ОСОБА_6 (а. с. 5). У встановлений законом
шестимісячний строк до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини його спадкоємці не
зверталися. Із заявами про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 до п'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори звернулися: 28 січня 2012 року -
ОСОБА_2 (а. с. 95), 12 лютого 2013 року - ОСОБА_5
(а. с. 94), 23 серпня 2012 року - ОСОБА_1 (а. с. 99).
Постановою державного нотаріуса п'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори від 12.02.2013 року у видачі
свідоцтва про право нас спадщину після
смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 відмовлено (а. с.
49-51).

26 березня 1996 року ОСОБА_5 на підставі
довіреності, посвідченої четвертою
державною нотаріальною конторою м.
Запоріжжя, від імені ОСОБА_6 подарувала,
а ОСОБА_1 прийняла у дар будинок
АДРЕСА_1. Договір дарування від 26
березня 1996 року рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 08.06.2012 року, яке набрало
законної сили, визнаний недійсним. На
підставі зазначеного рішення
поновлено запис про реєстрацію права
власності на будинок АДРЕСА_1 (а. с. 52) за
ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а. с. 145), яка
за життя заповідала все належне їй
майно ОСОБА_2 (а. с. 149). Після смерті
ОСОБА_5 до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини
звернулися: 24 грудня 2013 року - ОСОБА_1 (а.
с. 139), 1 листопада 2013 року - ОСОБА_2 (а. с.
140). Свідоцтва про право на спадщину
спадкоємці не отримали, як випливає з
матеріалів спадкової справи (а. с. 138-159).

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР,
який діяв на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_6, при спадкуванні
за законом спадкоємцями першої черги є
в рівних частках діти (в тому числі
всиновлені), подружжя і батьки
померлого.

В силу ст. 549 ЦК Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав нотаріальному
органу за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Вирішуючи вимоги як первісного,
так і зустрічного позовів, суд виходить
з того, що на момент смерті власника
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6, у нього було
чотири спадкоємця першої черги за
законом - його дружина ОСОБА_5 та доньки
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_7 При цьому
дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1
вчинили дії щодо прийняття спадщини,
оскільки постійно проживаючи разом із
спадкодавцем, стали до фактичного
володіння та управління спадковим
майном. Між тим, інші спадкоємиці дій з
прийняття спадщини не здійснили. Таким
чином, суд вважає, що зазначені особи у
рівних частках, розмір яких становить
1/2 частину спірного будинку,
успадкували належне спадкодавцеві
майно.

Дійшовши висновку про прийняття
спадщини не лише ОСОБА_5, але і ОСОБА_1,
суд повністю погоджується із
твердженнями позивачки про ці
обставини, які вона беззаперечно
довела сукупністю належних доказів.

ЇЇ доводи про те, що у жовтні 1994 року, по
мірі загострення хвороби батька, вона
звільнилась з роботи в Тульській
області, де тимчасово проживала у
зв'язку із своїм працевлаштуванням, і
повернулася до м. Запоріжжя,
підтверджує запис в трудовій книзі (а.
с. 185), оригінал якої оглянутий судом,
про припинення 19 жовтня 1994 року
трудових відносин за власним бажанням
із видавничо-поліграфічним об'єднанням
«Лев Толстой». Зазначені обставини
одностайно підтверджують свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.
ОСОБА_13, які зазначають, що позивач
постійно проживала в батьківському
будинку до осені 1996 року, коли вона
видалилася до іншого місця помешкання
в м. Запоріжжі. ЇЇ працевлаштування і
зумовлене ним проживання в Російській
Федерації, яке тривало близько року,
характеризувалось регулярними
відвідуваннями батьків, з якими
постійно проживали малолітні діти
позивачки - ОСОБА_19 та ОСОБА_20. При цьому
всі свідки стверджують, що в усякому
випадку восени 1994 року позивач
повернулася до Запоріжжя, щоб
доглядати хворого батька. Свідки
зазначають, що за життя спадкодавця і
після його смерті позивач вела
господарство в будинку батьків, брала
участь в утриманні будинку і споруд в
належному стані, по мірі виникнення
потреби зверталася за допомогою з
виконання дрібних ремонтних робіт (на
це вказує, зокрема, свідок ОСОБА_11).
Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9.
підтверджують пояснення позивачки про
завершення нею будівництва гаражу на
земельній ділянці під будинком, яке
було розпочато за життя ОСОБА_6, а також
здійснення ремонту в тимчасовій
споруді на прибудинковій території до
сорокодення після смерті ОСОБА_6 Свідок
ОСОБА_10 вказує, що після смерті батька
позивачки отримав від неї в дар належні
батькові штангенциркуль, барометр,
небезпечну бритву, літературу про
улаштування транспортних засобів з
батькової бібліотеки. Свідок ОСОБА_12
згадує про отриману в дар від ОСОБА_1
зроблену її батьком власноручно
соковижималку, твори Паустовського та
Чехова з бібліотеки Андрія Антоновича,
а також про передачу її чоловікові за
його вибором великої кількості
інструментів ОСОБА_6, які зайняли
півсалони їхньої автомашини, і романів
«Цусима», «Архіпелаг ГУЛАГ». Свідок
ОСОБА_13 зазначає про отримання в дар
від ОСОБА_1 збільшувального скла і
шахів, що належали її батькові, свідок
ОСОБА_11 - про подаровані позивачкою
книги ОСОБА_6, зокрема, «Гілку сакури».

Оглянуті судом копії та оригінали
документів, що свідчать про отримання
позивачкою кореспонденції за адресою
її проживання з батьками в період, до
якого відноситься подія смерті ОСОБА_6
(а. с. 206-208); зберігання нею абонентської
книги про сплату послуг телефонного
зв'язку, з якої випливає, що вона
здійснювала оплату послуг міської
телефонної мережі за вказаною адресою
по жовтень 1995 року включно (а. с. 209);
оглянуті оригінали квитанцій про
отримання аліментів на утримання дітей
за вказаною адресою; оглянуті
амбулаторні карти дитини позивача про
його перебування під наглядом
медичного закладу за місцем їхнього
проживання; оглянуті рекомендації
педагогічної комісії напередодні
улаштування дитини до школи, які
містять посилання на її проживання з
дитиною в будинку АДРЕСА_1; фотографії
із зображенням членів родини в
обстановці спірного житла
підкріплюють висновок суду про
вчинення ОСОБА_1 дій з прийняття
спадщини і обґрунтованість
застосування положень ст. 549 ЦК УРСР.

Зазначені умовиводи суду не
спростовують показання свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які
підтверджують факт управління та
володіння ОСОБА_5 спадковим майном,
оскільки вони не спростовують факту
прийняття спадщини позивачкою, а лише
вказують на вчинення робіт з
поліпшення благоустрою будинку силами
сім'ї ОСОБА_2. При цьому свідок ОСОБА_17
зазначає, що позивачка постійно
проживала по АДРЕСА_1 до 1996-1997 років.

Таким чином, суд знаходить
встановленими факти прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 як ОСОБА_5,
так і ОСОБА_1; їхні долі в спадковому
майні є рівними і становлять, як вже
зазначено, по ? частині будинку
АДРЕСА_1.

В силу ст. 1217 спадкування здійснюється
за заповітом або за законом, за змістом
ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини на час
відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1241 ЦК України
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують
незалежно від змісту заповіту половину
частки, яка належала б кожному з них у
разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

З урахуванням наведених положень
закону суд вважає, що спадкоємець за
заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5
вважається такою, що прийняла спадщину,
оскільки вчасно звернулася із
відповідною заявою до нотаріальної
контори.

Разом з цим ОСОБА_1, яка на час відкриття
спадщини досягла віку
непрацездатності, є спадкоємцем, що має
право на обов'язкову частку у спадщині,
а, подавши в силу ст. 1269 ЦК України заяву
про прийняття спадщини, вважається
такою, що її прийняла.

Згідно із ст. 1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини, а якщо спадкування
за правом представлення здійснюється
кількома особами, частка їхнього
померлого родича ділиться між ними
порівну.

Вирішуючи питання про розмір
часток, які належать спадкоємцям
ОСОБА_5, суд виходить з того, що її
онукам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належить право
спадкування за правом представлення
після смерті їхньої матері ОСОБА_7,
смерть якої сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с.
140), в частці, що належала б за життя
ОСОБА_7, і що вони не скористалися цим
правом, так як не вчинили дій в силу ст.
1269 ЦК України.

При обчисленні розміру часток
спадкоємців ОСОБА_5 суд виходить з того,
що після її смерті відкрилась спадщина
на ? частину будинку.

Обчислена таким чином обов'язкова
частка у спадщині, право на яку набула
ОСОБА_1, становить 1/12 частину будинку (1/2
частина : 3 спадкоємця : 2), а усього
позивачці належить право на 7/12 частин
спірного майна в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6 і ОСОБА_5
(1/2 частина будинку після смерті ОСОБА_6
+ 1/12 після смерті ОСОБА_5).

Частка, що належить ОСОБА_2,
становить 5/12 частин будинку (1/2 частина
- 1/12 частина).

Щодо вимог зустрічного позову про
встановлення факту родинних відносин,
при їх вирішенні суд керується
положеннями ст. 256 ЦПК України, в силу
якої суд розглядає справи про
встановлення факту родинних відносин
між фізичними особами, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Так як згідно із наведеними правилами
суд встановлює факт родинних відносин
між фізичними особами, між тим на час
вирішення заяви сталася смерть як
ОСОБА_6, так і ОСОБА_5, факт
спорідненості зазначених осіб не
заперечується ніким, а від його
встановлення не залежить виникнення
будь-яких прав для сторін в справі, суд
за викладених обставин не вбачає
підстав для застосування судового
захисту.

Керуючись ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 1217,
1233, 1241, 1261, 1266, 1269, 1276 ЦК України, ст.ст. 10,
59, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/12
частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6 і
ОСОБА_5.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
5/12 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_5.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Запорізької
області шляхом подання в суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення
рішення, а особами, які беруть участь у
справі, але не були присутні в залі
судового засідання під час
проголошення рішення, - в той же строк з
дня отримання копії рішення.

Суддя
О.В. Щаслива