Справа № 304/411/14-ц
Провадження № 4-с/304/10/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року м. Перечин

Перечинський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Амаровича В.П.,

при
секретарі - Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на
бездіяльність начальника відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеною скаргою, яку мотивує
тим, що 17 січня 2014 року він подав до
відділу ДВС Перечинського РУЮ заяву
про примусове виконання виконавчого
листа, виданого Перечинським районним
судом 03 січня 2014 року про стягнення з
ОСОБА_2 на його користь боргу у сумі 3349,28
грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 229,40
грн. судового збору. Однак, станом на
день подачі скарги відділом ДВС
Перечинського РУЮ жодної визначеної
законом дії не вчинено, постанову про
відкриття виконавчого провадження не
винесено, що свідчить про її
бездіяльність, а тому просить скаргу
задовольнити. Під час розгляду справи
ОСОБА_1 змінив вимоги скарги, а саме у
зв'язку з тим, що в період з 20 січня по
02 лютого 2014 року обов'язки
начальника відділу ДВС Перечинського
РУЮ виконувала головний державний
виконавець Вогар В.В., тому просив
визнати незаконною бездіяльність
начальника та головного державного
виконавця - в.о. начальника ДВС
Перечинського РУЮ з 20 січня 2014 року по 02
лютого 2014 року Вогар В.В. по виконанню
судового рішення та зобов'язати їх
вчинити визначені чинним
законодавством дії.

У судове засіданні ОСОБА_1 не з'явився,
однак подав заяву, у якій просить
справу розглянути у його відсутності,
вимоги, викладені у зміненій скарзі,
підтримує в повному обсязі.

Начальник відділу ДВС Перечинського
РУЮ Беца С.А. у судове засідання не
з'явилася, однак подала заяву, у якій
просить скаргу розглянути у її
відсутності. Також раніше нею було
подано письмове заперечення, у якому
вона просила у задоволенні зміненої
скарги ОСОБА_1 відмовити повністю,
оскільки виконавчий лист №304/114/13-ц від
03 січня 2014 року було пред'явлено ОСОБА_1
до відділу на примусове виконання 17
січня 2014 року, однак старшим державним
виконавцем відділу Клецко І.О. в
порушення вимог ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» постанову
про відкриття виконавчого провадження
винесено 12 лютого 2014 року та простою
кореспонденцією направлено сторонам
виконавчого провадження за адресами,
вказаними у виконавчому документі, чим
також порушено ст. 31 цього Закону. Однак
вказані порушення допущено державним
виконавцем не внаслідок його
бездіяльності, а внаслідок того, що
відділ з жовтня 2013 року не
забезпечується поштово-марочною
продукцією, папером, картриджі до
принтерів не заправляються взагалі, що
підтверджується доповідними
записками. Твердження ОСОБА_1 про те, що
на момент подачі ним скарги відділом
ДВС Перечинського РУЮ не вчинено
жодної дії є безпідставним, оскільки в
порядку ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» ОСОБА_1 не
ознайомлювався із матеріалами
виконавчого провадження та участі у
ньому не приймав. Згідно відповідей
реєстручих установ, ОСОБА_2 відкритих
розрахункових рахунків не має, доходи
не отримує, на обліку як пенсіонер не
перебуває. 13 березня 2014 року винесено
державним виконавцем постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а 14
березня 2014 року - постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору. 24 березня 2014 року ОСОБА_1
направлено вимогу державного
виконавця рекомендованим листом із
повідомленням про вручення щодо явки
до відділу ДВС Перечинського РУЮ на 09.30
год. 02 квітня 2014 року з метою подальшого
виїзду по місцю проживання боржника
ОСОБА_2 та обстеження його майнового
стану.

У судове засідання головний державний
виконавець відділу ДВС Перечинського
РУЮ Вогар В.В. також не з'явилася, хоча
про день, час та місце розгляду справи
повідомлялася у встановленому законом
порядку.

Також суд констатує, що через
канцелярію суду надійшло клопотання
головного державного виконавця
відділу ДВС Перечинського РУЮ Вогар
В.В. про залучення як відповідача по
даній справі Головного управління
юстиції у Закарпатській області,
оскільки працівниками відділу ДВС
Перечинського РУЮ порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» допущено не внаслідок їх
бездіяльності, а внаслідок неналежного
фінансування з боку Головного
управління юстиції у Закарпатській
області. Разом з цим, вказане
клопотання не підлягає до задоволення,
оскільки залучення співвідповідача у
порядку ст. 33 ЦПК України здійснюється
судом за клопотанням позивача, тобто у
даному випадку заявника ОСОБА_1, а не
головного державного виконавця
відділу ДВС Перечинського РУЮ Вогар
В.В., яка є відповідачем по даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 03
січня 2014 року Перечинським районним
судом Закарпатської області виданий
виконавчий лист №304/114/13-ц за рішенням
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 03 грудня 2013
року, яке набрало законної сили
17 грудня 2013 року, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості по договору
№236ТМГ13/08-2010 про перевід боргу та
заміну сторони в зобов'язанні від 16
серпня 2010 року в сумі 3349 грн. 29 коп. та 1500
грн. 00 коп. в якості відшкодування
моральної шкоди, а також 229 грн. 40 коп.
судового збору.

Також встановлено, що стягувач ОСОБА_1 17
січня 2014 року подав до відділу ДВС
Перечинського РУЮ заяву про примусове
виконання вищевказаного виконавчого
листа.

Крім цього встановлено, що 12 лютого 2014
року старшим державним виконавцем
відділу ДВС Перечинського РУЮ у
Закарпатській області Клецко І.О.
винесено постанову ВП №42043218 про
відкриття виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа №304/1114/13-ц, виданого 03 січня 2014
року Перечинським районним судом
Закарпатської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості у сумі 3349,29 грн. та 1500,00
грн. моральної шкоди, а також 229,40 грн.
судового збору.

Однак державним виконавцем Клецко І.О.
копія зазначеної вище постанови про
відкриття виконавчого провадження не
була направлена стягувачу ОСОБА_1, що
суперечить вимогам ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження».
Зазначений факт також не оспорювався
під час судового розгляду начальником
відділу ДВС Беца С.А.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчими
документами за рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню
державною виконавчою службою є
виконавчі листи, що видаються
судами, накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті, Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті. Примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він

відповідає вимогам, передбаченим
Законом України «Про виконавче
провадження», і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження».
Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження

надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

На підставі вищенаведеного суд дійшов
висновку, що державним виконавцем не
дотримані вимоги ч. 5 ст. 25 та ч. 1 ст. 31
Закону України «Про виконавче
провадження» під час здійснення даного
виконавчого провадження.

Твердження начальника відділу ДВС Беца
С.А. про неможливість виконання вимог ч.
5 ст.25 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з відсутністю у
ДВС відповідних коштів для цього, суд
до уваги не приймає, оскільки 13 березня
2014 року державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 5078,68 грн.

Крім того, відсутність відповідних
коштів у орану ДВС для здійснення
виконавчих дій, спрямованих на
виконання судових рішень, не може
слугувати виправданням невиконання з
боку держави взятих на себе
зобов'язань.

Так, статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

Державна виконавча служба України є
державним органом, тому, державний
виконавець, працівник державного
органу, згідно ст. 19 Конституції
України, повинен користуватися своїми
повноваженнями, керуючись нормами про
те, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ст. 8 ЦПК України, суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду
справ Європейським Судом з прав людини,
суд зазначає, що стаття 6 § 1 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, учасницею якої
є Україна, захищає право кожного на
подання позову або скарги, які
пов'язані з його громадянськими
правами та обов'язками, до суду, таким
чином, це означає «право на суд».
Державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не вчиняти дії,
спрямовані на стягнення боргу,
підтвердженого судовим рішенням
(Справа «Жовнер проти України» (Заява
№56848/00), Справа «Бурдов проти Росії»
(Скарга № 59498/00).

Також, в своєму рішенні «Кечко проти
України» Європейській суд з прав
людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду України щодо
відсутності бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Беручи до уваги вищенаведену судову
практику Європейського Суду з прав
людини, суд зазначає, що відсутність
коштів у боржника чи у держави на
виконання взятих на себе зобов'язань не
звільняє боржника від виконання
рішення суду та не є перешкодою для
вчинення певних дій по виконанню
такого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює порушені права
чи свободи.

Відповідно до ст.83 Закону України «Про
виконавче провадження» контроль за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоячого органу державної
виконавчої служби. Начальник відділу,
якому безпосередньо підпорядковується
державний виконавець, при здійсненні
контролю за рішеннями, діями
державного виконавця під час виконання
рішень має право у разі, якщо вони
суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ, винесені
у виконавчому провадженні державним
виконавцем, визнати недійсним
складений державним виконавцем акт,
зобов'язати державного виконавця
провести виконавчі дії в порядку
встановленому цим законом.

Наказом начальника ГУ Міністерства
юстиції у Закарпатській області «Про
оголошення наказу про призначення Беца
С.А.» №2830/4 від 25 грудня 2012 року
оголошено наказ Голови державної
виконавчої служби України від 25 грудня
2012 року №922/к про призначення Беци С.А.
на посаду начальника відділу ДВС
Перечинського РУЮ Закарпатської
області (а.с. 24).

З наказу начальника ГУ Міністерства
юстиції у Закарпатській області «Про
надання частини щорічної відпустки
Беці С.А» №22/5 від 17 січня 2014 року
вбачається, що Беці С.А. на чадно
частину щорічної відпустки тривалістю
14 календарних днів з 20 січня 2014 року по
02 лютого 2014 року включно, а виконання
обов'язків начальника відділу ДВС
Перечинського РУЮ не період відпустки
Беци С.А. покладено на головного
державного виконавця відділу Вогар В.В.
(а.с. 25).

Таким чином, оскільки в період, коли
державним виконавцем відділу ДВС
Перечинського РУЮ було порушено вимоги
ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче
провадження», обов'язки начальника
цього відділу виконувала Вогар В.В.,
тому суд вважає, що у задоволенні
скарги у частині щодо визнання
незаконною бездіяльності Беци С.А. як
начальника відділу, слід відмовити.

В решті змінена скарга є обгурнтованою
та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 18, 20, 22, 23, 25, 31, 83 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 383, 387 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Змінену скаргу - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
головного державного виконавця - в.о.
начальника відділу ДВС Перечинського
РУЮ з 20 січня 2014 року по 02 лютого 2014 року
Вогар В.В. в частині невиконання вимог
ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче
провадження».

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області виконати вимоги,
передбачені ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження».

В решті скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий: Амарович В. П.