Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/2711/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Зверхановської
Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети
Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
відповідача - Сухарини І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міра і К" на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 21 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 21 листопада 2013 року
задоволено частково позов ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міра і К", третя
особа: ОСОБА_5, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міра і К" на користь
ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану злочином,
у розмірі 5832 грн. та моральну шкоду,
завдану злочином, у розмірі 50000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Товариство з
обмеженою відповідальністю "Міра і К".

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
районним судом неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, дано невірну оцінку доказам,
якими підтверджуються понесені
нематеріальні втрати позивача. Вказує,
що ОСОБА_2 не було представлено суду
належних доказів щодо існування
причинно-наслідкового зв'язку із
спричиненими внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
тілесними ушкодженнями та
перебуванням позивача на лікуванні у
стані вагітності. Вважає, що з аналізу
листків непрацездатності видно, що
ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному
лікуванні у зв'язку із настанням
загального захворювання, а не через
вагітність.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта уточнила вимоги та просила
скасувати рішення лише у частині
стягнення з відповідача моральної
шкоди.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, зокрема
третьої особи ОСОБА_5, котрий належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлений про час та місце
розгляду справи, але не з'явився в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення у повній мірі
відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що вироком
Залізничного районного суду м. Львова
від 04.10.2012 року ОСОБА_5 визнаного винним
у вчиненні злочину, передбаченого ст.286
ч.2 КК України та засуджено за те, що він
05.03.2012 року о 10 год. 35 хв., керуючи
маршрутним автобусом марки «БАЗ А 079.14»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по вулиці Городоцькій у
місті Львові, неподалік будинку №280, в
напрямку виїзду за місто, грубо
порушив вимоги Правил дорожнього руху
України та вчинив наїзд на пішохода
ОСОБА_2

Згідно висновку експерта №133/2012 ОСОБА_2
завдані такі ушкодження: забій
головного мозку легкого ступеню,
закритий перелом лівої ключиці,
перелом основи черепа - очної частини
лобової кістки (дах правової орбіти),
переломи лівої лонної, сідничних
кісток тазу та крижової кістки, синяк
на задньо-зовнішній поверхні третини -
середньої третини лівого стегна, садна
та рани правої половини обличчя, обох
кистей, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.ч.1,2, 5 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Статтею 1172 ЦК України визначено, що
юридична чи фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх
трудових(службових) обов'язків.

На час скоєння ДТП ОСОБА_5 працював
водієм у Товаристві з обмеженою
відповідальністю "Міра і К", що
стверджується наказом №76 від 05.06.2011
року.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4
Постанови Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди " № 4 від
31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),
у позовній заяві про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно - правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями(бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до п. 9 постанови Пленум
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, визначаючи розмір моральної
шкоди, яку слід стягнути в користь
кожного з відповідачів, у повній мірі
врахував наведені вище положення, а
тому не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги
представника позивачів - ОСОБА_6 та
апеляційної скарги ВАТ "НАСК "Оранта" у
частині, що стосується цієї частини
позовних вимог позивачів.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, те, що внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень
позивачка тривалий час перебувала на
листках непрацездатності, що призвело
до втрати нею нормальних життєвих
зв'язків та вимагало додаткових
зусиль для організації свого життя,
положень ст. 23 ЦК України, роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" колегія суддів
вважає, що висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди, яка
заподіяна позивачці, у повній мірі
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апелянтів про те, що позивачкою
не доведено факту заподіяння їй
моральної шкоди, оскільки у позовній
заяві ОСОБА_2 детально зазначає у чому
полягає заподіяння їй
моральної(немайнової) шкоди.

На думку судової колегії,
неспроможними є твердження апелянта
про те, що ОСОБА_2 перебувала на
стаціонарному лікуванні лише у зв'язку
із настанням загального захворювання,
оскільки позивач перебувала на
стаціонарному лікуванні через
отримані тяжкі тілесні ушкодження із
05.03.2012 року по 20.04.2012 року, а потім
продовжувала лікуватись амбулаторно
до 25.06.2012 року(а.с.21-23).

І лише пізніше вона перебувала на
листках непрацездатності у зв'язку з
вагітністю.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Міра і К"
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 21 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: