Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/953/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Савченко С.О.,
Суржика М.М.

при секретарі - Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 28 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
законні інтереси якого представляє
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6,
третя особа - служба у справах дітей
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради про вселення, усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та виселення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3, яка діє у
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, третя особа - служба у справах
дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради про
вселення, усунення перешкод у
користуванні квартирою та виселення.

Зазначали, що ОСОБА_3 є наймачем
квартири АДРЕСА_1 Разом з нею у квартирі
зареєстровані її діти - донька ОСОБА_5
та неповнолітній син ОСОБА_4.
Відповідачі проживають у квартирі без
законних підстав, чинять їм перешкоди у
користуванні квартирою, не надають
ключі від вхідних дверей та
заперечують щодо їх вселення у
квартиру.

Просили суд вселити їх у спірну
квартиру, усунути перешкоди у
користуванні квартирою, шляхом
зобов'язання відповідачів передати їм
ключі від вхідних дверей квартири, а
також шляхом виселення відповідачів із
спірної квартири (а.с.3-5).

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 28 січня 2014 року
позов задоволено, розподілено судові
витрати (а.с.88-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову . Зазначає, зокрема,
що суд не дав належної оцінки тій
обставині, що вона має право проживати
у квартирі (а.с. 113-114).

Рішення суду в частині, що
стосується ОСОБА_6, не оскаржено.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2
підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3, яка представляє свої інтереси
та інтереси ОСОБА_4, представник
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заперечили проти
доводів апеляційної скарги і просили
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

ОСОБА_6 та представник служби у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, про причини неявки суд не
повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх
неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
із наступних
підстав.

Пункт 1 статті 8 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, гарантує кожній
особі, окрім інших прав, право на повагу
до її житла. Воно охоплює і право
займати житло, не бути виселеною чи
позбавленою свого житла.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 06 листопада 2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 21 травня 2008 року та
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 20 серпня 2009 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 30 вересня 2009 року
встановлено, що 12 серпня 1981 року ОСОБА_7
та його сім'ї, яка складалась із п'яти
осіб, згідно рішення виконкому
Кіровської районної ради народних
депутатів № 840 від 12 серпня 1981 року було
видано ордер № 325 на квартиру АДРЕСА_1.
На підставі рішення виконкому № 228 від
16 лютого 1984 року адреса АДРЕСА_1 вказана
в ордері, змінена на АДРЕСА_1 В ордер
були включені дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_8
та зокрема доньки - ОСОБА_2 (дошлюбне
прізвище ОСОБА_2) та ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2,
які є рідними сестрами, в установленому
порядку вселились у квартиру, як члени
сім'ї наймача та були зареєстровані в
ній.

У 1998 році у зв'язку з різними
сімейними обставинами ОСОБА_3 та ОСОБА_2
знялись із реєстрації у спірній
квартирі та проживали у інших місцях.

У 2001 році ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище
ОСОБА_2) разом зі своїм сином ОСОБА_9,1995
року народження вселилась у спірну
квартиру з дозволу наймача та
повнолітніх членів сім'ї.

У 2002 році ОСОБА_3 також зі згоди
наймача та членів сім'ї вселилась у
квартиру разом зі своїми дітьми, а 05
червня 2002 року зареєстрована в ній. З 2006
року у квартирі зареєстровані її діти -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, наймач
квартири, помер.

15 квітня 2003 року особовий рахунок на
квартиру було переоформлено на його
дружину - ОСОБА_8, як на основного
квартиронаймача.

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 06 листопада 2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 30 вересня 2009 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
ОСОБА_3 та її діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
передбаченому законом порядку набули
право користування житловим
приміщенням - трьохкімнатною
квартирою АДРЕСА_1 У зв'язку з тим, що
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 чинили їй та її дітям
перешкоди у користуванні квартирою,
позивач з дітьми була вселена в спірну
квартиру.

Рішення суду було виконано
Кіровським відділом державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції 18 грудня
2008 року (а.с.50).

Рішенням Кіровського рай онного
суду м. Кіровограда від 20 серпня 2009
року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3
та її діти були вселені у спірну
квартиру, зобов'язано ОСОБА_8 та ОСОБА_2
усунути перешкоди ОСОБА_3 та її дітям у
користуванні вказаною квартирою
(а.с.63-64).

Проте, як пояснили позивачі, вказане
рішення суду фактично виконано не було,
відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_6,
чоловік ОСОБА_2 , який також вселився у
квартиру, продовжували чинити їм
перешкоди у користуванні квартирою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 -
квартиронаймач, померла.

15 серпня 2013 року ОСОБА_3 уклала з КРЕП
типовий договір найму жилого
приміщення № 3 і відповідно до цього
договору є наймачем спірної квартири
(а.с.68-72).

Суд першої інстанції встановив, що
позивачі у спірній квартирі
зареєстровані, але не проживають,
оскільки відповідачі чинять їм
перешкоди, перешкоджають їх вселенню,
не надають ключі від квартири.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

За таких обставин суд прийшов до
правильного та обгрунтованого
висновку про порушення відповідачами
житлових прав позивачів та наявність
правових підстав для вселення їх у
спірну квартиру та зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди
у користуванні квартирою, шляхом
зобов'язання її надати ключі від
вхідних дверей позивачам.

Висновок суду про задоволення позову
в частині вселення позивачів та
усунення перешкод у користуванні
квартирою є таким, що ґрунтується на
законі.

Доводи апеляційної скарги цього
висновку суду не спростовують.

Проте, ухвалюючи рішення про
виселення ОСОБА_2 із спірної квартири,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач без правових на те підстав,
незаконно проживає у квартирі АДРЕСА_1
зокрема, без реєстрації та відсутності
права на користування спірним житловим
приміщенням.

Такий висновок суду не ґрунтується на
матеріалах справи, крім того, суд
прийшов до нього з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

При задоволенні позову в частині
виселення ОСОБА_2 із спірної квартири,
суд першої інстанції врахував рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 22 грудня 2010 року, що набрало
законної сили, яким відмовлено ОСОБА_2
у задоволенні позову про визнання за
нею права користування жилим
приміщенням (а.с.65-66).

Вказаним рішенням встановлено, що
ОСОБА_2 не може бути членом різних сімей
одночасно, її перебування у квартирі є
тимчасовим, проживання в одній
квартирі трьох різних сімей не
відповідає санітарним нормам , між
сторонами існують тривалі неприязні
стосунки.

Проте, суд першої інстанції всупереч
вимог ст. 212 ЦПК України не оцінив
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, не застосував до
правовідносин, які склались між
сторонами норми матеріального права,
якими вони регулюються.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 грудня
2010 року встановлено, що ОСОБА_2 уклала
шлюб з ОСОБА_6 і вибула на постійне
проживання в інше місце, а тому
відповідно до ст.107 ЖК України втратила
право користування спірною квартирою.

Як свідчать матеріали справи і
вказані обставини підтверджені
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 06 листопада 2007 року,
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 20 серпня 2009 року, які
набрали законної сили, не
заперечуються позивачами, у 2001 році
ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_9 , ще за
життя наймача квартири - батька ОСОБА_7,
за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї
вселилась у спірну квартиру і
безперервно до цього часу проживає в
ній.

Вказані обставини підтверджуються
також актами державного виконавця
Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ
від 15 червня 2010 року, 13 липня 2010 року ,
якими підтверджується проживання
ОСОБА_2 у спірній квартирі (а.с.53-54).

Суд першої інстанції цим обставинам
не дав належну правову оцінку та не
врахував роз'яснення у п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року № 2 (із змінами) «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» про те, що коли відсутній
повернувся на жилу площу за згодою
членів сім'ї, його не можна вважати
таким, що втратив право на жилу площу.

ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру у
2001 році, ще до вселення у квартиру
позивачів. По обставинам справи
безспірно встановлено, що хоча
письмова згода членів сім'ї наймача (на
той час батька сторін) на вселення
відсутня, проте і наймач і його дружина
- ОСОБА_8, мати ОСОБА_2 висловили таку
згоду.

Із рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 грудня
2010 року вбачається, що свої позовні
вимоги про визнання за нею права
користування спірною квартирою ОСОБА_2
обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3
заперечує проти її реєстрації у
квартирі та її право користування
житлом.

Іншого житла, крім спірної квартири
ОСОБА_2 не має, її чоловік
зареєстрований у житловому будинку, що
належить його батькам.

Суд не врахував роз'яснення у п.15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» про те, що ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше ніж на підставі закону за
рішенням суду (ст..47 Конституції). При
розгляді спорів про право користування
жилим приміщенням необхідно брати до
уваги, що ст.33 Конституції гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання. Це означає, що
наявність чи відсутність прописки самі
по собі не можуть бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Суд не звернув увагу на те, що і
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вселились у спірну
квартиру на законних підставах, а тому
відповідно до ст.64 ЖК України мають
рівні права щодо спірного житла.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для усунення перешкод
в користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_2 є незаконним та
необґрунтованим, тому рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
ст..ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 28 січня 2014 року в
частині усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_2, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_4, позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: