У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Нагорняка В.А.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: відділ внутрішніх
справ Соснівського райвиконкому,
Комунальне підприємство «Соснівська
служба утримання будинків», про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Комунальне
підприємство «Соснівська служба
утримання будинків», про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом вселення, встановлення порядку
користування квартирою та розділ
особового рахунку та за позовом ОСОБА_5
до департаменту економіки та розвитку
Черкаської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_7, треті особи: орган
опіки та піклування Соснівського
району в м. Черкаси, Комунальне
підприємство «Соснівська служба
утримання будинків», про визнання
недійсним наказу про приватизацію
квартири та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 03 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті
особи: відділ внутрішніх справ
Соснівського райвиконкому, Комунальне
підприємство «Соснівська служба
утримання будинків» (далі - КП
«Соснівська СУБ»), про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

Позивач посилався на те, що він
проживає у АДРЕСА_1, яку він отримав на
підставі рішення Соснівського
виконкому м. Черкаси та виданого на
вказане житлове приміщення ордера.

ОСОБА_3 вказував, що відповідачі за
вказаною адресою зареєстровані, але у
квартирі фактично не проживають з
червня 1998 року без поважних причин, а
саме, після розлучення позивача і
відповідачки ОСОБА_4 Місце проживання
відповідачів йому невідоме, власне
майно відповідачів у квартирі
відсутнє, за комунальні послуги і
користування квартирою відповідачі не
сплачують.

Враховуючи те, що відповідачі протягом
тривалого часу без поважних причин не
користуються вазаним житловим
приміщенням, що змушує його нести
додаткові витрати за даних осіб, ОСОБА_3
просив визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такими,
що втратили право на користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, а
також зобов'язати КП «РЕУ- 5»
зняти відповідачів з реєстрації за
вказаною адресою.

У червні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, КП «Соснівська
СУБ», про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
вселення, встановлення порядку
користування квартирою та розділ
особового рахунку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1987
року він проживав у АДРЕСА_1 разом із
своїм батьком ОСОБА_3 та матір'ю ОСОБА_4
Зазначав, що спірна квартира
складається з двох ізольованих жилих
кімнат загальною площею 53,4 кв. м та
жилою площею 28,6 кв. м, кухні,
ванної кімнати, туалету, коридору,
балкона, і розташована на 5 поверсі
дев'ятиповерхового будинку. Оскільки
відповідач ОСОБА_3 вів аморальний
спосіб життя, зловживав спиртними
напоями, вчиняв бійки, скандали, чинив
перешкоди у користуванні квартирою,
він з матір'ю ОСОБА_4 був змушений
залишити квартиру і проживати у
родичів.

29 червня 2010 року під час конфлікту
ОСОБА_3 відібрав у нього ключі від
квартири, внаслідок чого він не мав
можливості потрапити до своєї
квартири, а тому вимушений проживати у
своїх родичів. Вважав дії відповідача
протиправними та такими, що порушують
його права на житло. Також вказував, що
незважаючи на протиправні дії ОСОБА_3,
він здійснював свої обов'язки за
договором найму - сплачував комунальні
послуги.

ОСОБА_7 просив усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1
шляхом вселення його у вищевказану
квартиру; встановити порядок
користування квартирою наступним
чином: виділити йому в користування
ізольовану кімнату площею 11,8 кв. м та
балкон, виділити в користування ОСОБА_3
кімнату площею 18,0 кв. м; ванну кімнату,
туалет, кухню, коридор залишити в
загальному користуванні; розділити
особовий рахунок, відкритий на ім'я
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, виділивши
йому окремий особовий рахунок, та
стягнути судові витрати.

У січні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7,
треті особи: орган опіки та піклування
Соснівського району в м. Черкаси,
КП «Соснівська СУБ», про визнання
недійсним наказу про приватизацію
квартири та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
грудні 2012 року, під час ознайомлення з
матеріалами зазначеної справи, йому
стало відомо про те, що 25 червня 2012
року його батьком разом зі своєю
дружиною ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
дочки ОСОБА_7, було приватизовано в
рівних частках спірну квартиру
АДРЕСА_1.

Приватизація квартири відбулась на
підставі наказу департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року № 94.
ОСОБА_7 вважає, що скориставшись
скасованим заочним рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 25 листопада 2009 року про визнання
його та матір такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, ОСОБА_3
вчинив навмисні дії щодо зняття їх з
реєстрації за даним місцем проживання.
У подальшому ОСОБА_3 разом зі своєю
новою сім'єю приватизували вказану
квартиру, чим незаконно отримали її у
свою власність.

Вважаючи свої житлові права істотно
порушеними, ОСОБА_7 просив визнати
недійсним наказ департаменту
економіки та розвиту Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року № 94
про передачу у власність ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 та
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 25 червня 2012
року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 03 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 18 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право
на користування житловою площею у
квартирі АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, КП «Соснівська СУБ», про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом вселення,
встановлення порядку користування
квартирою та розподіл особового
рахунку, задоволено частково.

Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_7
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом примусового його вселення до
вказаної квартири.

Позов ОСОБА_7 до департаменту економіки
та розвитку Черкаської міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діє у власних
інтересах та в інтересах ОСОБА_7, треті
особи: Орган опіки та піклування
Соснівського району в м. Черкаси, КП
«Соснівська СУБ», про визнання
недійсним наказу про приватизацію
квартири та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
задоволено.

Визнано недійсним наказ департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року № 94
про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
департаментом економіки та розвитку
Черкаської міської ради від 25 червня 2012
року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 22 липня 1987 року
ОСОБА_3 на сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_3,
дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_7.) було
видано ордер на житлове приміщення №
016993 на право заняття житлового
приміщення у квартирі АДРЕСА_1, на
підставі рішення від 15 липня 1987 року №
327.

Згідно з довідкою КП ВЖ РЕУ-5 від 03
вересня 2009 року № 2302 ОСОБА_3
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.
Також у вказаній квартирі
зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_4
та син - ОСОБА_7

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу від 30 червня 1998 року серії НОМЕР_1
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
розірвано.

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
визнання їх такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням,
посилаючись на те, що з 1998 року
відповідачі без поважних причин не
проживають у квартирі, місце їх
проживання йому не відоме.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від
25 листопада 2009 року позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_7
такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням.

Згідно з довідкою від 23 вересня 2011 року
№ 1102, виданою КП «Соснівська СУБ»,
ОСОБА_7 був виписаний із квартири 09
червня 2010 року. Станом на 23 вересня 2011
року у квартирі зареєстрована одна
особа - ОСОБА_3

У липні 2010 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення. Ухвалою суду від 01 березня 2011
року дане заочне рішення було
скасовано та призначено розгляд
справи.

12 квітня 2012 року ОСОБА_3 звернувся з
заявою до органу приватизації про
безоплатну передачу йому та членам
його сім'ї - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у спільну
сумісну власність квартири АДРЕСА_1 на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», надавши довідку КП «Соснівська
служба утримання будинків» від 14
квітня 2012 року № 1066 про склад сім'ї та
займані приміщення, в якій зазначено,
що в займаній ним квартирі
зареєстровані та проживають три особи:
ОСОБА_3, його дружина - ОСОБА_6 та його
донька - ОСОБА_7

На підставі наказу департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року № 94
було видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1. Вказана
квартира належить на підставі спільної
сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання ОСОБА_7 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що ОСОБА_3 не було
доведено, що ОСОБА_7 без поважних причин
не проживав у квартирі. Також судом
враховано, ОСОБА_7 на час ухвалення
заочного рішення від 25 листопада 2009
року проживав у спірній квартирі, а з
2010 року і по даний час батько чинить
йому перешкоди у користуванні
квартирою, посилаючись на ухвалене
судом рішення про визнання його таким,
що втратив право користування даною
квартирою. Факт проживання ОСОБА_7 в
квартирі підтверджується також
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 22 липня 2008 року
за фактом звернення ОСОБА_7 про
незаконні дії батька у спірній
квартирі.

Визнаючи недійсним наказ департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року № 94
про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, видане департаментом
економіки та розвитку Черкаської
міської ради від 25 червня 2012 року, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_7 не втратив право на
користування та проживання в спірній
квартирі, а тому він як наймач разом із
ОСОБА_3 та членами його сім'ї мав право
на приватизацію цієї квартири, однак
його було позбавлено цього права.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК
Української РСР члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин із
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимог процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не уточнив позовних
вимог і підстав заявленого позову, не
врахував, що спірна квартира належить
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві
спільної сумісної власності, не
визначився із характером спірних
відносин та нормами матеріального
права, що їх регулюють, а застосував ст.
71 ЖК Української РСР, яка регулює
правовідносини між наймачами жилих
приміщень та членами їх сім`ї з приводу
користування жилою площею у
приміщеннях державного та
громадського житлового фонду.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 03 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 18 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська