Справа № 127/7984/13-ц
Провадження № 2/127/736/14
Вінницький міський суд Вінницької
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Солтисюк К.В.
з участю позивача ОСОБА_1
його представника ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3
представників відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
Управління Держземагенства у
Вінницькому районі, Реєстраційної
служби Вінницького міського
управління юстиції, Вінницької міської
ради, ДП «Центр Державного земельного
кадастру» про визнання недійсними і
скасування державних актів, скасування
рішень Вінницької міської ради,
визнання недійсним правочину,
скасування записів реєстрації
державних актів, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -
ОСОБА_1 мотивував позов тим, що
відповідно до рішення Вінницької
міської ради від 05.09.1996 року № 682 йому
надано в постійне користування
земельну ділянку площею 400 кв.м. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_2, за
рахунок земельної ділянки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, актом від 25.09.1996 року вказана
ділянка відведена в натурі. Також він з
1996 року використовував ділянку
Вінницької міської ради, що
розташована поруч, площею 712 кв.м. В 2003
році ДП «Поділлягеодезкартографія»
виготовило кадастровий план на цю
ділянку і він по встановленим межам
огородив її парканом, а рішенням
Вінницької міської ради № 279 від 31.03.2003
року ця частина ділянки надана йому в
користування. 22.03.2003 року його сусідка
продала свій будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 і
вже 27.03.2003 року ОСОБА_3 подала
безпідставний позов до суду про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою і 17.09.2003 року судом
було постановлене неправосудне
рішення на підставі неправильного
висновку експерта № 208 від 29.08.2003 року,
відповідно до якого було встановлено,
що він змінив межу на 9,45 м в напрямок
ділянки ОСОБА_3 Ухвалою Верховного Суду
України рішення від 17.09.2003 року і ухвала
апеляційного суду Вінницької області
від 09.11.2006 року, якою рішення суду
першої інстанції залишено без змін,
були скасовані, і ухвалою Ленінського
райсуду м. Вінниці від 14.11.2007 року позов
ОСОБА_3 за її заявою залишений без
розгляду. Але під час судової тяганини
06.11.2006 року ОСОБА_3 отримала державний
акт АБ № 705752 на право власності на
земельну ділянку, площею 960 кв.м. по
АДРЕСА_1 на підставі рішення Вінницької
міської ради № 1789 від 20.02.2006 року і
виконкому Вінницької міської ради № 2378
від 27.10.2005 року, проте рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 20.12.2012 року дані рішення в
частині передачі земельної ділянки в
приватну власність ОСОБА_3 були
скасовані. Внаслідок таких незаконних
дій ОСОБА_3 встановила паркан і
фактично заволоділа його земельною
ділянкою, площею 220 кв.м.

02.07.2013 року позивач ОСОБА_1 уточнив
позовні вимоги (а.с. 247-254 т. 1) і зазначив,
що на підставі п. 7 рішення Вінницької
міської ради № 948 від 30.03.2007 року
відповідачка ОСОБА_3 отримала в
користування ділянку, площею 1139 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1, проте дана ділянка
також незаконно частково захоплює
ділянку ОСОБА_1, площею 400 кв.м. Також
позивачу стало відомо, що на підставі
рішення Вінницької міської ради № 2439
від 26.06.2009 року відповідачу ОСОБА_7
передано у власність земельну ділянку,
площею 1000 кв.м., по АДРЕСА_1 і він отримав
державний акт ЯИ № 045401 від 12.11.2009 року.
Оскільки частина ділянки ОСОБА_7 також
незаконно захоплює його ділянку,
державний акт і рішення підлягають
скасуванню. Крім того, 25.11.2011 року
незаконним рішенням Вінницької
міської ради № 536 ОСОБА_3 передано у
власність шляхом продажу земельну
ділянку, площею 99 кв.м. по АДРЕСА_1 і
29.02.2012 року з нею укладений незаконний
договір купівлі-продажу цієї ділянки,
посвідчений нотаріусом. 16.05.2012 року
ОСОБА_3 отримала на цю ділянку
державний акт ЯМ № 333078, але оскільки
ділянка захоплює його ділянку, дані
правовстановлюючі документи також
підлягають визнанню недійсними і
скасуванню.

Враховуючи те, що три земельних
ділянки, загальною площею 2099 кв.м, дві з
яких - 960 кв.м. і 99 кв.м. належать ОСОБА_3, а
1000 кв.м. - ОСОБА_7 незаконно захоплюють
ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2, позивач
просив суд:

1) визнати недійсним державний акт
від 06.11.2006 року серії ЯБ №705752,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі № 96 від
06.11.2006 року на право власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку, площею 960 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_1;

2) визнати недійсним
державний акт серії ЯМ № 333078 від 16.05.2012
року, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 02958
від 16.05.2012 року на право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 99
кв.м, що розташована по АДРЕСА_1;

3) визнати недійсним
державний акт від 12.11.2009 року серії ЯИ №
045401, що зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 41 від
12.11.2009 року на право власності ОСОБА_7 на
земельну ділянку, площею 1000 кв.м., що по
АДРЕСА_1;

4) скасувати рішення
Вінницької міської ради від 25.11.2011 року
№ 536 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та продаж земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення», а також додаток № 1 до
нього в частині ОСОБА_3;

5) скасувати рішення
Вінницької міської ради від 26.06.2009 року
№ 2439 «Про затвердження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та передачу земельних ділянок
у власність і оренду та внесення змін
до п. 3 додатку № 3 рішення міської ради
від 04.07.2008 року № 2030, п. 12.2 рішення
міської ради від 25.12.2007 р. № 1691, п. 7
додатку № 1 рішення міської ради від
15.05.2009 р. № 2389, п. 34 рішення міської ради
від 19.09.2008 р. № 2094» та Додатку №1 до
цього рішення, в частині, що стосується
відповідача ОСОБА_7;

6) визнати недійсним правочин
- договір купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, площею 99 кв.м. по АДРЕСА_1
від 29.02.2012 року, укладений між
Вінницькою міською радою і ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_10

7) зобов`язати управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
ДП «Центр Державного земельного
кадастру» і Реєстраційну службу
Вінницького міського управління
юстиції внести відомості до Державного
земельного кадастру, а також до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно і скасувати актові
записи щодо реєстрації права власності
ОСОБА_3 на земельні ділянки, площею 960
кв.м, площею 99 кв.м., ОСОБА_7 - на земельну
ділянку, площею 1000 кв.м., що розташовані
по АДРЕСА_1;

8) зобов`язати відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_7 усунути перешкоди в
користуванні ділянкою, площею 1112 кв.м.,
навколо будинку АДРЕСА_2 шляхом
знесення огорожі, побудованої
відповідачами в 2004 році на бетонному
фундаменті із плаского шиферу і
повернути самовільно зайняту частину
ділянки та відновити зруйновану
огорожу довжиною 58 м на цій межі;

9) зобов`язати відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_7 відновити стан ділянки,
який існував до порушення прав
позивача у 2003 році.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
уточнений позов підтримав і пояснив, що
він володіє земельною ділянкою, площею
1112 кв.м., а після того, як власником
сусідньої ділянки стала ОСОБА_3, вона
почала чинити перешкоди в користуванні
цією ділянкою: в 2004 році на бетонному
фундаменті установила паркан із
плаского шиферу, порушивши межу в його
бік, і тим самим затінила його ділянку;
незаконно отримала у власність
земельні ділянки, в тому числі на
підставі рішення суду від 2003 року, яке
скасоване. Просив задоволити позов
повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав
позовні вимоги і пояснив, що всі три
державні акти на право власності на
земельні ділянки, площами 960 кв.м., 99
кв.м., 1000 кв.м., і відповідні рішення
Вінницької міської ради про передачу
ділянок у власність, є незаконними,
оскільки порушують права ОСОБА_1 на
користування ділянкою, що була
відведена йому, тому шляхом знесення
паркану підлягає відновленню стан
земельної ділянки ОСОБА_1, що існував до
порушення.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечила щодо
позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 59-67 т. 1) і
просила відмовити в позові.

Представник відповідачки ОСОБА_4
заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки вважає, що позивач не довів, що
відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_7 порушили
його права і інтереси. В 1996 році позивач
отримав в постійне користування
ділянку, площею 400 кв.м., проте на
підставі ст.ст. 22, 23 ЗК України в
редакції 1990 року не одержав документа
(державного акта), що посвідчує це
право. Крім того, рішення Вінницької
міської ради від 31.03.2003 року № 279 про
надання дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки, площею
1112 кв.м., в тому числі ділянки, площею 400
кв.м., було скасоване 04.07.2006 року за
протестом прокурора в зв`язку з
наданням недостовірних відомостей при
виготовленні документів ОСОБА_1 і двічі
порушено кримінальні справи за фактом
підроблення документів. За таких
обставин, ОСОБА_1 не набув прав на
ділянку, площею 1112 кв.м., тому і не
вправі ставити питання про усунення
перешкод в її користуванні і
скасування рішень міської ради та
державних актів. Відносно вимог про
скасування державного акта від 06.11.2006
року ЯБ № 705752, виданого ОСОБА_3 на
ділянку, площею 960 кв.м., просив
застосувати строк позовної давності,
оскільки позивач дізнався про
порушення свого права ще в 2006 році при
розгляді адміністративної справи. Крім
того, у висновку № 43 від 28.02.2014 року
експерт надав відповідь про те, що
земельна ділянка ОСОБА_1, площею 400 кв.м.,
не суміщається із земельними ділянками
відповідачів, площами 960 кв.м., 99 кв.м., 1000
кв.м., а відповідь експерта на питання №
3 і висновок щодо суміщення 137 кв.м., є
необґрунтованими, оскільки вихідними
даними для такого висновку були
кадастровий план 2004 року та дані
технічного паспорту станом на 2002 та 2004
роки, без врахування акту і схеми
відведення. Спір щодо відновлення межі
взагалі не належить до компетенції
суду.

Представник управління
Держземагенства у Вінницькому районі
Павловська О.Л. позов в частині вимог до
управління не визнала, подала письмові
заперечення (а.с. 110 т. 1) в решті -
покладалась на думку суду.

Представник Вінницької міської ради
Шалагінов А.С. позов не визнав, оскільки
рішення міською радою приймались
відповідно до вимог Закону, а тому
скасувати державні акти неможливо.
Також позивач не довів, що у його
законному володіння перебуває ділянка,
площею 1112 кв.м.

Представники Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції і ДП «Центр Державного
земельного кадастру» в судове
засідання не з`явились, про день та час
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд
розглянув справу у відсутність
представників відповідачів.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
користується земельною ділянкою,
площею 400 кв.м., по АДРЕСА_2, яка була
надана йому для будівництва і
обслуговування житлового будинку
рішенням виконкому Вінницької міської
ради № 682 від 05.09.1996 року за рахунок
земельної ділянки ОСОБА_8, ОСОБА_9 по
АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Дана ділянка відведена в натурі, що
підтверджується актом від 25.09.1996 року і
схемою відведення (а.с. 20, 71, 72 т. 1).

Відповідачка ОСОБА_3 є власницею
земельної ділянки, площею 960 кв.м., по
АДРЕСА_1, що підтверджується державним
актом ЯБ № 705752, виданим 06.11.2006 року на
підставі рішення Вінницької міської
ради від 20.02.2006 року № 1789 (а.с. 103 т.1); а
також власницею земельної ділянки,
площею 99 кв.м. по АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом ЯМ №
333078, виданим 27.04.2012 року на підставі
рішення Вінницької міської ради № 536
від 25.11.2011 року (а.с. 65 т. 2).

ОСОБА_7 є власником земельної ділянки,
площею 1000 кв.м., по АДРЕСА_3, що
підтверджується державним актом ЯИ №
045401, виданим 12.11.2009 року на підставі
рішення Вінницької міської ради від
26.06.2009 року № 2439 (а.с. 104 т. 1).

Із встановлених в судовому засіданні
обставин вбачається, що між сторонами
виникли земельні правовідносини, а
тому при вирішенні спору суд
застосовує відповідні норми
Земельного кодексу в редакції 1990 року,
що діяли на момент отримання в
користування ділянки ОСОБА_1 та
Земельного кодексу в редакції 2001 року,
а також відповідні норми глави 16 ЦК
України що регулюють вчинення
правочинів.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
особа зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
ряд питань, в тому числі, чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулась до суду, а якщо
були, то ким.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
усунення перешкод в користуванні
ділянкою, площею 1112 кв.м., шляхом
знесення огорожі, побудованої
відповідачами у 2004 році, а також щодо
визнання недійсними державних актів ЯБ
705752, ЯМ 333078, ЯИ 045401 і скасування
відповідних рішень Вінницької міської
ради про передачу у власність
відповідачам даних земельних ділянок,
позивач стверджував, що порушене його
право на користування даною ділянкою,
площею 1112 кв.м.

Проте, в судовому засіданні було
встановлено, що фактично в
користуванні позивача перебуває
ділянка, площею 983 кв.м. (додаток № 19
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 43 від 28.02.2014 року (а.с. 76 т.
2).

Частина цієї ділянки, площею 400
кв.м., була надана позивачу в
користування на підставі рішення № 682
від 05.09.1996 року.

Решта площі земельної ділянки
зайнята ОСОБА_1 самовільно.

Посилання позивача на
правовстановлюючий документ - рішення
Вінницької міської ради від 31.03.2003 року
№ 279 про надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки,
площею 1112 кв.м., не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки за протестом
прокурора п.п. 21, 21.1, 21.2 щодо надання
ОСОБА_1 дозволу на складання проекту
відведення цієї ділянки, визнані
такими, що втратили чинність (а.с. 95 т. 1).

Таким чином, оскільки в законному
користуванні позивача перебуває
ділянка, площею 400 кв.м., його право на
користування ділянкою, площею 1112 кв.м.
захисту не підлягає, тому позов про
усунення перешкод в користуванні
ділянкою, площею 1112 кв.м, шляхом
знесення огорожі і відновлення
зруйнованої огорожі, довжиною 58 метрів,
а також щодо зобов`язання відновити
стан ділянки, що існував до порушення
його прав у 2003 році не може бути
задоволений.

З метою визначення, чи
суміщається земельна ділянка ОСОБА_1,
площею 400 кв.м., із земельними ділянками
ОСОБА_3, площами 960 кв.м., 99 кв.м. і ОСОБА_7,
площею 1000 кв.м., судом була призначена
будівельно-технічна експертиза.

28.02.2014 року експертом ТОВ
«Подільський центр судових експертиз»
ОСОБА_13 був складений висновок № 43,
відповідно до якого при наданні
відповіді на питання № 15, 16, 17, експерт
визначив, що земельні ділянки, які
перебувають у приватній власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відповідно до
державного акту ЯЮ № 705752 від 06.11.2006
року, державного акту ЯМ № 333078 від
16.05.2012 року, державного акту ЯИ № 045401
від 12.11.2009 року не суміщаються із
земельною ділянкою, площею 400 кв.м., яка
розташована по АДРЕСА_2 та яка надана
ОСОБА_1 в постійне користування згідно
рішення виконкому Вінницької міської
ради від 05.09.1996 року № 682 з врахуванням
схеми відведення, погодженої з
управлінням містобудування і
архітектури 25.09.1996 року (додаток № 20)
(а.с. 53, 77 т. 2).

З метою роз`яснення і доповнення
висновку експерт ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснив, що надаючи
відповідь на питання № 15, 16, 17 він
використовував матеріали
інструментальних обмірів станом на час
проведення дослідження, рішення
виконкому № 682 від 05.09.1996 р. і схему
відведення, погоджену з управлінням
містобудування і архітектури 25.09.1996
року. При складанні додатку № 6 до
висновку і наданні відповідей на
запитання 3, 4, 5, 6, в тому, що відбулось
зменшення ділянки АДРЕСА_2 на 137 кв.м.,
він враховував кадастровий план ДП
«Поділлягеодезкартографія» станом на
2003 рік, матеріали інструментальних
обмірів станом на час проведення
дослідження та матеріали
інвентаризаційної справи № 22674.
Додаток № 6 не враховує рішення
виконкому Вінницької міської ради від
05.09.1996 року № 682 та схему відведення від
25.09.1996 року.

Приймаючи до уваги роз`яснення,
надані експертом в судовому засіданні
і те, що кадастровий план від 2003 року та
матеріали інвентаризаційної справи за
2002, 2004 роки не є тими документами, що
посвідчують право особи на
користування земельною ділянкою, а
такими документами є лише встановлені
землевпорядними організаціями межі
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право (ст.ст. 22, 23 ЗК
України в редакції 1990 року), суд вважає
висновок, наданий експертом по
питанням № 15-17, обґрунтованим, а
відповідь на питання № 3 суд оцінює
критично.

Також суд звертає увагу на те, що
відповідно до додатку № 20 висновку
експерта № 43 від 28.02.2014 року, експерт
визначив, що земельна ділянка, якою
фактично користується ОСОБА_1, на плані
накладається на ділянку, яка була
виділена ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відповідно до
рішення Вінницької міської ради № 968
від 05.12.1996 р., загальною площею 2099 кв.м.,
із розміщенням самочинних будівель
ОСОБА_1 (а.с. 77 т. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
в редакції 2001 року, землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов`язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Способи захисту прав визначені в
ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Оскільки в судовому засіданні
було встановлено, що права позивача на
користування ділянкою, площею 400 кв.м.,
не порушені, його твердження щодо
незаконності і скасування рішень
Вінницької міської ради від 25.11.2011 року
№ 536, від 26.06.2009 року № 2439 та державних
актів серії ЯБ № 705752 на ділянку ОСОБА_3,
площею 960 кв.м., серії ЯМ № 333078 на
ділянку ОСОБА_3 площею 99 кв.м. і серії ЯИ
№ 045401 на ділянку ОСОБА_7 площею 1000 кв.м.
є безпідставними і надуманими.

Крім того, підставою для
скасування державного акту ЯБ № 705752 на
земельну ділянку ОСОБА_3, площею 960 кв.м.,
позивач визначив те, що рішення № 1789
Вінницької міської ради від 20.02.2006 року
«Про передачу земельної ділянки у
приватну власність і надання дозволу
на складання проекту відведення» в
частині, що стосується ОСОБА_3 та
земельної ділянки по АДРЕСА_1, було
скасоване рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
20.12.2012 року, залишеним в цій частині в
силі постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2013 року (а.с. 34-37 т.1).

Проте, слід зазначити, що
підставою для скасування рішення № 1789
було те, що дане рішення Вінницькою
міською радою було прийняте в період
заборони суду вчиняти дії та приймати
рішення щодо цієї земельної ділянки
(ухвала суду про забезпечення позову
від 21.11.2005 року у справі № 2-6744/05 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
відділу Державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції про право на самовільно
зайняту частину земельної ділянки,
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, про повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки, про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, про додержання правил і
обов`язків добросусідства і про
відшкодування майнової (матеріальної)
і моральної шкоди). В подальшому ухвала
суду від 21.11.2005 року була скасована
апеляційною інстанцією 12.05.2006 року (а.с.
151-152 т. 1). Зі змісту ухвали апеляційного
суду вбачається, що ухвала від 21.11.2005
року постановлена незаконно, оскільки
застосований судом вид забезпечення
позову не

є співмірним із заявленими позивачем
вимогами. В результаті розгляду справи
рішенням Ленінського райсуду м.
Вінниці від 06.12.2006 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 було відмовлено, рішення
набуло чинності відповідно до ухвали
апеляційного суду від 20.03.2007 року (а.с.
99-100 т. 1).

Враховуючи викладені обставини і
підстави, за яких було скасоване
рішення Вінницької міської ради № 1789,
суд вважає, що позивач тим самим не
довів, яке його суб`єктивне право чи
інтерес порушені шляхом видачі ОСОБА_3
державного акту ЯБ № 705752, а скасування
державного акту за вимогою позивача
лише на підставі того, що скасоване
рішення Вінницької міської ради № 1789
від 20.02.2006 року, суд вважає
необґрунтованим.

Щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
площею 99 кв.м. по АДРЕСА_1 від 29.02.2012 року,
укладеного між Вінницькою міською
радою та ОСОБА_3, то слід зазначити, що
правочин може бути визнаний судом
недійсним лише з підстав, визначених
Цивільним кодексом (ч. 1-5, 5, 6 ст. 203, ст. 215,
218-235).

Оскільки позивач не визначився із
правовою підставою позову щодо
визнання недійсним договору
купівлі-продажу і не довів своїх
позовних вимог, позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладені обставини, не
можуть буди задоволені вимоги щодо
зобов`язання управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
ДП «Центр Державного земельного
кадастру» і Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції внести відомості до Державного
земельного кадастру, а також до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно і скасувати актові
записи щодо реєстрації права власності
ОСОБА_3 на земельні ділянки, площею 960
кв.м, площею 99 кв.м., ОСОБА_7 - на земельну
ділянку, площею 1000 кв.м., що розташовані
по АДРЕСА_1.

Оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору (а.с. 17 т.1), суд
вважає, що судовий збір слід
компенсувати за рахунок держави, проте
з ОСОБА_1 слід стягнути на користь
ОСОБА_3 витрати за проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі
3500 грн., сплата якої підтверджена
квитанцією від 28.10.2013 року № 101943.591.1.

Керуючись 22, 23 ЗК України в
редакції 1990 року, ст.ст. 152, 158 ЗК України
в редакції 2001 року, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 218-235
ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, Управління
Держземагенства у Вінницькому районі,
Реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції,
Вінницької міської ради, ДП «Центр
Державного земельного кадастру» про
визнання недійсними і скасування
державних актів, скасування рішень
Вінницької міської ради, визнання
недійсним правочину, скасування
записів реєстрації державних актів,
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.
судових витрат.

Судовий збір компенсувати за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Вінницький міський суд Вінницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: