АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц-791/225/2014р.
Головуючий в першій інстанції:
Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 05 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової
О.М.

Семиженка Г.В.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 16.08.2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, посилаючись
на те, що 30.06.2006 року між ним та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит в сумі
3813 грн.00 коп. зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами в
розмірі 25.08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 30.06.2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач
порушив умови вказаного договору щодо
строків погашення кредиту, в зв'язку з
чим станом на 21.01.2013 рік має
заборгованість в розмірі 49182 грн.24 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в сумі 3813.00 грн.;
заборгованості за відсотками в сумі 16253
грн. 70 коп.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 26297 грн.34 коп.; штрафів в сумі 500.00
грн. (фіксована частина) та 2318 грн.20 коп.
процентна складова, позивач просив
стягнути з відповідача зазначену
заборгованість та відшкодувати судові
витрати.

Рішенням Скадовського районного
суду Херсонської області від 16 серпня
2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 30.06.2006 року в
розмірі 49182 грн. 24 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Зазначалося, що суд в порушення
норм ст.261,266 ЦК України дійшов
неправильного висновку про те, що строк
позовної давності по стягненню
заборгованості позивачем не
пропущений.

Письмових заперечень на
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надійшло.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення учасників
процесу, що з'явилися в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
порушення відповідачем умов
кредитного договору, утворилася
заборгованість перед позивачем, яка на
підставі ст.ст.1050,1054 ЦК України
підлягає стягненню з ОСОБА_3

Крім того суд вважав, що перебіг
п'ятирічного строку позовної давності,
визначений сторонами у цій справі
починається з 30.06.2008 року, а тому
відсутні правові підстави для відмови
у задоволенні позовних вимог у зв'язку
із закінченням строків позовної
давності.

Проте повністю погодитися з таким
висновком не можна.

Судом встановлено, що 30.06.2006 року
сторони уклали кредитний договір №
DNH4KS95200117, за яким відповідач отримав
кредит у розмірі 3813.00 грн. із сплатою
25.08% річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
погашення - 30.06.2008 року.

За умовами договору, який
складається із заяви позичальника та
умов надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») ОСОБА_3
зобов'язувався сплачувати щомісячні
платежі в сумі 204 грн.33 коп. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками,комісією, а також
інші витрати згідно умов договору

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за вказаним
договором, виникла заборгованість
перед позивачем, яка станом на 21.01.2013
рік становить 49182 грн. 24 коп., яка
складається з наступного: 3813,00 грн. -
заборгованість за кредитом;16253,70 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 26297,34 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500.00 грн.
штраф (фіксована частина); 2318,20 грн.
штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Оскільки відповідач умови
договору належним чином не виконував,
то суд обґрунтовано прийшов до
висновку про підставність заявлених
позивачем позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не
підписував заяву позичальника,
накладну від 30.06.2006 року та акт
приймання - передачі товару не
заслуговують на увагу, як такі, що не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Також не заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що судом при
винесенні рішення безпідставно
застосовані положення п.4.2 Умов, в яких
зазначено, що при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі 6% на місяць розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом, які на
думку апелянта є несправедливими.

Відповідно до ст.6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією зі сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Підписавши 30.06.2006 року заяву на
видачу кредиту, ОСОБА_3 висловив свою
згоду на те, що заява, разом з умовами
надання банківських послуг, тарифами
становить договір про надання
банківських послуг.

В той же час задовольняючи
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення кредитної заборгованості за
період з 30.06.2006 року по 29.01.2008 рік в сумі
35584 грн. 02 коп., суд першої інстанції не
повно встановив обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, не взяв до уваги, що умовами
договору передбачено погашення
кредиту частинами протягом усього часу
- до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання - 30.06.2008 року, та не звернув
уваги, що в такому випадку початок
перебігу строку позовної давності
визначається кінцевою датою внесення
кожного чергового платежу, та прийшов
до помилкового висновку про наявність
підстав для задоволення позову в цій
частині на час звернення позивача з
відповідними позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається,
що заборгованість позичальника ОСОБА_3
перед позивачем стала утворюватись з
червня 2006 року, позивач звернувся до
суду 08.02.2013 року.

Відповідно до ст.ст.526,257, ст. 259 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Згідно положень п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю в 5 років.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 під час розгляду справи,
заперечуючи проти заявлених вимог,
заявляв про застосування судом строків
позовної давності.(а.с.39)

У разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - ст..1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Не сплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за договором, наданим
позивачем, ОСОБА_3 отримавши 30.06.2006 року
кредитні кошти в сумі 3813.00 грн., свого
обов'язку щодо погашення
заборгованості з 29.07.2006 року не
виконував, жодного щомісячного платежу
не здійснив.

Згідно з правовою позицією
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13,
відповідно до ст.261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що перебіг
позовної давності за кредитом почався
з 29.07.2006 року, позивач звернувся до суду
із зазначеним позовом 08.02.2013 року, тому
враховуючи п'ятирічний термін позовної
давності, визначеної сторонами в
договорі, позовні вимоги позивача про
стягнення кредитної заборгованості з
29.07.2006 року по 29.01.2008 рік в сумі 35584 грн. 02
коп. задоволенню не підлягають,
оскільки вони заявлені після спливу
строку позовної давності.

Визначаючи розмір
заборгованості, який підлягає
стягненню з відповідача колегія суддів
приймає за основу розрахунок, наданий
представником відповідача, оскільки на
його спростування представник
позивача свого розрахунку не надав.
Висловлюючи свою незгоду з наданим
представником відповідача розрахунком
посилалася лише на неправильність
включення до розрахункового періоду 365
днів замість 360, як то передбачено
умовами договору.

Разом з тим представник
відповідача не заперечувала проти
збільшення нарахувань, оскільки
перевищення нарахувань на п'ять днів
суттєво не порушує права її довірителя.

Крім того поза увагою суду
залишилась та обставина, що згідно із
умовами договору як пеня в розмірі 0.15%
(п.3.2.3) так і фіксований штраф в розмірі
500 грн. та штраф процентна складова в
розмірі 5% від суми заборгованості
передбачені умовами (п.5.3) за одне і те ж
порушення, а саме за порушення порядку
та строків погашення кредиту, тобто за
одне й те саме порушення зобов'язання
передбачена подвійна відповідальність
одного виду, оскільки пеня та штраф є
різновидами неустойки як юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій, тому не можуть бути
застосовані одночасно, оскільки це
призведе до застосування подвійної
цивільно - правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і теж
порушення зобов'язань по договору.

В статті 61 Конституції України
зазначено, що ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» штрафів (фіксована
частина) в розмірі 500 грн., штраф в
процентній складовій в розмірі 2318,20
грн. підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог. Це ж рішення суду в частині
визначення загальної суми, що підлягає
стягненню необхідно змінити з 49182 грн.24
коп. до 10780 грн.02 коп., в частині судових
витрат з 491 грн.82 коп. до 243.60 грн.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про застосування положень ч.3
ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру
неустойки колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки апелянтом не
наведено обставин, які мають істотне
значення та є підставою для зменшення
розміру неустойки, яка нарахована
відповідно до умов укладеного
кредитного договору.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного
суду Херсонської області від 16.08.2013
року в частині задоволення позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу (процентна
складова) в сумі 2318 грн.20 коп., 500.00 грн.
штрафу (фіксована частина) скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні цих
позовних вимог.

Це ж рішення в частині визначення
загальної суми коштів, що підлягають
стягненню змінити, зменшивши їх суму з
49182 грн.24 коп. до 10780 грн.02 коп., судові
витрати з 491 грн.82 коп. до 243.60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий

Судді