Справа № 448/1554/13
Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/1081/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника адвоката ОСОБА_3,
відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Мостиського районного суду Львівської
області від 15 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з
участю третьої особи - Берегівської
сільської ради Мостиського району
Львівської області, про зобов'язання не
чинити перешкод та усунення перешкод в
користуванні нерухомим майном ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Мостиського
районного суду Львівської області від
15 листопада 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю
третьої особи - Берегівської сільської
ради Мостиського району Львівської
області, про зобов'язання не чинити
перешкод та усунення перешкод в
користуванні нерухомим майном
відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі зазначає, що суд
неповно з'ясував обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, а відтак рішення суду є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню. Стверджує, що суд в
порушення вимог ст.11 ЦПК України вийшов
за межі позовних вимог, оскільки
позовні вимоги були уточнені в
судовому засіданні, а суд ухвалив
рішення згідно вимог які зазначені в
першій позовній заяві. Вважає висновок
суду про відмову у позові, оскільки
сторони у справі не є законними
власниками земельної ділянки, а лише
фактичними користувачами помилковим
та наслідком невірного застосування
норм матеріального права. Стверджує, що
він звернувся з позовом на підставі ч.1
ст.377 ЦК України, якою передбачено, що до
особи, яка набула права власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього
землевласника(землекористувача).
Відповідно до земельного
законодавства користувачі земельних
ділянок, на яких розміщені будинки,
покладено обов'язок дотримуватися
правил добросусідства. Відповідач в
судовому засіданні визнала, що через
неприязні стосунки вона умисно не
допускає позивача до частини будинку,
яка межує з її земельною ділянкою, якою
вона фактично користується, що не дає
можливості позивачу належним чином
обслуговувати будинок,
газотранспортну трубу та інше
інженерне обладнання з цієї сторони.
Під час ухвалення рішення суд не
врахував вимог ст.16,319,386,391 ЦК України,
які регулюють правовідносини захисту
прав власності. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
та пояснення його представника ОСОБА_3
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що сторони по справі є
сусіди в с. Берегове вул. Миру
Мостиського району Львівської області.

Земельні ділянки сторін межують між
собою, однак між сторонами склалося
фактичне землекористування , що не
породжує для них юридичних наслідків.

Будучи власниками житлових будинків,
що підтверджується
правовстановлюючими документами
сторін ( а.с.32-36; а.с.37) сторони не дійшли
згоди щодо встановлення меж між їхніми
господарствами, внаслідок чого позивач
ОСОБА_2 немає доступу до свого будинку
для його обслуговування із сторони
земельної ділянки відповідачки по
справі ОСОБА_4, оскільки така створює
ОСОБА_2 перешкоди в цьому, чого не
заперечила в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд вийшов за межі позовних
вимог та виходив із того, що між
сторонами існує спір щодо визначення
порядку користування земельною
ділянкою, а оскільки вони є фактичними
землекористувачами, то в позові слід
відмовити.

Як встановлено матеріалами справи та
уточненими позовними вимогами спір
виник через перешкоди в обслуговуванні
частини житлового будинку позивача
ОСОБА_2 та усунення їх шляхом доступу до
житлового будинку через земельну
ділянку, якою фактично користується
відповідачка ОСОБА_4

Відповідно до ст.377 ч.1 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок ( крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно вимог норм ст.ст. 91, 96, 103
Земельного кодексу України на
користувачів земельних ділянок, на
яких розміщені будинки, покладено
обов»язок дотримуватися правил
добросусідства, в тому числі, обов»язку
власників і землекористувачів обирати
такі способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення,
тощо та дотримуватися правового режиму
меж між земельними ділянками,
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного із них.

Згідно матеріалів справи та пояснень
сторін позивач немає вільного доступу
до частини свого житлового будинку для
його обслуговування та ремонту та
обслуговування та ремонту примикаючої
до цієї стіни газотранспортної труби
та іншого інженерного обладнання через
те, що відповідачка ОСОБА_4 не допускає
його до цієї частини будинку.

Суд на зазначені обставини справи
увагу не звернув, вийшов за межі
позовних вимог, внаслідок чого спір
залишився не вирішеним, а конфлікт між
сторонами продовженим.

Відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.п.1,3,4 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Виходячи із вищез значних норм і вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати оскаржуване рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.1,3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 15 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення згідно якого позов ОСОБА_2
задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4 усунути перешкоди
шляхом надання вільного доступу ОСОБА_2
до його житлового будинку для
здійснення ремонтних робіт (
укріплення фундаменту, штукатурка
стіни, побілка фасаду, фарбування,
миття та догляд за вікнами,
обслуговування газової труби тощо) із
сторони земельної ділянки, якою
фактично користується ОСОБА_4

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
судові витрати по справі в сумі 172,05 грн.
( сто сімдесят дві ) грн. 05 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржене до Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин