Номер провадження № 22-ц/785/2929/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним,
визначення розміру частки у спадковому
майні і визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом, який в процесі розгляду справи
уточнив до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним,
визначення розміру частки у спадковому
майні і визнання права власності на
спадкове майно посилаючись на те, що на
підставі свідоцтва про право власності
на частину майна подружжя від 01.06.1973
року матері позивача - ОСОБА_6 на праві
власності належало 2140 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

05 червня 2004 року ОСОБА_6 склала заповіт,
за умовами якого все своє майно
заповідала неповнолітньому онуку -
ОСОБА_2. Заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, реєстр №
1096, вдома у ОСОБА_6, як зазначено в
заповіті «у зв'язку з похилим віком та
хворобою заповідача».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Позивач посилається на те, даний
заповіт складено у порушення норм
цивільного права, оскільки був
складений не особисто ОСОБА_6 так як
текст заповіту рукописний і з нього не
вбачається ким його було складено, на
момент складання заповіту мати
неадекватно сприймала дійсність, була
у передсмертному стані і не могла вже
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. В підтвердження свої
доводів позивач посилався на виписку
амбулаторну карту хворої ОСОБА_6,
лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6,
пояснення свідків - лікарів, акт
амбулаторної комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
№486, де у висновку зазначено, ОСОБА_6
страждала органічним розладом
особистості та поведінки внаслідок
захворювання головного мозку
судинного ґенезу зі змінами
особистості та зниженням когнітивних
функцій, які ускладнились тяжким
соматичним захворюванням, внаслідок
чого вона не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними, пояснення
лікаря судово-психіатричного експерта
Паламарчука П.В.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 15 грудня 2004 року заборонено
держаній нотаріальній конторі № 3 м.
Одеси робити будь-які дії по оформленню
спадкового майна за заповітом ОСОБА_6
на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 10 грудня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 16 квітня 2008 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення
Київського районного суду м. Одеси від
10 грудня 2007 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 03 вересня 2010 року клопотання
ОСОБА_3 задоволено частково, призначено
судову почеркознавчу експертизу,
провадження у справі зупинено до
отримання експертних висновків.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 25 листопада 2010 року
провадження у справі відновлено,
справу призначено до розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 23 червня 2011 року клопотання
ОСОБА_3 задоволено частково, призначено
по справі посмертну комплексну судову
психологічно-психіатричну експертизу,
провадження у справі зупинено до
отримання висновків експертів.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 01 жовтня 2013 року провадження
у справі відновлено, справу призначено
до розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 11 грудня 2013 року у
задоволенні клопотання представнику
відповідачів про проведення повторної
психолого-психіатричної експертизи
відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_6 05 червня 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
(номер в реєстрі нотаріальних дій 1096), у
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Київського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3
суд обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві
власності належить 21/40 частина
домоволодіння по АДРЕСА_1. 05 червня 2004
року ОСОБА_6 склала заповіт, за умовами
якого все своє майно заповідала онуку -
ОСОБА_2. Заповіт посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_7 о 15-ій годині вдома у
ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 2-ій годині ОСОБА_6
померла.

Позивач, посилаючись на передсмертний
стан, хворобу, пояснення свідків,
медичні документи, акт комплексної
психолого-психіатричної експертизи №
486 вважає, що спадкодавець - ОСОБА_6 під
час вчинення заповіту не могла
розуміти своїх дій та керувати ними, у
зв'язку з чим просив визнати заповіт
недійсним, визначити розмір його
частки у спадковому майні та визнати
право власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а у разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Суд, даючи правову оцінку акту № 486
комплексної посмертної
психолого-психіатричної експертизи
від 11 вересня 2013 року обґрунтовано
визнав його належним доказом,
висновком якого встановлено, що ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 страждала
органічним розладом особистості та
зниженням когнітивних функцій, які
ускладнилися тяжким соматичним
захворюванням (гіпоксія мозку,
виражена гіпотонія, хронічна
серцево-судина недостатність),
внаслідок чого, вона не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Посилання апелянта на невмотивований
висновок експертизи стосовно
невизначеності моменту перебування
ОСОБА_6 у стані нерозуміння значення
своїх дій та керування ними під час
складання заповіту, судом обґрунтовано
досліджено. Висновки експертів
ґрунтуються на медичних документах,
огляді ОСОБА_6 лікарем 05 червня 2004 року,
відповідно до висновку якого у хворої
спостерігалися порушення свідомості у
формі оглушення, що не дозволяло їй
адекватно оцінювати свій стан та в
повній мірі адекватно усвідомлювати
поточну ситуацію в цілому.

Позивач є спадкоємцем першої черги
щодо спадкового майна, тому
оспорюваний заповіт порушує його
права.

Вимоги позивача у цій частині судом
обґрунтовано визнано такими, що
підлягають задоволенню.

Вимоги в частині визначення розміру
частки позивача у спадщині суд
правильно визнав такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
вирішення зазначених правовідносин
законом віднесено до компетенції
нотаріату.

Вимоги апелянта щодо
необґрунтованості відмови суду про
призначення повторної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи на думку колегії суддів є
безпідставними, оскільки така
експертиза проведена у відповідності з
вимогами закону.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 11 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов