Справа № 307/3536/14-ц
Провадження № 2/307/1550/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут
В.І.

при секретарі

Тиводар В.І.

з участю представника позивачки
ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Лазівської сільської ради та
Тячівської районної державної
нотаріальної контри про визнання права
власності на спадкове майно (житловий
будинок),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною
заявою про визнання за ним права
власності на спадкове майно - житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1.
Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла його баба ОСОБА_3, яка
побудувала вищевказаний будинок.
Рішенням виконкому Тячівської
районної ради № 309 від 28.12.1985 р., їй було
надано дозвіл на будівництво
індивідуального житлового будинку та
видано свідоцтво про право на забудову
садиби в АДРЕСА_1. На підставі даного
рішення районним архітектором
районної ради народних депутатів
ОСОБА_3 надано дозвіл на право
виконання будівельних робіт по
зведенню власного капітального житла
за проектом 30-2К-2, у АДРЕСА_1. 20.01.1986 р.
вона отримала свідоцтво садиби в
сільських населених пунктах на
земельну ділянку площею 0.07 га., під
забудову. Районним архітектором було
виготовлено будівельний паспорт на
будівництво земельної ділянки
індивідуального забудовника на її ім'я
за вказаною адресою. Отримавши
необхідні рішення на проведення
будівельних робіт, ОСОБА_3 побудувала
капітальний житловий будинок. Після
одруження вона змінила свої дошлюбне
прізвище на ОСОБА_3. Згідно заповіту від
22.04.1991 р., все майно, що їй належало на
день смерті вона залишила своєму сину
ОСОБА_6, який залишився проживати у
вказаному будинку та чим самим
відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР
прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_3 його
батько ОСОБА_6 помер. 28.05.2009 р. він
звернувся до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за законом. Однак в Тячівській
держнотконторі йому було відмовлено
через відсутність реєстрації права
власності на спадкове майно.

Представники Лазівської сільської
ради та Тячівської районної державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явилися. Надіслали до
суду заяви про розгляд справи у їх
відсутності, позовні вимоги визнають
та просять їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позовну заяву
слід задовольнити виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
стверджується свідоцтвом про смерть за
№ 7 від 09.02.1994 р. За життя нею було
збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 та
виготовлено будівельний паспорт №? 18
від 20.09.1985 р. Згідно рішення виконкому
Тячівської районної ради депутатів
трудящих № 309 від 28.12.1985 р., ОСОБА_3
дозволено будівництво індивідуального
житлового будинку та видано свідоцтво
на забудову садиби за вищевказаною
адресою. Районним архітектором було
надано дозвіл на право виконання
будівельних робіт, а саме будівництво
одноповерхового індивідуального
житлового будинку з проектом 30-2к-2 та
інших будівель згідно з планом
забудови на земельній ділянці АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва садиби в
сільських населених пунктах УРСР,
ОСОБА_3 надано земельну ділянку, площею
0.07 га., за вищевказаною адресою для
будівництва житлового будинку на дві
кімнати, житловою площею 37.0 м.кв. Згідно
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами), до 2002 року
державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
цими підзаконними нормативними актами.
Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень». Отже у
судовому засіданні, встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 у відповідності до
діючого на той час законодавства
належав ОСОБА_3 на праві приватної
власності.

Витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про державну
реєстрацію шлюбу із зазначенням
відомостей про другого з подружжя
стверджено, що 25.11.2011 р. ОСОБА_3
зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила
прізвище на ОСОБА_3. Згідно свідоцтва
про народження від 14.07.1972 р. ОСОБА_3 є
матір'ю ОСОБА_6 Відповідно до заповіту
від 22.04.1991 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
випадок своєї смерті, житловий будинок
і все своє майно з чого б воно не
складалося, і де б воно не знаходилося,
яке належить їй на праві особистої
власності, заповіла своєму синові
ОСОБА_6

Оскільки спадщина відкрилася у 1994 році,
після смерті спадкодавця до цих
правовідносин слід застосувати норми
ЦК 1963 року, що були чинним на момент
відкриття спадщини. Згідно статті 524 ЦК
України спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Часом відкриття
спадщини за правилами ст. 525 ЦК
визнається день смерті спадкодавця, а
при оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Місцем відкриття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а
якщо воно невідоме, - місцезнаходження
майна або його основної частини.
Статтею 534 ЦК визначено, що кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям. Для
придбання спадщини у відповідності до
ст. 548 ЦК необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, батько позивача ОСОБА_6
вважається таким, що прийняв спадщину,
оскільки проживав разом із своєю
матір'ю ОСОБА_3 до дня її смерті та
залишився проживати у будинку в
АДРЕСА_1, після її смерті, що
стверджується довідкою виданою
виконавчим комітетом Лазівської
сільської ради.

Свідоцтвом про смерть за актовим
записом № 11 від 13.03.2009 р. стверджено, що
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 Згідно заяви
на прийняття спадщини за законом
ОСОБА_2 28.05.2009 р. звернувся в Тячівську
держнотконтору. Відповідно до довідок,
виданих виконавчим комітетом
Лазівської сільської ради, нумерація
будинку АДРЕСА_1 була змінений на
АДРЕСА_1, а потім на АДРЕСА_1, згідно
записами у по господарській книзі. На
даний час позивач виготовив технічний
паспорт на садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1. З листа
Тячівської державної нотаріальної
контори № 782/02.14 від 25.09.2014 р. вбачається,
що оформити перехід права власності на
спадкове майно ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 розташованого в АДРЕСА_1, в
нотаріальному порядку неможливо у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на це
майно.

Так як спадкодавець помер у 2009 році, до
вказаних правовідносин слід
застосувати норми цивільного кодексу
від 2004 року.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкування є перехід права та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.ч. 1-3
ст. 1223 ЦК України право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті. У
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини. Статтею 1261 ЦК України
передбачено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, в тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народженні після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

Отже, аналізуючи зібрані по справі та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки відповідно до ст.
328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає прямо із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Оскільки позивач,
відповідно до ст. 1269 ЦК України
своєчасно, в строк передбачений ст.1270
ЦК України подав заяву про прийняття
спадщини за законом, то відповідно до
ст.1216 ЦК України він має право на
оформлення за ним права власності на
спадковий житловий будинок.

Судові витрати слід покласти на
позивача.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 524, 525, 534, 548 ЦК України 1963
р., ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1261 ЦК України 2003 р.
суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати
за ОСОБА_2 право приватної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, в цілому.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий:

Гримут В.І.