Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/1325/14
Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 30 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа: орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
позбавлення батьківських прав

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та встановлення часу побачень,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_5, третя
особа: орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
позбавлення батьківських прав.

В позові зазначала, що ОСОБА_5 не
виявляє інтересу до внутрішнього світу
сина, не сприяє його духовному та
фізичному розвитку, його здоров'ям не
цікавиться, вихованням та освітою не
займається. Ніяких відносин з дитиною
не підтримує. Всі турботи по утриманню,
вихованню та освіті сина лежать на ній.
Крім того, її другий чоловік, з яким на
теперішній час вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі має намір на
усиновлення її сина ОСОБА_4.

Просила суд позбавити батьківських
прав ОСОБА_5 1981 року народження,
відносно неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та встановлення часу побачень.

В зустрічному позові зазначав, що
ОСОБА_3 протягом двох років чинить
перешкоди у спілкуванні з сином, не
надає можливості йому вільно бачитися
з дитиною та повноцінно виконувати
свої батьківські обов"язки.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4
та визначити спосіб його участі у
вихованні дитини - систематичне
побачення щотижня на протязі двох днів:
у суботу та неділю, з відвідуванням
дитиною його місця проживання.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 30 січня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні
з дитиною ОСОБА_4.

Встановлено порядок участі у вихованні
та спілкуванні ОСОБА_5 з малолітнім
ОСОБА_4 один з вихідних днів за
попередньою домовленістю між батьками,
за місцем проживання батька, без
присутності матері.

У задоволенні інших позовних вимог
зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на незаконність,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі. У
задоволені зустрічного позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в позові про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_5, на
малолітнього сина суд першої інстанції
дійшов висновку, що ОСОБА_3, не надано
доказів підстав перелічених в ст.164 СК
України, для позбавлення ОСОБА_5,
батьківських прав.

Такий висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та положеннями
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що сторони
перебували в шлюбі з 06.08.2005року по
27.04.2010рік(а/с 6).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1(а/с 7), який проживає з
матір*ю ОСОБА_3

Посилаючись на те, що ОСОБА_5, не приймає
ніякої участі у вихованні сина, не
сприяє його духовному та фізичному
розвитку ОСОБА_3, вважає необхідним
позбавити ОСОБА_5В, батьківських прав
на сина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164
Сімейного кодексу України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Отже позбавлення
батьківських прав можливе у випадках
винної поведінки батьків.

Верховний Суд України в п. 15, 16
постанови Пленуму від 30 березня 2007 року
№ 3 "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України. Ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Ленінської районної
державної адміністрації Запорізької
міської ради № 05/01-25/2615 від 20 грудня 2013
року вбачається недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5,
відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с
43-45).

По місцю проживання ОСОБА_5,
характеризується позитивно, працює
охоронником, громадський порядок не
порушує, проживає з матір*ю та братом,
що вбачається із характеристики голови
квартального комітету(а/с 29).

Будь які докази, які б негативно
характеризували ОСОБА_5, або вказували
його негативний вплив на сина,
небажання приймати участь у вихованні
сина в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, а
ОСОБА_5 категорично проти позбавлення
його батьківських прав, прагне брати
участь у вихованні дитини, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в позбавлення відповідача
батьківських прав та встановив порядок
участі у вихованні та спілкуванні
ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_4.

Доводи апеляційної скарги
фактично відтворюють доводи позову
ОСОБА_3, яким відповідно до ст.212 ЦПК
України, суд першої інстанції дав
належну оцінку, тому не є суттєвими та
не дають підстав для зміни чи
скасування рішення суду, яке ухвалено з
дотриманням положень матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 30 січня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: