Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області

в складі : головуючого - судді
Джуги С.Д.

суддів : Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі : Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 03
жовтня 2013 року та додаткове рішення
Хустського районного суду від 02 грудня
2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на майно та
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача приватний
нотаріус Хустського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору іпотеки та
скасування заборони на відчуження
квартири, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ПАТ КБ «Надра» (надалі
Банк) звернувся в суд із зазначеним
позовом до відповідачів. Посилається
на те, що 25.10.2006 р. між Банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №29-02/10-2006,
згідно якого банк надав позичальнику у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості та платності
грошові кошти в сумі 15 000 доларів США.
Позичальник взяв на себе зобов'язання з
повернення отриманого кредиту в строк
до 24.10.2016 р., сплати відсотків за його
користування у розмірі 11,0% річних,
шляхом щомісячного до 10 числа
поточного місяця внесення на рахунок
банку мінімально необхідного платежу в
сумі 251 доларів США та щомісячної
комісії 0,42 % на суму залишку кредиту.
Отримання кредитних коштів в сумі 15 000
доларів США підтверджується підписом
ОСОБА_3на заяві про видачу готівки №NL-3
від 27.10.2006 р. В якості забезпечення
виконання позивальником своїх
зобов'язань між Банком та ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки
від 27.10.2006 р., згідно якого в іпотеку
передано квартиру на дві кімнати
загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею
30,9 кв.м., що знаходиться за адресою в
АДРЕСА_1 відповідно до якого у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель справі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Відповідач ОСОБА_3 належним
чином не виконує свої зобов'язання за
договором. Заборгованість зі сплати
кредиту, відсотків за користування
кредитом, комісії та пені станом на
01.06.2011 року складає 60467,86 доларів США, що
по курсу НБУ станом на 01.06.2011 р.
становить 482 019,55 грн., в тому числі
кредиту - 112 423,10 грн., відсотках - 491 83,12
грн., комісії - 22 535,11 грн., пеня за
порушення строку сплати платежу - 285 920,96
грн., штрафу - 11 957,25 грн. Після
направлення позивачем претензійного
листа №1631 від 03.06.2011 р. на адресу
відповідачів з пропозицією сплатити
суму боргу, заходів по погашенню
заборгованості відповідачами вжито не
було. Просив стягнути з відповідача
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в загальній сумі 482 019,55 грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру на дві житлові кімнати
загальною площею 44,6 кв.м., житловою
площею 30,9 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та стягнути солідарно
судові витрати.

У жовтні 2011 року відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, Банку
про визнання недійсним договору
іпотеки та скасування заборони
відчуження майна, посилаючись на те, що
договір іпотеки від 27.10.2006 р. був
підписаний ними під впливом насильства
з боку відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
яке виразилося в психологічному тиску,
реальних погрозах фізичною розправою.
Побоюючись за своє життя та життя своєї
дочки ОСОБА_1 підписала договір
іпотеки. Вона дізналася, що відповідач
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 займалися
шахрайськими діями та незаконно, на
підставі підроблених документів,
отримували кредити. Згідно відповіді
Хустського міжрайонного прокурора від
12.08.2011 р. за її заявою на дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з приводу оформлення кредитів в
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗОФ ВАТ КБ
«Надра» порушено кримінальну справу.
Просили визнати недійсним укладений
договір іпотеки від 27.10.2006 р. та
скасувати заборону на відчуження
вказаної житлової квартири.

Рішенням Хустського районного суду
від 03 жовтня 2013 року позов Банку
задоволено. Стягнуто на користь Банку з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в загальній сумі 482 019, 55
/чотириста вісімдесят дві тисячі
дев'ятнадцять/ гривень 55 копійок.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру на дві житлові кімнати
загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею
30,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка є
власністю ОСОБА_1, ОСОБА_4. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
користь Банку 1700 /тисячу сімсот/
гривень державного мита та 120 гривень
за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи. В
зустрічному позові ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, Банку, третя особа на стороні
відповідача: приватний нотаріус
Хустського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору іпотеки та скасування
заборони на відчуження житлової
квартири - відмовлено.

Додатковим рішенням Хустського
районного суду від 02 грудня 2013 року
визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів в межах процедури виконавчого
провадження, або шляхом продажу
предмета іпотеки будь - якій особі
покупцеві , у відповідності до ст. 38
Закону України «Про іпотеку»

На вказане рішення суду та додаткове
рішення ОСОБА_1 подала апеляційні
скарги, в яких просила скасувати
зазначені рішення і ухвалити по справі
нове рішення, яким в задоволенні
первісного позову відмовити повністю,
а заявлений зустрічний позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1, її
представник, ОСОБА_4 підтримали
подану апеляцію, просять її
задовольнити.

Представник Банку в судовому засіданні
заперечив подану апеляцію, просить її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі і з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
25.10.2006 року між Банком та відповідачем
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
29-02/10-2006 згідно якого відповідачу
ОСОБА_3 надано кредит в сумі 15 000 доларів
США зі сплатою 11 % річних та щомісячної
комісії 0,42 % на суму залишку кредиту в
строк до 24.10.2016 року. Відповідно до
п.п.3.3.3,3.4 вказаного договору
позичальник вносить черговий
мінімальний платіж у розмірі 251 доларів
США щомісячно до 10 числа поточного
місяця. Нарахування відсотків за
користування кредитом здійснюється за
фактичну кількість днів у періоді
(28-29-30-31/365), при розрахунку відсотків
враховується день надання та не
враховується день погашення кредиту.
Згідно п.п. 5.1,5.2 договору, у разі
прострочення позичальником строку
сплати необхідного платежу по
погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3
цього договору, а також у випадку
прострочення строку виконання
зобов'язання позичальника щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків та можливих
штрафних санкцій у строк, визначений у
п.4.2.3 цього договору, позивальник
сплачує банку пеню в розмірі 1% від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення. У разі порушення
позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9,
4.3.10 цього договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної
у п.1.1 цього договору, за кожен випадок.

Відповідач ОСОБА_3 отримав вказаний
кредит , що стверджується його
особистим підписом в заяві на видачу
готівки № NL-3 від 27.10.2006 року /а.с. 10/.

В якості забезпечення виконання
позичальником ОСОБА_3 своїх
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати відсотків, можливих штрафних
санкцій, а також інших витрат,
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали з
Банком договір іпотеки від 27.10.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Хустського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим №8457 -
двохкімнатної квартири, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею
44,6 кв.м., жилою 30,9 кв.м., яка належить їм
на праві приватної власності.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦПК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач ОСОБА_3, як позичальник
порушив зобов'язання по кредитному
договору і станом на 01.06.2011 року
заборгованість за договором, згідно
розрахунку заборгованості, складає 60
467,86 доларів США, що по курсу НБУ станом
на 01.06.2011 р. становить 482 019,55 грн., в тому
числі кредиту - 112 423,10 грн., відсотках - 49
183,12 грн., комісії - 22 535,11 грн., пеня за
порушення строку сплати платежу - 285 920,96
грн., штрафу - 11 957,25 грн. (а.с.12-15).

Відповідачами, відповідно до ст. ст. 10,60
ЦПК України, не спростовано і не
доведено неправильність вказаного
розрахунку заборгованості, а тому не
можуть бути взяті до уваги доводи
апелянта в цій частині.

Частиною ч.1 ст.12 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки (ст. 35 Закону України
«Про іпотеку»)

Іпотекодержатель (позикодавець) Банк
надіслав 03.06.2011року іпотекодавцям
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та боржнику ОСОБА_3
письмове повідомлення про порушення
основного зобов'язання та іпотечного
договору з вимогою про усунення
порушення і ними воно отримано (а.с.11),
однак вимоги Банку залишились без
задоволення.

З врахуванням наведених обставин, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про звернення стягнення на
предмет іпотеки і з таким погоджується
колегія суддів, оскільки він
відповідає фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

В той же час колегія суддів констатує,
що судом першої інстанції при
вирішенні позову Банку, в порушення ст.
39 Закону України «Про іпотеку», в
рішенні суду та додатковому рішенні не
вказано початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації,
а тому рішення суду та додаткове
рішення в цій частині підлягає зміні.
В цій частині доводи апелянта є
обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо пропущення
Банком строку позовної давності не
ґрунтуються на законі і спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, відповідно до ч.3 ст.
267 ЦК України, застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Матеріалами справи стверджено, що в
кредитному договорі від 25.10.2006 року
встановлений строк його виконання - до
24 жовтня 2016 року, а тому Банком не
пропущено строку позовної давності.
Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, що сторона по справі ОСОБА_1
до винесення судом першої інстанції
рішення робила суду заяву щодо
застосування позовної давності і така
в матеріалах справи відсутня.

Доводи наведені апелянтом в
апеляційній скарзі щодо недійсності
іпотечного договору, також є
необґрунтованими і колегією суддів не
можуть бути взяті до уваги виходячи з
наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України,
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні в них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Однією з форм реалізації права
відповідача на судових захист та одним
із засобів захисту відповідача від
пред'явленого до нього позову є право
відповідача на пред'явлення
зустрічного позову

Матеріалами справи стверджено, що
відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 заперечуючи
первісний позов Банку, скористались
своїм процесуальними правами,
передбаченими ст. 123,128 ЦПК України, і
подали зустрічний позов до Банку та
відповідача ОСОБА_3 про визнання
недійсним укладеного ними та Банком
договору іпотеки від 27.10.2006 року та
скасування заборони на відчуження
квартири, яка є предметом іпотеки.

За змістом ст. 119 ЦПК України предметом
позову є матеріально - правові вимоги,
які позивач спрямовує до відповідача
та відносно яких суд повинен ухвалити
своє рішення по суті справи.

З поданого відповідачами ОСОБА_1,
ОСОБА_4 зустрічного позову вбачається,
що заперечуючи заявлений позов Банку,
відповідачі посилалися на те, що
договір іпотеки від 27.10.2006 р. був
підписаний ними під впливом насильства
з боку відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
яке виразилося в психологічному тиску,
реальних погрозах фізичною розправою
і просили його визнати недійсним з
підстав передбачених ст. 231 ЦК України.
Тобто, позивачі за зустрічним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_4 оспорювали вказаний
правочин саме з підстав його
оспорюваності.

Суд першої інстанції дійшов вірних
висновків, що позивачами за зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, відповідно до
ст. ст. 10,60 ЦПК України, не подано
доказів і не доведено наявність
підстав, передбачених частинами 1,3 ст.
203, ст. 231 ЦК України для визнання його
недійсним та обґрунтовано відмовив у
задоволенні зустрічного позову.

Рішення суду в цій частині є законним
та обґрунтованим.

Виходячи з наведеного та керуючись
вимогами статей 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів :

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від
03 жовтня 2013 року та додаткове рішення
Хустського районного суду від 02 грудня
2013 року - змінити.

Резолютивну частину рішення суду щодо
вирішення позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, звернення
стягнення на майно викласти в
наступній редакції :

«Позов ПАТ КБ « Надра» задовольнити.
Стягнути на користь ПАТ КБ « Надра» з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в загальній сумі 482 019, 55
/чотириста вісімдесят дві тисячі
дев'ятнадцять/ гривень 55 копійок.
Звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру на дві житлові кімнати
загальною площею 44,6 кв.м., жилою площею
30,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, яка
на праві приватної власності належить
ОСОБА_1, ОСОБА_4 шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 Закону України «Про іпотеку»
за початковою ціною предмета іпотеки
встановленому на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності».

В решті рішення суду та додаткове
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції .

Головуючий :
Судді :