Єдиний унікальний номер: 448/143/14-ц
Провадження № 2/448/72/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.03.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого - судді
Борисенко В.В.

при секретарі - Мриц
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Мостиська
цивільну справу за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду
із зазначеним позовом, покликаючись на
те, що відповідно до наказу ЛЮІ МВС
України від 03.08.2006 року за №210о/с
відповідача ОСОБА_1 було зараховано
курсантом факультету кримінальної
міліції і наказом ЛЮІ МВС України від
31.08.2006 року №246о/с йому присвоєно
спеціальне звання «рядовий міліції».
01.09.2007 року між Львівським державним
університетом внутрішніх справ ГУМВС
України у Львівській області та ОСОБА_1
було укладено письмовий договір про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України.

Вказував, що відповідно до п.3 цього
Договору ОСОБА_1 був зобов'язаний після
закінчення навчання відпрацювати в
органах внутрішніх справ не менше
трьох років, однак відповідач умови
Договору не виконав, так як його було
звільнено з ОВС за порушення
дисципліни наказом ГУМВС України у
Львівській області №342 о/с від 14.10.2011
року за п.64 "є" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Зазначав, що згідно з проведеним
розрахунком, сума фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням курсанта
ОСОБА_1 за період з серпня 2006 року по
липень 2010 року становить 15399 грн. 29 коп.

З огляду на наведене, просив суд
стягнути з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ кошти в сумі 15399 грн. 29
коп. та суму судового збору.

Представник позивача в судовому
засіданні не з'явився, однак надіслав
заяву, в якій просить суд розглянути
дану справу без його участі, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, так як вважає, що заявляючи
вимоги про необхідність стягнення з
відповідача конкретних грошових сум
позивач ніяким чином не обґрунтував їх
розмір та підстави стягнення, у зв'язку
з чим в цілому позовні вимоги
Львівського державного університету
внутрішніх справ є незаконними,
необґрунтованими та безпідставними, а
тому просив суд прийняти рішення про
відмову у задоволенні даних позовних
вимог.

Заслухавши представника відповідача
та дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що даний позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ректора
Львівського юридичного інституту МВС
України (тепер - Львівський державний
університет внутрішніх справ) від
03.08.2006 року № 210о/с «Про зарахування
курсанта 1 курсу денної форми навчання
за державним замовленням» ОСОБА_1 було
зараховано на перший курс факультету з
підготовки слідчих осіб.

Згідно наказу № 246о/с від 31.08.2006 року
«Про присвоєння спеціальних звань
курсантам 1 курсу денної форми навчання
за державним замовленням» ОСОБА_1
присвоєно спеціальне звання - рядовий
міліції по факультету «Кримінальної
міліції».

01.09.2007 року між Львівським державний
університетом внутрішніх справ та
ОСОБА_1 було укладено договір про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України.

Відповідно до наказу начальника ГУМВС
України у Львівській області від 14.10.2011
року № 342о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 -
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Мостиського районного відділу
ГУМВС України у Львівській області -
звільнено з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни на підставі п.64
"є" Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
(підстава - наказ ГУМВС № 1219 від 10.10.2011
року).

Відтак, позовні вимоги Львівського
державного університету внутрішніх
справ - позивача у справі ґрунтуються
на стягненні з відповідача ОСОБА_1
коштів в сумі 15399 грн. 29 коп., як витрат,
пов'язаних з утриманням останнього у
даному ВНЗ України в зв'язку з
невиконанням ним зобов'язань,
пов'язаних з відпрацюванням в ОВС не
менше трьох років після закінчення
навчального закладу.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Відшкодування витрат, пов'язаних із
навчанням у навчальних закладах МВС
України регламентується Порядком
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 313 від 01.03.2007 року, із змінами, що були
внесені постановою КМ України № 66 від
08.02.2012 року.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку,
витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі, який
укладається між навчальним закладом,
головним управлінням або управлінням
МВС, та особою.

На обґрунтування своїх позовних вимог
про відшкодування вказаних витрат
позивачем надано як доказ лише договір
б/н, що був укладений 01.09.2007 року між
Львівським державним університетом
внутрішніх справ (ГУМВСУ у Львівській
області) та відповідачем, однак
відповідач ОСОБА_1 до навчального
закладу був зарахований 03.08.2006 року
згідно наказу № 210о/с по ВНЗ, та службу у
ЗС України у встановленому порядку до
цього часу не проходив.

Договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
між позивачем та відповідачем було
укладено лише 1 вересня 2007 року, та із
змісту вказаного договору не
вбачається, що при його укладенні між
сторонами, відповідно до положень ч.3
ст.631 ЦК України, було встановлено, що
умови цього договору застосовуються до
відносин між ними, які виникли до його
укладення.

Відповідно до п.2.3.6 вказаного Договору
відповідач взяв на момент його
укладення на себе зобов'язання «у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі за підставами,
передбаченими п.3 цього Договору,
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі».

Пункт 3 вказаного Договору від 01.09.2007
року містить вичерпний перелік підстав
відшкодування фактичних витрат на
підготовку, а саме: 3.1. Дострокове
розірвання договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України у зв'язку з небажанням
особи продовжувати навчання, або
порушенням нею дисципліни; 3.2. Відмова
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача як доказ
представив суду виписку з наказу №342/ос
від 14.10.2011 року по особовому складу
ГУМВСУ у Львівській області, в якій
вказано, що відповідача було звільнено
з органів внутрішніх справ України на
підставі наказу №1219 ГУМВСУ у
Львівській області від 10.10.2011 року за
п.64 "є" - за порушення дисципліни.

Вказана підстава звільнення не
передбачена серед наявних у Договорі
від 01.09.2007 року між ВНЗ та відповідачем
підстав відшкодування фактичних
витрат на підготовку, та в такому
випадку не може бути умовою покладення
на відповідача обов'язку про повне
відшкодування фактичних витрат на його
підготовку у ВНЗ.

Відповідно до наданих позивачем
документів, на які він покликається як
на підставу для задоволення його
позовних вимог, відповідач навчався у
ВНЗ в період з серпня 2006 року по липень
2010 року.

Договір про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
між відповідачем та позивачем було
укладено 01.09.2007 року.

Вказаний вище Договір був укладений
між позивачем та відповідачем
відповідно до положень Постанови КМ
України №313 від 01.03.2007 року «Про
затвердження порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ», в
редакції, що була на той час чинною.

Вказаною Постановою КМ України
передбачалося відшкодування витрат,
пов'язаних із навчанням у вищих
навчальних закладах МВС лише в двох
випадках:

- дострокового розірвання договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС у зв'язку з
небажанням особи продовжувати
навчання або порушенням нею
дисципліни;

- відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання.

Постановою КМ України № 66 від 08.02.2012
року було внесено зміни до Постанови №
313 від 01.03.2007 року, де вказаний перелік
підстав для відшкодування витрат був
розширений, та відповідно до п.3 внесено
зміни відшкодування витрат за навчання
у ВНЗ МВС України покладалося вже і на
осіб, які були звільнені з ОВС протягом
трьох років після закінчення
навчального закладу через службову
відповідність або за порушення
дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо
інакше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали його на інших
умовах.

Під час судового розгляду справи
представник позивача не представив
будь-яких доказів про зміну договору з
відповідачем, який на час вказаної
істотної зміни обставин вже закінчив
навчання у ВНЗ та проходив службу в
ГУМВСУ у Львівській області, яке було
Замовником у вказаному вище Договорі.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності та не мають
зворотної сили у часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
цивільну відповідальність особи.

Крім того, п.5 Договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ, що був
укладений 01.09.2007 року між Львівським
університетом внутрішніх справ та
ОСОБА_1 містить перелік підстав для
дострокового розірвання договору без
відшкодування витрат на підготовку.

В пункті 5.2 вказаного Договору однією з
таких підстав є невиконання Виконавцем
або Замовником зобов'язань за цим
договором.

У розділі про зобов'язання сторін п.2.1.6
передбачено обов'язок Виконавця щороку
інформувати Особу про розмір фактичних
витрат, пов'язаних з її утриманням, п.2.1.8
- обов'язок Виконавця після
відрахування особи (закінчення
навчання) затвердити розрахунок
фактичних витрат на її підготовку за
весь період навчання.

Під час судового розгляду справи
відповідач повідомив, що під час
навчання у Львівському державному
університеті внутрішніх справ жодного
разу та в ніякий з способів він не був
проінформований про розмір фактичних
витрат, пов'язаних з його утриманням, та
розрахунок фактичних витрат на його
підготовку по закінченню навчання до
нього не доводився.

Наведені обставини вказують на
невиконання ВНЗ істотних умов
договору, пов'язаних з визначенням
реального розміру можливого
відшкодування, при яких відповідач був
позбавлений можливості як за період
навчання, так і після закінчення
навчального закладу обґрунтовано
корегувати вартість свого навчання, а
позивач в свою чергу отримав
можливість згодом вимагати
відшкодування витрат, які ним раніше не
були попередньо обґрунтовані.

Частиною 2 ст.623 ЦК України передбачено,
що розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання доказується кредитором, в
даному випадку позивачем.

Крім того, під час судового розгляду
справи відповідач повідомив, що за
період навчання у Львівському
державному університеті перші два роки
він проживав у гуртожитку
університету, отримуючи продовольче
забезпечення, наступні два роки
проживав за межами університету та
продовольчого забезпечення не
отримував. Речове майно отримував лише
на першому році навчання, в
послідуючому форменний одяг купував за
власні кошти, та як під час навчання,
так і по його завершенню жодного разу
не був проінформований про розмір
фактичних витрат, пов'язаних з його
утриманням в навчальному закладі.

Враховуючи характер позовних вимог та
надані суду пояснення відповідача є
підстави вважати, що при розгляді
вказаної справи серед інших обставин
доказуванню підлягає сума коштів, яка
повинна бути стягнута з відповідача
відповідно до витрат, пов'язаних з його
навчанням у Львівському державному
університеті внутрішніх справ України.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду лише
довідку-розрахунок № 15 від 15.03.2012 року
про витрати, пов'язані з навчанням
відповідача у Львівському державному
університеті внутрішніх справ за
період з серпня 2006 по липень 2010 року,
відповідно до якої загальна сума
витрат складає 15399 грн. 29 коп.

В той же час, відповідно до положень
п.2.1.6 та п.2.1.8 Договору про підготовку
фахівця у Львівському державному
університеті від 01.09.2007 року Виконавець
- Львівський державний університет
внутрішніх справ зобов'язаний був
щороку інформувати ОСОБА_1 про розмір
фактичних витрат, пов'язаних з його
утриманням, та після закінчення ОСОБА_1
навчання -затвердити розрахунок
фактичних витрат на його підготовку за
весь період навчання.

Порядок розрахунку витрат на утримання
у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ України
регламентується спільним наказом МВС,
МінОборони, СБУ, Мінфіну України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Управління державної
охорони України «Про затвердження
Порядку відшкодування курсантами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
ВНЗ» зареєстрованого МінЮстом України
30.07.07 року № 863/14130 (далі -Порядок
відшкодування курсантами витрат
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ).

Згідно п.2.2 вказаного Порядку
відшкодування курсантами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ, після
закінчення навчального строку у наказі
начальника ВНЗ про переведення
курсанта на наступний курс навчання,
навпроти прізвища кожного курсанта
проставляється загальна сума його
утримання за рік. Щорічні виписки з цих
наказів залучаються до особової справи
курсанта.

Пунктом 2.1.8 Договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України, що був укладений з
відповідачем передбачено обов'язок
Виконавця після відрахування Особи
(закінчення навчання) затвердити
розрахунок фактичних витрат на її
підготовку за весь період навчання.

Суд вважає, що при вказаних обставинах
для обґрунтування розміру понесених
витрат, які в даному випадку оспорює
відповідач, позивач повинен був би
надати як доказ суду вже вказані вище
щорічні виписки з наказів про
переведення відповідача з курсу на
курс, та своєчасно зроблений та
затверджений у встановленому порядку
розрахунок фактичних витрат на
підготовку відповідача за весь його
період навчання.

Відтак представлена представником
позивача довідка-розрахунок № 15 від
15.03.2012 року не може бути достатнім
доказом по справі в зв'язку з тим, що
вона не є розрахунком, передбаченим
п.2.1.8 Договору між ВНЗ та відповідачем,
так як складена ВНЗ вже після
звільнення відповідача з ОВС та, не
містить обґрунтувань розрахунку
зазначених у ній витрат, які крім того в
судовому засіданні відповідачем
оспорюються.

Згідно підпункту 2 п.5 Постанови КМУ № 313
від 01.03.2007 року, та п.5 Постанови КМУ № 964
від 12.07.2006 року, витрати за навчання
відшкодовуються у повному обсязі
особами, що навчалися понад
встановлений законодавством строк
військової служби, за весь період
навчання, що перевищує такий строк.

Згідно п.2.1 Порядку відшкодування
курсантами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у ВНЗ, відшкодуванню
підлягає: грошове, продовольче, речове
утримання, оплата комунальних послуг.

Відповідно до положень п.2.1.1 та п.2.1.1.2
Порядку відшкодування курсантами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
ВНЗ, дані про грошове забезпечення
беруться з розрахункових відомостей і
інших відповідних документів, що
підтверджують виплату щомісячного
забезпечення курсанта. Однак під час
судового розгляду справи позивач не
надав суду як доказ документів, що
підтверджують щомісячну виплату та
отримання відповідачем грошового
забезпечення, та таким чином не довів у
встановленому порядку своїх позовних
вимог у вказаній частині.

Витрати на продовольче забезпечення -
це витрати, які, відповідно до п.2.1.2
Порядку відшкодування курсантами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
ВНЗ, пов'язані із забезпеченням
курсанта продовольством згідно із
нормами харчування.

Розрахунок забезпечення робиться на
підставі довідки-розрахунку за весь
період навчання, за винятком
перебування у відпустці. У вказаній
довідці відображається кількість днів
знаходження на харчовому забезпеченні
і фактична вартість підраховується на
підставі відповідних норм харчування.
В даному випадку позивач не надав суду
документів про кількість днів
знаходження відповідача на харчовому
забезпеченні, не навів конкретних норм
харчового забезпечення, та не
представив розрахунку різниці
харчового забезпечення, не довівши
таким чином своїх позовних вимог у
вказаній частині.

Відповідно до п.2.1.3 Порядку
відшкодування курсантами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ
витратами на речове забезпечення є
витрати, пов'язані із забезпеченням
курсанта речовим майном згідно з
нормами забезпечення та
лазне-пральними послугами. При цьому,
для курсантів, які не вислужили як в
даному випадку і відповідач,
встановленого законодавством строку
строкової військової служби до вступу
у ВНЗ, до розрахунку береться вартість
речового майна та послуг
лазне-прального забезпечення
отриманих лише за термін, що перевищує
строк строкової військової служби,
визначений ст.23 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу».

Відповідно до положень п.2.1.3.1 Порядку
відшкодування курсантами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ,
утримання вартості речового майна
провадиться на підставі довідки -
розрахунку, складеної начальником
речової служби про вартість фактично
отриманого майна та лазне-прального
забезпечення. При цьому, для курсантів,
які до вступу у ВНЗ не вислужили у
встановленому порядку встановленого
законодавством строку строкової
служби , до розрахунку береться
вартість речового майна та послуг
лазне-прального забезпечення,
отриманих лише за термін, що перевищує
строк строкової військової служби,
визначений ст.23 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу».

Під час судового розгляду справи
представник позивача не надав суду
документів та розрахунків, які б
підтверджували фактичне отримання
відповідачем майна та підтверджували б
вартість послуг лазне-прального
забезпечення, тобто не навів в даному
випадку обґрунтування своїх позовних
вимог у вказаній частині.

Відповідно до п.2.1.4 Порядку
відшкодування курсантами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ,
витратами на медичне забезпечення є
витрати, пов'язані з наданням
безпосередньо у ВНЗ медичної допомоги,
у тому числі стоматологічної, та
вартість лікування у військових
госпіталях. Однак позивачем вказаних
витрат для відшкодування відповідачу
заявлено не було, тому позов у цій
частині відповідачем не оспорювався.

В той же час, заявляючи вимоги про
відшкодування відповідачем витрат на
оплату комунальних послуг та спожитих
енергоносіїв, позивач знову ж таки не
представив розрахунків вказаних
витрат, та таким чином не обґрунтував
належним чином своїх позовних вимог в
цій частині.

Відтак, враховуючи все вище наведене,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги в судовому засіданні позивачем
не доведені, підстав для стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 15399
грн. 29 коп. суд не вбачає, так як у
відповідності ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Таким чином, суд, виходячи з загальних
принципів процесуального права сторін,
де суд повинен сприяти повному та
всебічному з'ясуванню обставин справи,
вважає, що в задоволенні даного позову
слід відмовити у зв'язку недоведеністю
позивачем заявлених позовних вимог.

У зв'язку зі складністю справи, судом
06.03.2014 року було проголошено вступну та
резолютивну частини рішення, а 11.03.2014
року складено таке рішення у повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Мостиський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Борисенко