УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Сумської області від 06
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 29 871 грн 05 коп. заборгованості за
кредитним договором та 298 грн 71 коп.
судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 28
березня 2007 року між сторонами укладено
кредитний договір, за яким позивач
надав позичальнику 4000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, а відповідач
зобов'язався їх повернути та сплатити 24
% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Однак, відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим станом на 31 травня 2013 року
утворилась заборгованість, яку він не
сплачує, просило задовольнити позов.

24 січня 2014 року рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

6 березня 2014 року рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Сумської
області рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено та стягнуто з відповідача
на користь позивача 29 871 грн 05 коп.
заборгованості за кредитним договором,
298 грн 71 коп. та 149 грн 36 коп. судового
збору.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно з законом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
апеляційним судом порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив трирічний строк позовної
давності та не ставить питання про його
поновлення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив з того що позивач не
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду з позовом, а
відповідач не виконав у повній мірі
умови кредитного договору внаслідок
чого утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню.

Проте погодитися з таким рішенням
апеляційного суду не можна на таких
підставах.

Судами встановлено, що
28 березня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, за яким банк надав, а
позичальник отримав 4000 грн у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У
подальшому кредитний ліміт було
збільшено до 10 000 грн.

Відповідно до умов договору погашення
кредиту здійснюється щомісячними
платежами у розмірі 7 % від суми трат,
строк погашення процентів за кредитом -
щомісячно за попередній місяць, строк
погашення кредиту - у повному обсязі не
пізніше останнього дня місяця,
вказаного на платіжній картці.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, з якими
погодився та ознайомився позичальник,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін.

Відповідно до довідки банку картка
видана відповідачу строком до липня 2011
року.

Взяті на себе зобов'язання відповідач
не виконав, у зв'язку з чим станом на 31
травня 2013 утворилась заборгованість у
розмірі 29 871 грн 05 коп., з яких 9991 грн 02
коп. заборгованості по кредиту, 10560 грн
61 коп. заборгованості по процентам за
користування коштами, 7420 грн 80 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 500 грн - штрафу
(фіксована частина) та 1398 грн 62 коп.
штрафу (процентна частина).

За змістом ст. ст. 526, 1050 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції у порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України не
перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, не навів мотивів у
спростування його висновків про
застосування строків позовної
давності та відмови у задоволенні
позову з цих підстав, не перевірив, чи
подавав відповідач таку заяву до
ухвалення рішення судом першої
інстанції, а пославшись на те, що строк
не пропущено, задовольнив позов.

При цьому не перевірив, який порядок
визначений у договорі для погашення
боргу - одноразовим платежем чи
частинами, не з'ясував з якого часу
виник борг та по яким платежам, не
звернув уваги на розрахунок боргу, який
міститься в матеріалах справи, не дав
належної оцінки цим обставинам, а
пославшись на те, що строк дії
кредитної картки до липня 2011 року, тому
строк позовної давності не пропущено,
не з'ясував, з якого часу вважається
порушеним право кредитора у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
щодо сплати чергового платежу та не
перевірив дотримання позивачем
строків позовної давності, як
визначено законом і договором, а відтак
не встановив, які норми матеріального
права підлягають застосуванню, ухвалив
передчасне рішення з порушенням норм
процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду
апеляційної інстанції потрібно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до цього суду, як передбачено
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_6 потрібно задовольнити частково,
рішення апеляційного суду Сумської
області від 06 березня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, рішення апеляційного суду
Сумської області від 06 березня 2014 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик