Справа № 346/7302/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1166/2014
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом її звільнення від самовільного
зайняття за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на додаткове рішення Коломийського
міськрайонного суду від 08 квітня 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 30.01.2014 року задоволено позов
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом її звільнення від самовільного
зайняття.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення прав
ОСОБА_2, шляхом знесення встановлених
ОСОБА_5 дерев'яної огорожі, демонтажу
собачої будки, столика і лавки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 229
грн. 40 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 08 квітня 2014
року зобов'язано ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, шляхом
знесення металічних воріт довжиною 2,95
м., металічної огорожі на бетонному
фундаменті, яка прилягає до цих воріт з
обох сторін, довжиною 1,69 м. та 3,10 м., а
також металічної огорожі на бетонному
фундаменті, яка встановлена позаду
гаражу та проходить до межі
вищевказаної земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
незаконність та необґрунтованість
додаткового рішення, що ухвалено з
порушення норм матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим,
просить додаткове рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
задоволення таких позовних вимог
призводить до порушення її прав.
Позивачем не було надано жодного
належного та допустимого доказу в
рахунок обґрунтування обставин,
зазначених в позові щодо порушення
відповідачем права користування
земельною ділянкою шляхом перенесення
межі земельної ділянки. Натомість
відповідачем були надані суду ряд
належних та допустимих доказів, які
свідчать про те, що нею не були порушені
права позивача щодо володіння та
користування її земельною ділянкою в
тому обсязі та в тих межах, які були нею
зазначені в позові.

Суд першої інстанції не врахував, що
між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
знаходилась земельна ділянка АДРЕСА_3,
тобто спільна земельна ділянка, яка
фактично відповідає межовим знакам, а
саме як позивач користувався земельною
ділянкою так і відповідач. Щодо
приватизації земельної ділянки
АДРЕСА_3, позивач при приватизації цієї
земельної ділянки порушила вимоги
закону, а тому такі дії є незаконними.

Вислухавши суддю-доповідача,
заперечення позивача та її
представника, пояснення ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення про
зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди
в користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення металічних воріт
довжиною 2,95 м., металічної огорожі на
бетонному фундаменті, яка прилягає до
цих воріт з обох сторін, довжиною 1,69 м.
та 3,10 м., а також металічної огорожі на
бетонному фундаменті, яка встановлена
позаду гаражу, суд першої інстанції
виходив із того, що ця позовна вимога
була заявлена ОСОБА_2, стосовно неї
надавалися докази та пояснення, але не
було ухвалено судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Статтею 220 ЦПК України передбачено, що
суд, який ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення.

Важливою умовою ухвалення додаткового
рішення є те, що воно може прийматись
тільки на підставі обставин,
встановлених судом при розгляді і
вирішенні справи. Додаткове рішення не
вирішує питань, які не були досліджені
в судовому засіданні.

Як вбачається з позовної заяви та
уточненої позовної заяви, ОСОБА_2
просила усунути всі створені ОСОБА_5
перешкоди у користуванні належною
позивачу земельною ділянкою (а.с.2-5, 81-84).
Аналогічні вимоги наведені в заяві про
уточнення позовних вимог від 27.12.2013
року (а.с.89). В ході судового засідання
30.01.2014 року ОСОБА_2 в усній формі
уточнила, що просить зобов'язати
відповідача не чинити перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом звільнення останньої від
дерев'яної огорожі, воріт, собачої
будки, столика і лавки (а.с.116).

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 30.01.2014 року, яке набрало
законної сили, не було вирішено всі
позовні вимоги в зазначеному спорі
щодо усунення перешкод, які створює
відповідач на земельній ділянці
ОСОБА_2, що призвело до необхідності
ухвалення додаткового рішення, яке є
законним та обґрунтованим.

З приводу даних позовних вимог позивач
подавала докази та давала пояснення
одночасно як і щодо інших об'єктів, які
встановила ОСОБА_5 на її земельній
ділянці. При цьому, сама відповідач не
заперечувала щодо встановлення таких
об'єктів та наполягала на незаконності
приватизації земельної ділянки ОСОБА_2

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України,
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

На думку колегії суддів доводи,
наведені в апеляційній скарзі на
додаткове рішення, стосуються
обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2,
які були досліджені та враховані під
час ухвалення рішення Коломийським
міськрайонним судом 30.01.2014 року та не
можуть слугувати підставою для
визнання незаконним та
необгрунтованим додаткового рішення
суду першої інстанції. При цьому,
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 30.01.2014 року ОСОБА_5 в
апеляційному порядку не оскаржувала.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції обставини справи
з'ясовано всесторонньо і повно та
ухвалено додаткове рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, обґрунтованості
якого доводи апеляційної скарги не
спростовують.

Керуючись ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Додаткове рішення Коломийського
міськрайонного суду від 08 квітня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин