Провадження № 22-ц/779/648/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення без
надання іншого житлового приміщення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 29 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29 січня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення
без надання іншого житлового
приміщення - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не
взяв до уваги ту обставину, що
починаючи з 2011 року відповідач
систематично порушує правила
співжиття. Зокрема, протягом тривалого
часу вчиняє фізичне та психологічне
насильство над ним, псує майно. З
приводу таких неправомірних дій
ОСОБА_4, він неодноразово звертався як в
органи внутрішніх справ для
відповідного реагування, так і в
заклади охорони здоров'я для надання
відповідної медичної допомоги. На
думку апелянта, такими протиправними
діями відповідач разом із сином
намагається заволодіти квартирою, яка
належить йому ( ОСОБА_2) на праві
приватної власності.

Оскільки заходи впливу на відповідача
не дали позитивного результату і
ОСОБА_4 продовжує порушувати правила
співжиття, унеможливлюючи сумісне
проживання сторін в житловій квартирі,
апелянт вважає, можливим виселення
відповідача з квартири без надання
іншого житлового приміщення.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_2 просив скасувати, та
ухвалити нове рішення яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник вимоги підтримали з тих же
мотивів, що зазначені у апеляційній
скарзі.

ОСОБА_4 та її представник доводи
апеляційної скарги не визнали, просять
її відхилити. Рішення суду першої
інстанції вважають законним та
обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін , доводи представників,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вірно встановлено, судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи між сторонами виник
спір з приводу користування квартирою
№2 по вул. Височана, 21 в м.
Івано-Франківську.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 25.02.1994 року (а.с. 6) дана
квартира зареєстрована в
Івано-Франківському ОБТІ за № 6047 і
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_2

Судом першої інстанції також
встановлено, що сторони по справі
(ОСОБА_2 та ОСОБА_4.) перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано в судовому порядку 21.10.2005
року.

У спірній квартирі крім самого
позивача, з 1995 року зареєстровані
ОСОБА_4 та син сторін - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом про
виселення ОСОБА_2 посилався на те, що
відповідач разом із сином систематично
порушують правила співжиття, руйнують
та псують житлове приміщення, а тому
відповідно до вимог ст. 116 ЖК України
просив про виселення відповідачів із
займаного приміщення без надання
іншого житлового приміщення.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985
р. N 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу. вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер
заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню
на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого
жилого приміщення, і відповідно до
правил ст. 59 ЦПК про допустимість
засобів доказування факт застосування
заходів запобігання та громадського
впливу має підтверджуватися
письмовими доказами.

Судом встановлено, а позивач ОСОБА_2 не
заперечує, що причиною звернення до
суду з вимогою про виселення
відповідача, стали неодноразові
порушення ОСОБА_4 правил співжиття в
квартирі протягом останніх 3 років.
Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що після всіх вчинених
правопорушень до ОСОБА_4
застосовувались заходи громадського
впливу.

Жодних доказів, які б вказували на
вчинення ОСОБА_4 протиправних дій щодо
позивача після таких заходів в
матеріалах справи немає.

Що ж стосується останнього факту, на
який посилається позивач - конфлікту у
лютому 2013 року, то адміністративний
протокол був складений щодо
протиправних дій самого позивача -
ОСОБА_2

Будь яких об'єктивних доказів того, що
правила співжиття в цей час порушила і
ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 29 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк