Справа №717/695/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2014 року Кельменецький
районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого - судді:
Туржанського В.В.

при секретарі: Олійник
І.Г.

з участю позивача: ОСОБА_1

та відповідачки:
ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Кельменці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
відсотків за договором позики та
інфляційних втрат за договорами
позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до
Кельменецького районного суду позовну
заяву у якій просить постановити
судове рішення, яким стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його
користь відсотки згідно договору
позики від 01 серпня 2007 року в сумі 40625
гривень та інфляційні втрати в сумі 29000
солідарно. З ОСОБА_2 інфляційні втрати у
сумі 6500 гривень. 762 гривні судові
витрати.

В якості підстав позову ОСОБА_1
зазначив, що 04 березня 2013 року згідно
рішення Кельменецького районного суду
з відповідачів солідарно стягнуто на
його користь 50 000 гривень, та з ОСОБА_2 50
000 гривень згідно договорів позики від
01 серпня 2007 року та 01 квітня 2010 року.
Позивач просить стягнути 15% річних за
період з 01 серпня 2007 року по 02 березня
2013 року , тобто за 65 місяців за
договором від 01 серпня 2007 року та
інфляційні втрати за цим договором.
Крім того позивач просить стягнути
інфляційні втрати за договором від 01
квітня 2010 року по 02 березня 2013 року за 33
місяці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
позов та пояснив, що відповідачі не
повернули йому кошти за договорами
позики. Після рішення суду ОСОБА_2
частково сплатила кошти, а саме
виконавча служба стягує частину її
пенсії.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні
не з'явився, хоча був належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи. Відповідачка ОСОБА_2 подала до
суду письмові заперечення ОСОБА_3, у
яких останній вказує, що ніякого боргу
перед ОСОБА_1 немає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що позичила у ОСОБА_1 2500 доларів США у 2006
році. Розписку при цьому написала на 5000
доларів США. Кошти ОСОБА_1 повертала
частинами. Крім того, 1500 доларів в
рахунок погашення боргу відповідачки
ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 01 серпня 2007 року
ОСОБА_2 не брала гроші, а лише написала
розписку позивачу під його тиском. 01
квітня 2010 року ОСОБА_2 знову під тиском
позивача написала розписку, однак
гроші не отримувала. Отримуючи гроші в
рахунок погашення боргу ОСОБА_1 не
давав їй розписок. З травня 2013 року з
пенсії ОСОБА_2 утримують 20% для
погашення боргу перед позивачем. 01
серпня 2007 року ОСОБА_3 не підписував
розписку, його взагалі не було вдома.

Судом були досліджені наступні докази:
копія договору позики від 01.04.2010 року,
копія боргового договору від 01 серпня
2007 року, копія рішення Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 04 лютого 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення боргу, довідка
Кельменецького РВ УМВС №37/1676 від 27.03.2014
року, копії листів Управління
статистики від 10.01.2012 року №02-23/26 , від
12.03.2013 року №26-123/81, розписка ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 від 23.10.2005 року.

Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір
позики, згідно якого позивач передав
відповідачам 50000 гривень. Відповідачі
зобов'язалися сплатити 15% річних та
повернути кошти до 01 травня 2008 року.
Вказана обставина стверджується
борговим договором від 01 серпня 2007
року.

01 квітня 2010 року між позивачем ОСОБА_1
та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений
договір позики, згідно якого позивач
передав відповідачці 50000 гривень.
Відповідачка зобов'язалася повернути
кошти до 01 квітня 2011 року. Вказана
обставина стверджується борговим
договором від 01 квітня 2010 року.

Станом на 25 березня 2013 року
відповідачі не повернули позивачу борг
за договорами позики та не сплатили
проценти за договором позики від 01
серпня 2007 року.

Згідно рішення Кельменецького
районного суду від 04 лютого 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу
позовні вимоги було задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 75 000 гривень в рахунок
повернення коштів отриманих за
вищевказаними договорами позики та 750
гривень в рахунок відшкодування витрат
понесених по сплаті судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25
000 гривень в рахунок повернення
коштів отриманих за договором позики
та 250 гривень в рахунок відшкодування
витрат понесених по сплаті судового
збору.

Вищевказане рішення суду набрало
законної сили.

В матеріалах справи відсутні
докази, які б стверджували, що
відповідачі сплатили позивачу
проценти та інфляційні втрати за
договором позики від 01 серпня 2007 року
та інфляційні втрати за договором
позики від 01 квітня 2010 року.

Отже, між позивачем та відповідачами
відповідно до ст. 1046 Цивільного
кодексу України склалися зобов'язальні
правовідносини з приводу позики
грошей, тобто грошові зобов'язання.
Згідно договору від 01 серпня 2007 року
повернення боргу в сумі 50000 гривень
відповідачами мало відбутись в строк
до 01 травня 2008 року. Проте, до вказаної
дати та після відповідачі в порушення
умов договору та ст.ст. 612, 1049
Цивільного кодексу України суму позики
не повернули.

Згідно договору від 01 квітня 2010 року
повернення боргу в сумі 50000 гривень
відповідачкою ОСОБА_2 мало відбутись в
строк до 01 квітня 2011 року. Проте, до
вказаної дати та після відповідачка в
порушення умов договору та ст.ст. 612, 1049
Цивільного кодексу України суму позики
не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають із
підстав, установлених ст. 11 цього
Кодексу, зокрема: договорів та інших
правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом. Ці підстави
зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК
України, які не передбачають підставою
припинення зобов'язання ухвалення
судом рішення про задоволення вимог
кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином, що
передбачено ст. 599 ЦК України.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, саме по собі ухвалення
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, виконання якого не
здійснено, не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору й не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16
ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід
зробити висновок, що право, яке захищає
суд, повинно існувати на день прийняття
судового рішення.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково.

Зокрема згідно ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

В даному випадку ні договором ні
законом не передбачено солідарний
обов'язок боржників, а предмет
зобов'язання не є неподільним.

З відповідачів у рівних частках на
користь позивача слід стягнути
відсотки за договором позики від 01
серпня 2007 року з розрахунку 15 відсотків
річних, а також інфляційні втрати.

Відсотки від половини позиченої суми
за договором позики від 01 серпня 2007
року за період по 02 березня 2013 року
складають 20 937 гривень 50 копійок. Разом
з тим, суд розглядає справу лише в межах
позовних вимог, а тому вважає, що з
кожного із відповідачів слід стягнути
половину суми відсотків яку просить
позивач, тобто 20312 гривень 50 копійок.

Інфляційні втрати розраховані за
договором позики від 01 серпня 2007 року,
тобто від 50 000 гривень за період з 01
травня 2008 року, а саме з часу
прострочення, по 02 березня 2013 року,
складають 19200 гривень. Зокрема індекс
інфляції за період з травня по грудень
2008 року склав 108,2 %, за 2009 рік - 112,3%, за 2010
рік - 109,1 %, за 2011 рік - 104,6 %, за 2012 рік - 99,8 %,
за два місяці 2013 року - 100 %.

З відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача слід стягнути відсотки

З відповідачки ОСОБА_2 на користь
позивача також слід стягнути
інфляційні втрати за договором позики
від 01 квітня 2010 року.

Інфляційні втрати розраховані від
позиченої суми за договором позики від
01 квітня 2010 року, тобто від 50 000 гривень
за період з 2 квітня 2011 року, а саме з
часу прострочення, по 02 березня 2013 року,
складають 535 гривень. Зокрема індекс
інфляції за період з квітня по грудень
2011 року склав 101,18 %, за 2012 рік - 99,8 %, за
два місяці 2013 року - 100 %.

У справі немає будь-яких фактичних
даних про те, що відповідачі своєчасно
виконали свої грошові зобов'язання за
вказаними вище договорами і не
порушували умов договорів, а
відповідачі в порушення ст.60 ЦПК
України не надали суду належних та
допустимих доказів, які б підтвердили
ту обставину, що відповідно до ст.ст.1048,
1049 Цивільного кодексу України вони
сплатили борг, проценти річних від
простроченої суми з урахуванням
встановленого індексу інфляції.

Відповідач не надали суду доказів, які
б стверджували, що не вони отримували
коштів за договорами позики.
Відповідач ОСОБА_3 не надав суду
доказів, які б стверджували, що він не
підписував договір позики.

Вказані вище обставини стверджується
взаємним зв'язком наявних у справі
доказів, досліджених судом, у їх
сукупності.

Суд вважає, що з відповідачів на
користь позивача слід стягнути судовий
збір пропорційно до задоволених
позовних вимог.

На підставі ст. ст.
11,12,15,16,509,525,526,540,545,599,601,604-609,612,625,629, 1046 - 1051
Цивільного кодексу України, керуючись
ст. ст. 3,8,10, 11,15, 59, 60, 79, 88, 179, 212 -215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
відсотки за договором позики від 01
серпня 2007 року за період по 02 березня 2013
року в сумі 20312 (двадцять тисяч триста
дванадцять) гривень 50 копійок,
інфляційні втрати за договором позики
від 01 серпня 2007 року, за період з 01
травня 2008 року по 02 березня 2013 року, в
сумі 9600 (дев'ять тисяч шістсот)
гривень, інфляційні втрати за
договором позики від 01 квітня 2010 року,
за період з 2 квітня 2011 року по 02 березня
2013 року, в сумі 535 (п'ятсот тридцять
п'ять) гривень та 304 (триста чотири)
гривні 48 (сорок вісім) копійок в
рахунок відшкодування витрат
понесених по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
відсотки за договором позики від 01
серпня 2007 року за період по 02 березня 2013
року в сумі 20312 (двадцять тисяч триста
дванадцять) гривень 50 копійок,
інфляційні втрати за договором позики
від 01 серпня 2007 року, за період з 01
травня 2008 року по 02 березня 2013 року, в
сумі 9600 (дев'ять тисяч шістсот) гривень
та 299 (двісті дев'яносто дев'ять)
гривень 12 (дванадцять) копійок в
рахунок відшкодування витрат
понесених по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду до
Апеляційного суду Чернівецької
області подається протягом десяти днів
з дня його проголошення через
Кельменецький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: