Номер провадження: 22-ц/785/3704/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького
М.М., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 січня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, третя особа ОСОБА_2, про
скасування розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради та визнання за позивачем
право на проживання в квартирі, як
однокімнатній,

встановила:

Позивачка звернулася до суду з
позовом, який в подальшому був
уточнений, за останньою редакцією
якого просила: скасувати Розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011
року в частині закріплення за
громадянином ОСОБА_2 та його родичами
житлової кімнати площею 15,75 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1; визнати за нею, ОСОБА_3
та її сином ОСОБА_4, право користування
житловою квартирою АДРЕСА_1, як
однокімнатною.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог позивачка посилається на те, що
на підставі службового посвідчення
НОМЕР_2 від 01.04.1968 року її матері було
надане приміщення жилої кімнати площею
9,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 як службове.
Рішенням виконкому Центральної
райради народних депутатів м. Одеси №
470 від 04.12.1981р. вказане жиле приміщення
було надане вже в постійне
користування та був відкритий особовий
рахунок за № 1387. З 1991року позивач
самостійно проживала зі своїм сином в
зазначеній квартирі та користувалася
усіма приміщеннями, з яких на думку
позивача тільки одна кімната є
житловою, а інші допоміжні, у тому числі
прохідна кімната площею 15,75 кв.м.
Розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
986 від 11.11.2011 року кімната площею 15,75 кв.
м. , яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1,
у якій проживає позивач зі своїм сином,
була передана в користування
громадянину ОСОБА_2 та його родині.
Зазначене розпорядження було прийняте
на підставі звернення громадянина
ОСОБА_2 з заявою про переоформлення
особового рахунку після смерті його
бабусі та доданих документів. На час
звернення до Приморської районної
адміністрації з заявою про
переоформлення особового рахунку по
квартирі АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_2 та
його родичі проживали та були
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2.
Наполягала на тому, що квартира АДРЕСА_1
належить громадському житловому фонду
Одеської міської ради є однокімнатна з
житловою площею 11,1 кв. м. В зазначеній
квартирі ніхто з сторонніх осіб крім
родичів позивача ніколи не проживав, а
технічні та санітарні умови квартири
не дозволяють проживання двох сімей.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача
заперечував проти задоволення
позовних вимог та пояснив, що
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
986 від 11.11.2011 року в частині закріплення
за громадянином ОСОБА_2 та членами його
родини житлової кімнати площею 15,75 кв.
м. було прийнято на підставі заяви про
переоформлення особового рахунка та
доданих до неї документів.

Представник третьої особи ОСОБА_2
також заперечував проти задоволення
позовних вимог так, як вважає позовні
вимоги безпідставними та
необґрунтованими та пояснив, що ОСОБА_2
на законних підставах має право
користування житловою кімнатою площею
15,75 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 так, як у
цьому житлі постійно проживала з ним та
іншими родичами його бабуся ОСОБА_5
(ОСОБА_5) та посилався на Рішення
виконкому Центральної райради
депутатів робітників м. Одеси № 449 від
02.08.1968р., яким ОСОБА_5 було дозволено
тимчасове проживання у приміщенні
площею 15,75 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1, а
після її смерті там залишався
проживати ОСОБА_2 та його родичі.

Рішенням суду позов був
задоволений частково. Було скасовано
Розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
986 від 11.11.2011 року в частині закріплення
за громадянином ОСОБА_2 житлової
кімнати площею 15,75 кв. м. та відкриття
особового рахунку на його ім'я у
квартирі АДРЕСА_1. В задоволенні іншої
частини позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати це
рішення в частині задоволених позовних
вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову у цій частині також
відмовити, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Рішення суду оскаржується тільки
в частині задоволення позовних вимог,
тому підлягає перегляду тільки в цій
частині.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Мати позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на
підставі службового посвідчення
НОМЕР_2, виданого Рішенням виконкому
Центральної райради м. Одеси № 195 від
01.04.1968р., отримала житлову площу у
квартирі АДРЕСА_1 як службове.

Рішенням виконкому Центральної
райради народних депутатів м. Одеси №
470 від 04.12.1981р. вказане житло у вигляді
кімнати площею 9,0 кв.м. було надане
ОСОБА_7 в постійне користування та був
відкритий особовий рахунок за № 1387 (а.с
15)

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно
проживає та зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1 починаючи з 08.05.1991р.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно
проживає та зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1 починаючи з 17.05.1996р. ( а.с.36, 201-221).

Квартира АДРЕСА_1 належить до
громадського житлового фонду Одеської
міської ради. Матеріалами справи
підтверджено, що квартира знаходиться
на 1-му поверсі двохповерхового флігелю
будинку, має загальну площу 35, 7 кв.м. та
складається з двох житлових кімнат, які
після переобміру ОМБТІ та РОН мають
площу 14,77 кв.м. та 11,47 кв.м. ( а.с 35).

Обставини на яки посилається
позивач, що кімната площею 14,77 кв.м. є
темною (з вікном на парадну) та
прохідною, тому не може
використовуватися як житлова кімната,
відноситься до питань щодо зміни
статусу приміщення квартири з житлової
на підсобну, тобто до зміни показників
квартири щодо житлової площі, й
виходячи з позовних вимог по справі не
відноситься до предмету спору та
доказування. Крім того, зміна
призначення приміщень з жилої на
нежилу (підсобну) здійснюється
власником у порядку передбаченому
законодавством України та дійсно не
відноситься до компетенції суду.

З матеріалів справи також
вбачається, що 09.11.2011р. громадянин
ОСОБА_2 звернувся до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради з заявою про
переоформлення особового рахунку на
своє ім'я на житлову кімнату площею 15,75
кв. м., що знаходиться у квартири
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що помер
головний квартиронаймач - його бабуся
ОСОБА_5. ( а.с.191-200)

Отриманими доказами
підтверджено, що із своєю заявою ОСОБА_2
надав до Приморської районної
адміністрації необхідні документи
щодо переоформлення особового рахунку,
а саме: довідку про склад сім'ї та
реєстрації по квартирі АДРЕСА_1; заяву
згоду на переоформлення особового
рахунку; копію свідоцтва про смерть
ОСОБА_5; довідку ВДРАЦС ГУЮ в Одеській
області про зміну прізвища ОСОБА_5 на
ОСОБА_5; копію свідоцтво про шлюб ОСОБА_2
з ОСОБА_8; копію свідоцтва про
народження ОСОБА_9; копію паспорта
ОСОБА_2 (НОМЕР_3) 1,2,3 сторінки; копію
картки фізичної особи платника
податків ОСОБА_2 (І/К НОМЕР_1).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 10516 від
30.12.1998р, зроблений Першим Приморським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції.

Але витребуваними судом доказами
підтверджено, що згідно актового
запису про смерть № 10516 на час смерті
ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала
за адресою АДРЕСА_2.(а.с. 189-190)

Матеріалами справи також
підтверджено, що згідно актових
записів про шлюб з 30.04.1969 року ОСОБА_5
змінили прізвище на ОСОБА_5, а з 26.08.1988р.
змінила прізвище на ОСОБА_5. ( а.с. 196)

На час звернення до Приморської
районної адміністрації з заявою про
переоформлення особового рахунку на
житлову площу у квартирі АДРЕСА_1,
згідно документів, наданих КП «ЖКС
«Порто-Франківський», ОСОБА_2 та всі
його повнолітні родичі, які вказані в
довідці про склад сім'ї та реєстрації,
доданій разом з вказаною заявою, були в
дійсності зареєстровані за адресою
АДРЕСА_2, а саме ОСОБА_11 ( мати), ОСОБА_12
(сестра), ОСОБА_10 (ОСОБА_10), а також
неповнолітній ОСОБА_14 ( брат).

При цьому мати ОСОБА_2 - ОСОБА_11
(ОСОБА_11), померла 08.06.2013р. за адресою по
квартирі № 49, була там прописана з 1983
року, чотири рази змінювала паспорт,
знята з реєстрації по даному адресу на
підставі актового запису про смерть №
6006 від 17.06.2013р.

Зокрема, сам ОСОБА_2 (1984 року
народження) був вперше зареєстрований
16.05.2001р. (а.с. 201-221) за адресою АДРЕСА_2
(тобто у сімнадцять років), та в той же
день за місцем прописки отримав
паспорт НОМЕР_3.

Згідно довідки ГНІ - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_8, пройшов реєстрацію у
Державному реєстрі фізичних осіб
27.02.2003р., йому був присвоєний
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер)НОМЕР_1, місце проживання на дату
реєстрації АДРЕСА_2. ( а.с. 186)

На підставі викладеного суд
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку щодо недоведеності тверджень
ОСОБА_2 про проживання під час його
неповноліття у квартирі № 33 в період з
1998 року (після смерті бабусі) та до 2001
року (отримання паспорту), а саме, коли
його бабуся до смерті та його мати,
постійно проживали та були прописані у
квартирі № 49.

На запропонування представника
позивача з'явитися ОСОБА_2 та дати
пояснення у якості свідка, останній до
кінця розгляду справи не з'явився.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, та його
донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9,
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з
23.12.2011р., а до цієї дати були
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2,
звідки виписалися в той же день 23.12.2011р.
Інші родичі з якими ОСОБА_2 проживав та
був зареєстрований у квартирі № 49,
залишилися з реєстрацією по вказаній
квартирі, тобто на підставі спірного
розпорядження Приморської РА
реєстрацію не змінювали.

Вказані факти підтверджені
наданими КП ЖКС «Порто-Франківський»
до матеріалів справи картками по
прописці форми А та поквартирній
картці форми Б, при цьому інформація в
даних картках по ОСОБА_2 та його доньці
підтверджена довідкою Відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області. ( а.с. 105).

Суд також правильно звернув
увагу, що вже 25.12.2011 року ОСОБА_2 отримав
новий паспорт НОМЕР_4, у якому вже була
одна відмітка щодо прописки - у
квартирі № 33, тобто відмітка щодо
прописки у квартирі № 49 - «зникла» з
попереднім паспортом. Обставини заміни
паспорту представником ОСОБА_2
пояснені не були.

Відповідно ст.106 ЖК України,
повнолітній член сім'ї наймача вправі
за згодою наймача та інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача. Таке ж право у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення належить будь-якому членові
сім'ї наймача.

Суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що ОСОБА_2 не мав
правових підстав щодо переоформлення
особового рахунку на своє ім'я, після
смерті попереднього наймача - своєї
бабусі ОСОБА_5 (ОСОБА_5) на житлову площу
у квартирі АДРЕСА_1, так як, по перше сам
ОСОБА_2 вперше був зареєстрований у 17
років у 2001 році при отримані паспорту
вже після смерті бабусі у 1998 році, а по
друге він та його померла бабуся й
члени його сім'ї проживали та були
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2.

У документах, які надав ОСОБА_2 до
Приморської районної адміністрації
при зверненні про переоформлення
особового рахунку на житлову площу у
квартирі АДРЕСА_1, заява на
переоформлення особового рахунку у
квартирі та довідка про склад сім'ї та
реєстрацію були надані по квартирі 33,
але в ній зазначалися особи, які
проживали та були зареєстровані у
квартирі 49, недостовірність даної
довідки доведена наявними матеріалами
справи.

При цьому суд звернув свою увагу
на те, що в зазначених документах
відсутня сторінка №11 паспорту, з якої
повинно бути відомо про первинну
реєстрацію ОСОБА_2 на час звернення.

Таким чином, на підставі
недостовірних документів, які були
надані до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
при зверненні про переоформлення
особового рахунку на житлову площу у
квартирі АДРЕСА_1, було прийняте
Розпорядження № 986 від 11.11.2011р., яким за
громадянином ОСОБА_2 та членами його
родини у складі 6 осіб було закріплено
приміщення площею 15,75 кв. м., а особовій
рахунок на це приміщення безпідставно
був переоформлений на ОСОБА_2

Відповідно ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно ч.1, ст.21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Посилання представника третьої
особи ОСОБА_2 на Рішення виконкому
Центральної райради депутатів
робітників м. Одеси № 449 від 02.08.1968р.
дійсно не можна брати до уваги, так як
при наявності вказаного рішення ОСОБА_5
житло надавалось для тимчасового
проживання, а сама ОСОБА_5 проживала та
була зареєстрована з 09.02.1966р. до часу
своєї смерті у квартирі №49. Крім того, з
картки прописки ОСОБА_5 (до того ОСОБА_5,
після того - ОСОБА_5) слідує, що вона на
реєстрацію за адресою по квартирі №49
прибула 09.02.1966р. навіть не з квартири №
33, а з гуртожитку по АДРЕСА_3. При цьому
суд також звернув свою увагу на
загально відомий факт контролю у
радянські часи за оформленням листів
вибуття та прописки, без якої неможливо
було влаштуватися на працю, та
влаштувати дитину до будь-якого
дитячого закладу. (а.с. 68-69)

Суд правильно критично
поставився до показань свідків ОСОБА_7
та ОСОБА_4, що залучені позивачем, а
також ОСОБА_10 яка залучена ОСОБА_5, тому
як вказані свідки є родичами осіб, що
беруть участь у справі та підтримують
відповідні загальні позиції сторін,
при наявності протиріч в їх свідченнях
по детальним питанням.

Також, суд обґрунтовано критично
поставився до показань сусідки ОСОБА_18,
що залучена ОСОБА_5, яка підтвердила
факт проживання бабусі ОСОБА_5 та
деяких її родичів у дворі будинку
АДРЕСА_1, але не вказала на точний номер
квартири та не була впевнена у місці її
розташування.

Відповідно до ст.65 ЖК України,
право на жилу площу породжує не
наявність прописки, а фактичного
вселення та постійного проживання на
цій площі як члена сім'ї.

Відповідно ч.1, ст.781 ЦК України
договір найму припиняється у разі
смерті фізичної особи - наймача, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно ч.2, ст.818 ЦК України
тимчасові мешканці не мають
самостійного права користування
житлом.

Відповідно ч.1, ст.99 ЖК України
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

Відповідно ч.2, п.18 Роз'яснення
Верховного Суду України від 26.05.2001р.
«Правові позиції щодо розгляду судами
окремих категорій судових справ
(Житлове право)» стосовно до правил ст.
98 ЖК наймача, що залишився проживати в
попередньому приміщенні (одночасно
користуючись за договором найму
наданим приміщенням), слід вважати
тимчасовим жильцем, який не набуває
права користування цим приміщенням
незалежно від строку проживання в
ньому і підлягає виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Суд правильно зазначив, що
відкриття на ОСОБА_5 (ОСОБА_5, ОСОБА_5)
особового рахунку на постійне
проживання у квартирі № 33 не доведено
жодними належними та допустимими
доказами, вселення і проживання у цій
квартирі останньої спростовується
вказаними матеріалами справи. Також не
доведено вселення та проживання ОСОБА_2
у квартирі № 33.

На підставі таких обставин та
норм ЖК України ОСОБА_5 право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 не набула, так як за
рішенням № 449 від 02.08.1968р. вона набула
право тільки на тимчасове проживання, а
факт її вселення на тимчасове
проживання не доведений.

Враховуючи те, що підставою для
Розпорядження Приморської районної
адміністрації № 986 від 11.11.2011р. в
частині закріплення за громадянином
ОСОБА_2 та членами його сім'ї житлової
кімнати площею 15,75кв. м. у квартирі
АДРЕСА_1 були надані громадянином
ОСОБА_2 недостовірні документи, то саме
Розпорядження в зазначеній частині
винесено помилково з порушенням
діючого законодавства України й
підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков