Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1003/13-ц
Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

з участю секретаря
Камінної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до державного
господарського об»єднання концерн
«Військторгсервіс» про стягнення
вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 15 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість по заробітній платі,
компенсацію за невикористану
відпустку, матеріальну допомогу на
оздоровлення, вихідну допомогу,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні та моральну
шкоду. В обгрунтування позову зазначив,
що працював у відповідача на різних
посадах, звільнився 08 листопада 2012
року, при звільненні відповідач з ним
не розрахувався.

У процесі розгляду справи, позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги
і в остаточному варіанті просив
стягнути вихідну допомогу в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 8364,46 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 43465.10 грн. та 9992.66 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 15 жовтня
2013 року позов задоволено частково, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 23211.12 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 500.00 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
постановити нове про задоволення
позову у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
саме - судом невірно обраховано
середній заробіток, не у повному обсязі
враховано моральні страждання.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у відповідача на
різних посадах до 08 листопада 2012 року.

При звільненні відповідач не провів
повний розрахунок та заборгував
заробітну плату за серпень-листопад,
вихідну допомогу, компенсацію за
невикористану відпустку та
матеріальну допомогу. Вказані виплати
були нараховані в загальній сумі 23583.74
грн. згідно з наказом № 185-а від 08.11.2012
року (а.с. 100, 101).

На підставі рішення комісії по
трудових спорах (надалі КТС) № 264 від
14.01.2013 року, вказані суми примусово
стягнуті з відповідача, а 15.01.2013 року
видано посвідчення № 264 на примусове
виконання рішення КТС (а.с. 145).

Рішення КТС сторонами не оскаржувалось
та виконано 27.05.2013 року ВДВС
Солом»янського районного управління
юстиції (а.с. 103).

Згідно з вимогами ст. 221 КЗпП України,
трудові спори розглядаються:

1) комісіями по трудових спорах;

2) районними, районними у місті,
міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових
спорів, що виникають між працівником і
власником або уповноваженим ним
органом, застосовується незалежно від
форми трудового договору.

У відповідності до положень ст. ст. 229, 230
КЗпП, рішення комісії по трудових
спорах підлягає виконанню власником
або уповноваженим ним органом у
триденний строк по закінченні десяти
днів, передбачених на його оскарження.

У разі невиконання власником або
уповноваженим ним органом рішення
комісії по трудових спорах у
встановлений строк (стаття 229)
працівникові комісією по трудових
спорах підприємства, установи,
організації видається посвідчення, що
має силу виконавчого листа.

На підставі посвідчення, пред'явленого
не пізніше тримісячного строку до
районного, міського (міста обласного
значення), районного у місті відділу
державної виконавчої служби, державний
виконавець виконує рішення комісії по
трудових спорах у примусовому порядку.

Статтями 231, 232 КЗпП України
передбачено, що у районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються трудові спори за заявами
працівника чи власника або
уповноваженого ним органу, коли вони не
згодні з рішенням комісії по трудових
спорах підприємства, установи,
організації (підрозділу); прокурора,
якщо він вважає, що рішення комісії по
трудових спорах суперечить чинному
законодавству, та спори, що підлягають
безпосередньому розглядові у судах.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Оскільки трудовий спір щодо виплати
вихідної допомоги вирішений комісією
по трудових спорах, рішення якої
сторонами не оскаржено, колегія судів
вважає, що провадження у справі в цій
частині підлягає закриттю.

У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Оскільки вимоги закону щодо своєчасної
виплати заробітної плати, відповідачем
виконані не були, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
обгрунтованість вказаної позовної
вимоги.

Обраховуючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, як позивач так і суд
першої інстанції припустилися помилки.

Судом першої інстанції не враховано, що
у відповідності до положень Порядку
обчислення середньої заробітної
плати, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення
середньої заробітної плати», усі
виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо, за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду.

Свій обрахунок суд здійснив на
підставі довідки відповідача про
розмір заборгованості, без урахування
сум утримань.

Згідно з довідкою про нарахування
зарплати від 26.12.2013 року, заробітна
плата разом з податками та іншими
обов»язковими платежами, нарахована
ОСОБА_1 за два останні повні робочі
місяці становить відповідно 4216.13 грн.
та 5157.16 грн.

Таким чином середньомісячна заробітна
плата позивача на час звільнення
становила - 4686.65 грн., середньоденна -
246.67 грн.

За таких обставин, середній заробіток
за час затримки розрахунку становить
30833.27 грн. без виключення сум
відрахування на податки та інші
обов»язкові платежі, а тому рішення в
цій частині підлягає зміні.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
правильно встановив ступінь та
тривалість душевних страждань, та з
урахуванням засад розумності та
справедливості, вірно визначив розмір
відшкодування. Наведені апелянтом
доводи, всновків суду першої інстанції
не спростовують, а тому колегія суддів
вважає, що підстави для скасування
рішення у цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309,
313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити
частково.

Рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 15 жовтня
2013 року в частині стягнення середнього
заробітку за час затрики розрахунку
при вільненні, змінити.

Стягнути з державного господарського
об»єднання концерн «Військторгсервіс»
на користь ОСОБА_1 30833.27 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні без виключення сум
відрахування на податки та інші
обов»язкові платежі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до державного господарського
об»єднання концерн «Військторгсервіс»
про стягнення вихідної допомоги
закрити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді