Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/182/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Український В.В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

15.01.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючого -
Черненко В.В.

Суддів - Кіселика
С.А,Франко В.А.

За участю секретаря
- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Хлібодар» на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14.08.2013 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Хлібодар» до ОСОБА_3 про стягнення
коштів в якості безпідставно набутого
майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Хлібодар» звернулось у суд з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення коштів в
якості безпідставно набутого майна. На
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в 2003 році між позивачем та
батьком відповідача, ОСОБА_4 ,укладено
договори оренди двох земельних
ділянок площами 3,51 га та 3,04 га, які
припинили свою дію в березні 2008 року.
ОСОБА_4 помер в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
10 листопада 2004 року отримав свідоцтво
про право на спадщину на вказані
земельні ділянки, а державні акти на
них видані відповідачеві лише 11 лютого
2011 року, і саме з даного часу у
відповідача виникло право власності на
спірні земельні ділянки. Договорів
оренди відповідач, на отримані в
спадщину земельні ділянки, з позивачем
не укладав, але протягом 2008, 2009 та 2010
років отримував орендну плату за них.
Позивач, керуючись ст..ст. 1212,1213 ЦК
України, вважає, що відповідач набув
незаконно, без належних на те правових
підстав орендну плату в сумі 3925, 80
гривень та зобов'язаний її повернути,
як безпідставно набуте майно.

Рішенням Знам'янського
міськрайонного районного суду
Кіровоградської області від 14.08.2013 року
у задоволені позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що відповідно до договорів оренди
земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4,
ОСОБА_4 надав ТОВ «Агрофірма «Хлібодар»
в оренду земельні ділянки НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, належні йому на підставі
державних актів про право власності на
земельні ділянки, розташовані на
території Суботцівської сільської
ради Знам'янського району
Кіровоградської області. Термін дії
договорів становив до 21 березня 2008
року.

Відповідно до п.4 Договорів оренди , в
разі переходу власності на земельну
ділянку до інших осіб, ці договори
оренди зберігають чинність для нового
власника. Також, сторони домовилися, що
у разі, якщо ні одна із сторін не
попередить іншу сторону за 6 місяців до
закінчення терміну дії договору, про
небажання продовження цього договору
оренди, даний договір вважається
пролонгованим на той же термін дії. В
умовах припинення та розірвання
договорів оренди відсутня така умова,
як смерть орендодавця.

Суд першої інстанції зазначив, що з
матеріалів справи вбачається, що
позивач не заявляв правонаступникові
орендодавця, про небажання продовження
договорів оренди земельних ділянок
НОМЕР_3, НОМЕР_4, а натомість продовжував
використовувати земельні ділянки
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, як їх орендар за
призначенням, за використання яких,
згідно договорів, повинен сплачувати
орендну плату в установленому договорі
розмірі. Таким чином, договори оренди
земельних ділянок можна вважати
пролонгованими на п'ять років, тобто до
березня 2013року.

Суд першої інстанції зазначив, що
ст.13 Закону України «Про оренду землі»
встановлює, що договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Стаття 34 ЗУ
«Про оренду землі» визначає наслідки
припинення або розірвання договору
оренди землі. Так, у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця. Суд зазначив, що так ,як
позивач вважає, що договори оренди
земельних ділянок припинилися
внаслідок закінчення строків, на який
вони укладалися, то позивач повинен
був повернути земельні ділянки в
установленому законом прядку, однак
доказів повернення земельних ділянок
позивач в судове засідання не наддав .
Позивач продовжував сплачував орендну
плату спадкоємцеві за оренду земельних
ділянок за 2008-2010 роки.

Суд першої інстанції зазначив, що
приписи статті 1212 ЦК України
застосовуються лише за умови набуття
особою майна або його збереження за
рахунок іншої особи та відсутності для
цього правових підстав або якщо такі
відпали. Таким чином, даною статтею
передбачена можливість виникнення не
договірних зобов'язань двох видів:
внаслідок безпідставного набуття
майна за рахунок іншої особи та
внаслідок безпідставного збереження
майна за рахунок іншої особи. Умовами
виникнення зобов'язань внаслідок
безпідставного набуття майна є:
збільшення майна у однієї особи; втрата
майна іншою особою; причинний зв'язок
між збільшенням майна у однієї особи і
відповідною втратою майна іншою
особою; відсутність достатньої
правової підстави для збільшення майна
в однієї особи за рахунок іншої особи.
Оскільки позивач по справі продовжував
використовувати земельні ділянки за
призначенням, а кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано останнім як оплату за
використання земельних ділянок, які
він отримав у спадщину, такі кошти
набуто за наявності правової підстави,
а тому вони не можуть бути витребувані
відповідно до положень ст.1212 ЦК України
як безпідставне збагачення.

В апеляційні скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення не були встановлені та
досліджені обставини, що мають істотне
значення для прийняття обґрунтованого
та правомірного рішення по справі.
Зокрема зазначається, що суд першої
інстанції не встановив обставини, в
частині яка підтверджує доводи
відповідача , що позивач на протязі
2008-2013 років користувався земельними
ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Крім того
суд першої інстанції не звернув увагу,
що відповідач отримав грошових коштів
виплачених позивачем більше ніж
передбачено спірними договорами.
Також зазначається, що суд в порушення
норми статті 267 ЦК України застосував
строки позовної давності до спірних
правовідносин.

Колегія суддів перевірила доводи
викладені в апеляційній скарзі і
дійшла висновку , що зазначене не
знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку , з чим
погодилась і колегія суддів
апеляційної інстанції , що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки відповідач по справі
отримував грошову плату від позивача
по справі за використання земельними
ділянками, які він отримав у спадщину і
які знаходились у користуванні
позивача відповідно до договорів
оренди від 2003 року .

Доводи апеляційної скарги , що суд
першої інстанції не перевірив
обставини в частині достовірності
використання позивачем спірних
земельних ділянок як орендованих на
протязі 2008-2013 років є
необґрунтованими, оскільки обов'язок
по наданню доказів на підтвердження
позовних вимог покладено саме на
позивача по справі. Відповідно саме
позивач по справі повинен був надати
належні докази на підтвердження того,
що позивачем не використовувались
спірні земельні ділянки в період 2008-2013
років як орендовані , а позивач
помилково виплатив грошові кошти
відповідачу по справі, як орендну
плату за зазначений період. Позивачем
такі докази не надані.

В частині порушення судом першої
інстанції норм матеріального права ,
які регулюють застосування строків
позовної давності (ст..267 ЦК України)
колегія суддів дійшла висновку, що
зазначене також не знайшло свого
підтвердження , оскільки судом першої
інстанції відмовлено у задоволені
позовних вимог не у зв'язку з
пропущення строків позовної давності
звернення до суду , а у зв'язку з
необґрунтованістю позовних вимог.

В частині доводів , що суд першої
інстанції не перевірив обставини , що
відповідач отримав грошові кошти,
виплачені позивачем, більше ніж
передбачено спірними договорами
оренди , колегія суддів дійшла
висновку, що зазначене не знайшло свого
підтвердження, оскільки предметом
позову є незаконне отримання грошових
коштів відповідачем з посиланням на
ст.. 1212 ЦК України . З матеріалів справи
вбачається, що в позовній заяві не
ставилось питання про невідповідність
суми орендної плати яка передбачалась
договорами оренди від 2003 року і
грошовою сумою нарахованою позивачем
і отриманою відповідачем , тому
зазначені обставини судом першої
інстанції і не перевірялись.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що грошові кошти отриманні
відповідачем від позивача не можуть
бути витребувані відповідно до
положень ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції розглянув справу в
межах доводів позовної заяви , та
наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
, рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Хлібодар» - відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від
14.08.2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Хлібодар» до ОСОБА_3 про стягнення
коштів в якості безпідставно набутого
майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді