Справа № 342/1481/13-ц
Провадження № 22-ц/779/647/2014
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук
В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Серафинецької сільської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
ОСОБА_3, про визнання права власності на
житловий будинок та господарські
споруди в порядку спадкування за
заповітом, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Серафинецької
сільської ради про визнання права
власності на 1/3 частину житлового
будинку з господарськими спорудами за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Городенківського районного суду від 29
січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Городенківського районного
суду від 29 січня 2014 року частково
задоволено позов ОСОБА_2 до
Серафинецької сільської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
ОСОБА_3, про визнання права власності на
житловий будинок та господарські
споруди в порядку спадкування за
заповітом.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частину житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд об'єднав в одне
провадження зустрічний позов ОСОБА_3,
незважаючи на те, що останній був
залучений до участі в справі за
первісним позовом як третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
не врахувавши при цьому положень ст.123
ЦПК про те, що правом на пред'явлення
зустрічного позову наділений лише
відповідач.

Не було враховано судом і того, що
спірний будинок був побудований у 1958
році, а ОСОБА_3 проживає у будинку з 1977
року та жодним чином не брав участі у
будівництві домоволодіння. Апелянт
зазначає, що житловий будинок був
споруджений його дідом та батьком на
власні кошти і не у колгоспному дворі, а
тому є їх особистою власністю, оскільки
ч.1 ст.109 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)
передбачала, що майно, придбане членом
колгоспного двору на особисті кошти є
особистою власністю окремих членів
колгоспного двору, якщо воно не
передано у власність колгоспного
двору.

Не враховано судом і того, що земельна
ділянка для обслуговування
домоволодіння була виділена його
дідові.

ОСОБА_2 також вважає, що ОСОБА_3
пропустив строк звернення до суду.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з
мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
таких підстав.

Встановлено, що житловий будинок з
господарськими спорудами в АДРЕСА_1
відносився до суспільної групи
колгоспний двір.

Станом на 15.04.1991 року в даному
колгоспному дворі проживали члени
колгоспного двору ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 - чоловік ОСОБА_7,
який проживає там з 1974 року по даний
час.

ОСОБА_2 - син ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у 1973 році
вибув з господарства у м. Київ, де
проживає і по даний час.

Наведене підтверджено довідками
Серафинецької сільської ради від 23.04.2012
року №183 (а.с.58) та №203 від 16.07.2013 року
(а.с.20), та не заперечується сторонами по
справі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
право власності на будинок, а ОСОБА_3
відмовлено у зв'язку з тим, що житловий
будинок належав колгоспному двору.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» дано
роз'яснення про те, що положення статей
17, 18 ЗУ «Про власність» щодо спільної
сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15.04.1991
року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору, а
саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.
Частку працездатного члена двору може
бути зменшено або відмовлено у її
виділенні при недовгочасному його
перебуванні у складі двору або
незначній участі працею чи коштами в
господарстві двору. Особам, які вибули
з членів двору, але не втратили права на
частку в його майні, вона визначається
виходячи з того майна двору, яке було на
час їх вибуття і яке збереглося.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_2 в порядку спадкування за
заповітом має право на 2/3 частини
спірного домоволодіння, оскільки
останнє відносилось до суспільної
групи колгоспний двір, у якому станом
на 15.04.1991 року проживали ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які володіли ним в
рівних частках, тобто по 1/4 частці.
Після смерті ОСОБА_7 її частка була
успадкована в рівних долях її батьками
- ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також її чоловіком
- ОСОБА_3

Тому батько ОСОБА_2 був власником 2/3
частин спірного домоволодіння, які і
мав право заповідати.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
апелянта про те, що ОСОБА_3 пропустив
строк звернення до суду, оскільки строк
позовної давності для вимог про право
на майно учасника спільної власності
обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися, що його право на це
майно оспорюється.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Городенківського районного
суду від 29 січня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький