Справа № 442/3583/13
Головуючий у 1 інстанції: курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/343/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Мацея
М.М.

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря: Дідуся
О.Р.,

з участю:
представника відповідачки
ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 25 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
одержаних коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 25 вересня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 34950,00 грн.
безпідставно одержаних коштів, 1461,59
грн. відсотків за користування чужими
грошима та 369,12 грн. понесених судових
витрат.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Зазначає, що посилання позивача про
повернення йому коштів на підставі ст.
1212 ЦК України, яке було покладено в
основу рішення, є необґрунтованим,
оскільки дана стаття регулює інші види
цивільно-правових відносин. Вважає, що
позивач на добровільних засадах
прийняв публічну пропозицію
зареєструватись в системі «МММ-2012» та
на виконання умов програми перерахував
на рахунок відповідача кошти, тобто в
порядку, передбаченому ст.ст. 641, 642 ЦК
України. Вказує, що судом не з'ясовано
чи отримував позивач він інших осіб
кошти в рамках програми МММ-2012 та чи
повернув їх, вимагаючи аналогічних дій
від відповідача.

У письмовому запереченні на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_4 вважає рішення
суду першої інстанції законним і
обґрунтованим, просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін, справу
розглянути за його та його
представника відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що на підставі заяви
ОСОБА_4 від 23 жовтня 2012 року, останній
вніс грошові кошти в сумі 34950,00 грн.
згідно квитанції № 38845124 від 23 жовтня 2012
року на поточний рахунок ОСОБА_2 в ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії»
(а.с.6,25,26) і ця сума ОСОБА_2 отримана.
Також встановлено, що ніяких
договірних зобов'язань не було і немає.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка безпідставно отримала
зазначену суму грошових коштів, без
жодної на це правової підстави.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки таких суд дійшов при повному і
всебічному з'ясуванні обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень, належно
оцінивши зібрані докази, правильно
визначивши характер спірних
правовідносин відповідно до норм
чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової допомоги
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно незалежно від того, чи
безпідставне набуття було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Системний аналіз зазначених норм
закону дає підстави вважати, що
предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманнями чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Обов'язковими умовами для виникнення
зобов'язання з безпідставного
збагачення є: набуття або збереження
майна; набуття або збереження майна в
іншої особи; відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 ЦК України), згідно якої за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлене
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Правління
національного Банку України «Про
регулювання грошово-кредитного ринку»
№ 102 від 21.03.2012 року, розмір облікової
ставки у період з 23.10.2012 року по 15.05.2013
року, становив 7,5 % річних, що складає
0,0205% в день (7,5% / 365 днів = 0,0205%). Розмір
плати за користування безпідставно
набутими грошовими коштами у період з
23.10.21012 року по 15.05.2013 року становить: 34 950
х 0,0205% = 7.1647 грн. на день.

Початок перебігу строку користування
безпідставно набутими грошовими
коштами настав з моменту їх отримання
відповідачкою, тобто з 23.10.2012 року, тому
строк такого користування у період з
23.10.2012 року по 15.05.2013 року становить 204
дні. Отже, проценти за користування
безпідставно набутими грошовими
коштами у період з 23 жовтня 2012 року по 15
травня 2013 року становить (7.1647 х 204) 1461,59
грн.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції,
передбачених ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України,
які б мали доказове значення, що між
позивачем і відповідачем існували
будь-які відносини, які б давали
підстави для виникнення цивільних прав
та обов'язків.

Відтак, за обставин, які склалися між
сторонами, отримання відповідачкою
грошових коштів за рахунок позивача
слід вважати безпідставно набутим
майном із застосуванням правового
механізму повернення такого майна
набувачем, що визначено ст.ст. 1212, 1213 ЦК
України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази,
рішення суду відповідає вимогам
закону. Доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду
немає.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 25 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.