Справа № 341/2284/13-ц
Провадження № 22-ц/779/504/2014
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника Служби у справах дітей
Калуської міської ради Бідюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах
дітей Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, Служба у справах дітей
Калуської міської ради
Івано-Франківської області про
визначення місця проживання дитини, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Галицького районного суду від 09 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від
09 грудня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця
проживання дитини.

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
народженого в м. Прага, Чеської
республіки з матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1.

На дане рішення ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильну оцінку судом доказів, та
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права.

Визначаючи місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_6 в с.
Демашківці, суд першої інстанції не
врахував, що навчальний заклад в якому
навчається дитина знаходиться на
відстані 70 км. від визначеного місця
проживання дитини, а відтак невідомо
яким чином будуть забезпечуватись
найкращі інтереси дитини, яка повинна
буде долати таку велику відстань до
школи міським транспортом. Поза увагою
суду залишилась та обставина, що
теперішній чоловік ОСОБА_2 відбував
покарання за тяжкий злочин, що не є
сприятливим для виховання дитини.

Також апелянт зазначає, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
02.07.2010 року, яке залишене в силі
Апеляційним судом Івано-Франківської
області визнано незаконним вивезення
ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_6, та
зобов'язано ОСОБА_2 повернути
малолітнього сина в супроводі батька
на територію Чеської Республіки. Таким
чином, вказаними рішеннями визнано
утримання дитини на території України
протиправним. Зважаючи на вказані
обставини, вирішуючи питання про
визначення місця проживання дитини між
іноземцем та громадянкою України, суд
першої інстанції повинен був
застосовувати міжнародні угоди. Більше
того, оскільки постійним місцем
проживання малолітньої дитини на
момент її вивезення в Україну була
Чеська Республіка, то вирішувати всі
питання щодо піклування над цією
дитиною, а також вирішувати питання
щодо визначення місця проживання
дитини повинні компетентні органи
Чеської Республіки.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції апелянт просив скасувати, та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

ОСОБА_4 та його представник в судове
засідання не з'явилися, хоч належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи; про поважність причин
неявки суд не повідомили.

ОСОБА_2 та представник Служби у справах
дітей Калуської міської ради вимоги
апеляційної скарги не визнали, просили
її відхилити. Вказують на законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виник спір з приводу
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_6.

Згідно копії свідоцтва про народження,
що міститься в матеріалах справи (а.с.
142) батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_4 (
громадянин Чехії) та ОСОБА_2 (громадянка
України).

Судом встановлено, що на даний час
ОСОБА_6 зареєстрований громадянином
України, відомості про нього також
внесені до закордонного паспорту
громадянина України серії НОМЕР_1
виданого 11.05.2007 року на ім'я ОСОБА_2.

Даних про те, що вказані реєстраційні
документи були оспорені відповідачем в
матеріалах справи немає.

Згідно довідки Демешківської
сільської ради №80 від 16.02.2012 року
ОСОБА_6 зареєстрований та проживає з
матір'ю ОСОБА_2

Задовольняючи позов та визначаючи
місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з
матір'ю ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що виняткових обставин,
які б на даний час давали підстави
змінити місце проживання малолітнього
ОСОБА_6 і розлучити його з матір'ю не
встановлено.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду.

Так, судом встановлено, що дитина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки якого
проживають у різних державах і не
можуть прийти до згоди з приводу місця
проживання дитини, перебуває на
території України з липня 2009 року.

За час перебування в Україні дитина
соціально адаптувалась у своєму
оточуючому середовищі, ОСОБА_6
забезпечені належні побутові умови для
фізичного, духовного і освітнього
розвитку. Матір ОСОБА_2 (позивач)
піклується про здоров'я дитини.
Оскільки ОСОБА_6 перебуває під наглядом
дитячого психіатра, то йому надається
необхідне медичне обслуговування, що
підтверджується випискою з
амбулаторної картки.

За місцем фактичного проживання - у м.
Калуш, де мати має власну квартиру,
малолітній ОСОБА_6 зарахований у
навчальний заклад - Калуську ЗОШ №7, що
підтверджується відповідною довідкою
(а.с.35). Однак, враховуючи стан здоров'я
ОСОБА_6, навчання проходить за
індивідуальною программою.

З психолого-педагогічної
характеристики ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
вбачається, що дитина позитивно
ставиться до своєї матері, брата, у
нього спостерігається емоційний
зв'язок з матір'ю, прихильність до неї
та психологічна близькість. З боку
матері вбачається постійна увага,
турбота, участь у різносторонньому
розвитку дитини.

Згідно характеристики виданої
директором Калуської ЗОШ №7 ОСОБА_6 за
час навчання добре засвоїв
запланований програмовий матеріал
початкового навчання, сумлінно
ставиться до вивчення всіх предметів, у
вільний час відвідує гурток з
образотворчого мистецтва, має гарні
відносини з вчителями та іншими дітьми.

Таким чином, в суді першої інстанції
при з'ясуванні обставин та долучених
документів встановлено, що дитина
ОСОБА_6 прижилася до умов середовища,
розмовляє українською мовою, яка є
вживаною у даному регіоні.

Зі слів матері дитина також пам'ятає
чеську мову.

Разом з тим, можливий переїзд до іншої
держави та розлука з матір'ю негативно
вплинули б на дитину, особливо зважаючи
на вже пережиті ОСОБА_6 емоційні
потрясіння, пов'язані, зокрема зі
спробою батька у незаконний спосіб
вивезти дитину до Чехії .

Що стосується посилання апелянта на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 02.07.2010 року, яким зобов'язано
ОСОБА_2 повернути малолітнього ОСОБА_6
на територію Чеської республіки, то
виконавче провадження за даний
рішенням закрито постановою заст.
начальника ВДВС Галицького РУЮ від
7.02.2013 року.

Крім цього, судове рішення, на яке
посилається апелянт ухвалено з
підстав, визначених Конвенцією про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей, зокрема у зв'язку з
тим, що ОСОБА_2 перевезла сина на інше
місце проживання - з Чехії до України-
без згоди батька ОСОБА_4

Разом з тим ст.ст. 19 та 29 Конвенції про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей визначено, що ніяке
рішення, прийняте відповідно до цієї
Конвенції, щодо повернення дитини, не
розглядається як встановлення
обставин будь-якого питання про
піклування. Ця Конвенція не
перешкоджає ніякій особі, установі або
органу, що заявляє про порушення прав
піклування або доступу відповідно до
положень статей 3 або 21, прямо
звернутися до судових або
адміністративних органів будь-якої
Договірної держави, на основі положень
цієї Конвенції або на іншій основі.

Таким чином, навіть зважаючи на
ухвалене Івано-Франківського міського
суду від 02.07.2010 року, яким зобов'язано
ОСОБА_2 повернути малолітнього ОСОБА_6
на територію Чеської республіки, мати
не позбавлена можливості у
встановленому законом порядку
вимагати визначення місця проживання
своєї малолітньої дитини в державі, де
проживає сама.

Україна є також учасником Декларації
прав дитини.

Принцип 6 Декларації визначає, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю. На суспільстві і на
органах публічної влади повинен лежати
обов'язок здійснювати особливе
піклування про дітей, що не мають сім'ї,
і про дітей, що не мають достатніх
засобів для існування. Бажано, щоб
багатодітним сім'ям надавалась
державна або інша допомога на
утримання дітей.

Приймаючи до уваги вищевикладені
обставини, та виходячи виключно з
інтересів дитини, положень міжнародних
нормативно-правових актів, де Україна є
учасницею, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що повернення
дитини до Чеської республіки, і як
наслідок - розлучення її з матір'ю є
недоцільним і буде суперечити
інтересам ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки на території України ОСОБА_2
забезпечила дитину належними умовами
проживання, належним піклуванням із
свого боку, забезпечила відвідування
дитиною виховних установ з метою
розвитку її здібностей, то це дає
привід стверджувати, що дитина
повністю адаптувалась у новому
середовищі на території України і
доцільним є визначення місця
проживання з матір'ю - ОСОБА_2

Доводи апелянта в частині можливого
негативного впливу на дитину з боку
чоловіка ОСОБА_2 на увагу не
заслуговують, оскільки шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_8 розірвано у січні 2010 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
09 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський