Справа № 0907/5743/2012
Провадження № 22-ц/779/719/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю: представника
апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника позивача - Александрович
Ю.І.

представника служби у справах дітей -
Дутчак І.В.

прокурора Соломчака Б.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, особи, яким за
законом надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб - орган
опіки і піклування Івано-Франківської
міської ради та прокуратура м.
Івано-Франківська про виселення без
надання іншого жилого приміщення, - за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
03 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року представник виконкому
Івано-Франківської міської ради
звернувся в суд з зазначеним позовом
про виселення без надання іншого
житлового приміщення та зняття з
реєстрації з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6,
виселення без надання житлового
приміщення з квартири ОСОБА_7, ОСОБА_2,
та їх малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_11 Позов мотивував тим, що спірна
квартира належить до житлового фонду
місцевої ради та є об'єктом права
комунальної власності міста
Івано-Франківська, а відповідачі
проживають у ній без достатніх
правових підстав. У зв'язку зі смертю
основного квартиронаймача ОСОБА_10 була
припинена дія договору найму спірної
квартири, а тому піднаймач ОСОБА_6 та
сім'я ОСОБА_2, які проживають там,
підлягають виселенню.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 24.04.2012 року до участі в справі
залучено орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради в
якості третьої особи без самостійних
вимог, якій законом надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03.02.2014 року позовні вимоги
задоволено. Виселено без надання
іншого житлового приміщення ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1. Знято з реєстрації
ОСОБА_6 АДРЕСА_1. Виселено без надання
іншого жилого приміщення ОСОБА_7,
ОСОБА_2 та їх малолітніх дітей ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1.
Вирішено питання стягнення судового
збору.

Не погодившись з таким рішенням,
вважаючи його незаконним, прийнятим з
порушенням та неправильним
застосування норм матеріального права
представник ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд, посилаючись на наявність у
користуванні ОСОБА_7 однокімнатної
квартири АДРЕСА_5, не перевірив
належності житлових умов для
проживання неповнолітніх дітей у
зазначеній квартирі та розміру
житлової площі із встановленими
нормами для кожного члена сім'ї.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції «Про
права дитини» в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дітей.
Відповідно до ст.18 ЗУ «Про охорону
дитинства» держава забезпечує право
дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних умовах, що не
завдають шкоди її фізичному та
розумовому розвитку.

Проте, судом при виселенні
неповнолітніх дітей не встановлено
санітарно-гігієнічні умови проживання
дітей у визначеному судом житловому
приміщенні, що може завдати непоправну
шкоду їх фізичному та розумовому
розвитку.

За наведених доводів просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, висновок
прокурора, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову в задоволенні апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі не мають законних прав на
проживання у спірній квартирі.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК управління майном,
що є у комунальній власності,
здійснюють безпосередньо
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить до житлового фонду міської
ради, перебуває у комунальній
власності; основним наймачем цієї
квартири був ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а піднаймачем - ОСОБА_6
згідно договору найму від 03.06.2010 року.

Відповідно до акту КП ЄРЦ від 28.02.2012
року в зазначеній квартирі без
реєстрації проживають ОСОБА_7 з
дружиною ОСОБА_2 та трьома
неповнолітніми дітьми.

Також встановлено, що ОСОБА_7 надана
службова однокімнатна квартира
АДРЕСА_5, в якій зареєстрований
останній з дружиною та неповнолітніми
дітьми.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 18
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до виконкому Івано-Франківської
міської ради скасовано рішення
Івано-Франківського міського суду від
29 липня 2013 року та в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради про визнання права користування
житловою площею та зобов'язання
укладення договору найму житлового
приміщення відмовлено.

Згідно з вимогами ст. 99 ЖК України
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму
жилого приміщення одночасно
припиняється і дія договору піднайму.
Піднаймач і члени його сім'ї, а також
тимчасові жильці зобов'язані негайно
звільнити займане жиле приміщення. У
разі відмовлення вони підлягають
виселенню в судовому порядку.
Виселення провадиться без надання
іншого жилого приміщення.

Житлові правовідносини між органом
місцевого самоврядування та основним
квартиронаймачем ОСОБА_10 припинились в
зв'язку зі смертю останнього.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_2 з
неповнолітніми дітьми не є членами
сім'ї померлого квартиронаймача
ОСОБА_10, самостійного права на
проживання в спірній квартирі не мають.

Враховуючи вказане, суд дійшов вірного
висновку про те, що ОСОБА_6, як
піднаймач, а ОСОБА_2, як тимчасові
мешканці в силу ст. 99 ЖК України мають
бути виселені із спірної квартири без
надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду не порушує норм ст. 18 ЗУ
«Про охорону дитинства», оскільки
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не є наймачами чи
власниками спірної квартири, законні
підстави для використання спірної
квартири у них та їхній дітей відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. Врахувавши вище
наведене, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що рішення суду про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, є
підставою для зняття цієї особи з
реєстрації місця проживання і
додаткового підтвердження рішенням
суду цієї обставини не потребує.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду першої
інстанції по суті правильним і таким,
що ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський