АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/3950/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Шклянка М.П.
Доповідач: Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

06 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Р.Д.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 25 жовтня
2013 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 25 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 15 червня 2001 року
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів міста Києва, актовий запис №554.

Стягнуто з ОСОБА_3, офіційно
непрацюючого, на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_5 в розмірі 1500 гривень від
всіх доходів відповідача щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення
донькою повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 107,30 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 25 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог про
розірвання шлюбу відмовити та
призначити аліменти в розмірі 30 %
прожиткового мінімуму.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене на
основі неповного з'ясування всіх
обставин справи. Вказує на те, що суд 1-ї
інстанції прийшов до помилкового
висновку, що шлюб між сторонами у
справі носить фіктивний характер,
оскільки матеріали справи не містять
належних доказів на підтвердження
даних обставин, а у відповідності до
вимог чинного законодавства України
подружжя вважається сім'єю і тоді коли
чоловік та дружина проживають окремо.
Також, зазначає, що суд 1-ї інстанції, в
порушення вимог СК України, не врахував
інтереси дитини та те, що розірвання
шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 негативно
вплине на їх доньку. Крім того, при
визначенні розміру аліментів судом 1-ї
інстанції проігноровано той факт, що на
даний час він офіційно ніде не працює,
а стягнення аліментів у розмірі 1500 грн.
призведе до виникнення заборгованості,
за що законом передбачена
відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_4 проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилалась на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону, її інтересам та інтересам
доньки.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
про день та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 15 червня 2001 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
шлюб, який зареєстрований Лівобережним
відділом реєстрації шлюбів міста Києва
з Державним Центром розвитку сім'ї,
актовий запис №554.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки сторони не підтримують
шлюбно-сімейні відносини, не ведуть
спільне господарство, позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та розриваючи шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, суд 1-ї інстанції посилався на
те, що позивач категорично заперечує
подальше підтримання шлюбних
стосунків з відповідачем, збереження
сім'ї є неможливим.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК
України, шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України
встановлено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини,
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до положень статті 111
СК України суд повинен вживати заходів
щодо примирення подружжя, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства.

За змістом статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини та інші обставини
життя подружжя.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
проголошена Конституцією України
охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому,
що шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

З урахуванням обставин справи та
вказаних положень закону, колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ї інстанції про те, що між сторонами
втрачене взаєморозуміння, примирення
між подружжям та збереження
шлюбно-сімейних відносин неможливе і
суперечить інтересам позивача ОСОБА_4,
а тому наявні всі правові підстави для
задоволення позовних вимог та
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд 1-ї інстанції не врахував те, що
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
негативно вплине на їхню доньку,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки відповідно
до положень СК України примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається. Розірвання шлюбу між
сторонами не звільняє жодного з
батьків від створення умов для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і не
звільняє від відповідальність за
створення належних умов для цього.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції в даній частині також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду 1-ї
інстанції в частині задоволення
позовних щодо розірвання шлюбу є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача в даній
частині відсутні.

Проте, колегія суддів в повній мірі не
може погодитись з рішенням суду 1-ї
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3,
на користь ОСОБА_4 аліментів на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5
в розмірі 1500 гривень з усіх доходів
відповідача щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12.02.2013
року і до досягнення донькою
повноліття, з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст.180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі відповідно до ст.184 СК України
визначається в разі коли платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід або частину доходу отримує в
натурі.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Проте, визначаючи розмір аліментів в
сумі 1500 грн. суд 1-ї інстанції не
врахував, що до березня 2013 року
відповідач працював у ТОВ « Персей ФП»
і отримував заробітну плату в розмірі
2108,00 гривень, 30.04.2013 року був звільнений
з роботи за згодою сторін, на даний час
ОСОБА_3 офіційно ніде не працює, має
мінливий нерегулярний дохід, а тому
фактично не спроможний платити
аліменти на утримання доньки в даному
розмірі, що в подальшому призведе до
виникнення заборгованості.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 25 жовтня 2013 року
необхідно змінити,зменшивши розмір
стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1500 грн. до 1000 грн.
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 12.02.2013 року і до досягнення
донькою повноліття.

Керуючись ст..ст. 180, 181, 182 СК України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 25 жовтня 2013 року
змінитизменшити розмір стягнутих з
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
офіційно непрацюючого, на користь
ОСОБА_4 аліментів на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1500 грн. до 1000 грн.
щомісячно, починаючи з 12.02.2013 року і до
досягнення донькою повноліття.

В іншій частині рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 25 жовтня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий : Судді: