Номер провадження 22-ц/775/3857/2014
Номер провадження 22ц/775/3857/14
Головуючий у 1-ій інстанції: Добнєв С.С.
Доповідач: Груіцька Л.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

5 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді:
Лоленко А.В.,

суддів:
Груіцької Л.О., Солодовник О.Ф.

при секретарі:
Папоян К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_2 та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 4 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
про відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2013 року ОСОБА_2 подав до суду позов
про відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 4 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Не погодившись з рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 4 березня 2014 року ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
подали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 просив рішення суду змінити та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. Вважає, що при винесенні
рішення судом не було враховано
характер та об'єм страждань, завданих
ушкодженням здоров'я. Також зазначає,
що рішення суду не можна вважати
законним та обґрунтованим оскільки
порушено принцип рівності усіх осіб
перед законом, верховенства права та
однакового застосування норм законів
до ідентичних правовідносин.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
просило скасувати рішення та прийняти
нове. Вважають дане рішення
необґрунтованим та незаконним з тих
підстав, що судом неповно і не всебічно
з'ясовані обставини справи, чим
порушено вимоги ст.213 ЦПК України, також
порушені вимоги Постанови Пленуму
Верховного суду України від 29.12.1976 року,
а саме висновки суду не
підтверджуються достовірними
доказами, оскільки факт спричинення
моральної шкоди відповідним висновком
позивачем не підтверджено.

Судом першої інстанції
встановлено наступне:

З 1974 року ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з різними
вугледобувними підприємствами
Донецької області./а.с.5-8/

Висновком №943 від 16.05.2003 року виданого
Донецькою обласною клінічною лікарнею
профзахворювань ОСОБА_2 поставлено
діагноз «Хронічний обструктивний
бронхіт пилової етіології в фазі
помірного загострення. Емфізема
легенів. Легенева недостатність
першого-другого ступеня». Захворювання
професійне./а.с.10/.

Актом розслідування професійних
захворювань №108 від 23.05.2003 року вказане
захворювання визнано
професійним./а.с.11/.

Відповідно до довідки МСЕК від 11.06.2003
року позивачеві встановлено третю
групу інвалідності з втратою 40%
працездатності./ а.с.12-13/.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд керувався тим, що позивачу
безстроково була встановлена стійка
втрата професійної працездатності 40% у
зв'язку з професійним захворюванням,
суд прийшов до висновку про наявність
факту заподіяння позивачеві моральної
шкоди у зв'язку з професійним
захворюванням. Приймаючи рішення про
розмір моральної шкоди, суд врахував
характер заподіяних фізичних та
душевних страждань, їх глибину та
погіршення здібностей потерпілого,
інші негативні наслідки. При
визначенні розміру відшкодування
врахував вимоги розумності та
справедливості.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
ЦК України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
надаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч.4 ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

У відповідності до п.п. "е" п. 1 ч. 1 ст.21 та
ч. 3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції, яка діяла
на момент настання страхового випадку
з позивачем) Фонд соціального
страхування виплачує грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Зазначені норми не містять яких-небудь
інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Положення ст..21,28,34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" , що діяли до прийняття
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік», який набрав чинності з 1
січня 2006 року, а також Закону України
«Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.2007 року, який
набрав чинності з 20.03.2007 року,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому виплату за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння йому
такої шкоди.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
зазначив, що під моральною шкодою слід
розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних
страждань та фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема, у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Доказами, на
підставі яких суд встановив наявність
факту заподіяння позивачу моральної
шкоди, є довідки МСЕК : №091363 від 11.06.2013 ;
акт розслідування хронічного
професійного захворювання від 23.05.2003
року; витяг із акту огляду МСЕК №062856
від 11.06.2003 року.

Апеляційним судом встановлене,
що З 1974 року ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з різними
вугледобувними підприємствами
Донецької області .

Висновком №943 від 16.05.2003 року виданого
Донецькою обласною клінічною лікарнею
профзахворювань ОСОБА_2 поставлено
діагноз «Хронічний обструктивний
бронхіт пилової етіології в фазі
помірного загострення. Емфізема
легенів. Легенева недостатність
першого-другого ступеня». Захворювання
професійне.

Актом розслідування професійних
захворювань №108 від 23.05.2003 року вказане
захворювання визнано професійним.

Відповідно до довідки МСЕК від 11.06.2003
року позивачеві встановлено третю
групу інвалідності з втратою 40%
працездатності./ а.с.12-13/.

Звертаючись до суду з позовом
ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 30000 грн., яку
обґрунтував тим, що внаслідок
професійного захворювання він став
інвалідом третьої групи, у зв'язку з чим
страдає не тільки фізично але й
морально. Із-за його стану здоров'я він
позбавлений вести свій побут,
вимушений постійно приймати лікарняні
препарати, проходити лікування, що
завдає йому незручності та додаткові
майнові ви трати, що негативно
відображується на його емоційному
стані та має негативні наслідки.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність факту
заподіяння позивачеві моральної шкоди
у зв'язку з професійним захворюванням.
Приймаючи рішення про розмір моральної
шкоди, суд врахував характер
заподіяних фізичних та душевних
страждань, їх глибину та погіршення
здібностей потерпілого, інші негативні
наслідки. При визначенні розміру
відшкодування врахував вимоги
розумності та справедливості.

Враховуючи викладене,
висновки суду першої інстанції про
заподіяння позивачу моральної шкоди в
зв'язку із ушкодженням його здоров'я та
наявності у позивача права на
відшкодування моральної шкоди
внаслідок отриманого професійного
захворювання та розмір моральної шкоди
відповідають обставинам на які
посилався позивач в обґрунтування
позову та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 необґрунтовані і не
спростовують висновків суду, тому
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
просило скасувати рішення суду з тих
підстав, що він не є належним
відповідачем, оскільки не є винною
особою і моральна шкода
відшкодовується за рахунок того, хто її
вчинив.

Доводи апеляційної скарги у цій
частині не заслуговують на увагу бо
відповідно до положень ст.ст.21,28,34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" , що діяли до прийняття
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік», який набрав чинності з 1
січня 2006 року, а також Закону України
«Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.2007 року, який
набрав чинності з 20.03.2007 року,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому виплату за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння йому
такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області у
частині того, що факт спричинення
моральної шкоди позивачу не
підтверджений відповідним висновком
бо відповідно до п.п. "е" п. 1 ч. 1 ст.21 та
ч. 3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції, яка діяла
на момент настання страхового випадку
з позивачем) Фонд соціального
страхування виплачує грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Зазначені норми не містять яких-небудь
інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга з цих підстав,
підлягає відхиленню.

Рішення суду постановлено
у відповідності до норм матеріального
і процесуального права і підстав для
його скасування не встановлено.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303-315 ЦПК
України, апеляційний суд-,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області -
відхилити.

Рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 4 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: