Справа № 2-3/2010
Провадження № 2/288/1/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
смт.
Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.,

при секретарі - Дашинській Н.Є.

з участю представника позивачів -
ОСОБА_1

представника третьої особи - Чечика О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Попільня
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до СВК "Паволоч"
Попільнянського району, Спілки
співвласників реорганізованого КСП
"Паволоч" Попільнянського району, ПАТ
"Банк "Національні інвестиції, третя
особа: ТОВ "Інком" про визнання
недійсним договору застави,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в позовній заяві вказують,
що рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 19 червня
2013 року визнані недійсними свідоцтва
видані Паволоцькою сільською радою СВК
«Паволоч» на майновий комплекс майна
та дві зерно комори. Це майно було
виділено за рішенням спілки позивачам
по справі 30 серпня 2001 року відбувалось
розпаювання майна, тобто визначався
перелік майна та список осіб, які мають
право на це майно та розміри майнових
паїв для кожного. А от свідоцтва на
майновий пай видавались Паволоцькою
сільською радою у вересні 2001 року.
Договору про спільне володіння,
користування та розпорядження майном
ще не було. Рішенням зборів передбачено
передати майно в заставу під
зобов'язання СВК «Паволоч». По перше
дане питання не розглядалось, що
підтвердять свідки, по друге, який сенс
був даного рішення якщо 10 серпня 2001
року свідоцтва були оформлені СВК
«Паволоч», по третє як можна
розпорядитись майном, якщо у власників
не має права та майно не виділено по
процедурі в натурі. (ст.7,8,9,31 Закону
України «Про колективне
сільськогосподарське підприємство».
Тому рішення зборів в частині надання
дозволу на заставу майна є недійсними,
так як необхідна була згода усіх
співвласників згідно Закону України
«Про заставу».

Стаття 6. Застава майна, що
перебуває у спільній власності

Майно, що перебуває у спільній
власності, може бути передано в заставу
тільки за згодою всіх співвласників.

Майно, що перебуває у спільній
власності (частки, паї), може бути
самостійним предметом застави за умови
виділення його в натурі.

На зборах не були присутні усі
співвласники.

По друге договір застави уклав СВК
«Паволоч» на майно, що йому не належало.
Згідно ст.11 Закону України «Про
заставу» сторони договору застави

Сторонами договору застави
(заставодавцем і заставодержателем)
можуть бути фізичні, юридичні особи та
держава. Заставодавцем може бути як сам
боржник, так і третя особа (майновий
поручитель). Заставодавцем при заставі
майна може бути його власник, який має
право відчужувати заставлене майно на
підставах, передбачених законом, а
також особа, якій власник у
встановленому порядку передав майно і
право застави на це майно.

Утворена спілка не виступила ні
майновим поручителем ні заставодавцем.

Тому укладений договір застави не
відповідав вимогам закону ст.48 ЦК
України (редакція 1963 року).

Позивачі просять визнати
недійсним договір застави укладений
між СВК «Паволоч» та АБ «Національні
інвестиції» 11 жовтня 2001 року.

Представник позивачів в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити обґрунтувавши
свої вимоги вищенаведеними
обставинами.

Представник третьої особи в
судовому засіданні

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що позивачі по
справі є власниками майнових паїв
реорганізованого КСП «Паволоч», тобто
є його співвласниками, що
підтверджується списком осіб, які
мають право на майновий пай в ПСП
«Паволоч» /додаток до справи/ та
свідоцтвами про право власності на
майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
/майновий сертифікат/.

Відповідачами по справі та третіми
особами не оспорювалося в порядку та
спосіб визначений законом право
позивачів на майновий пай.

СВК «Паволоч» було створено в
наслідок реорганізації КСП «Паволоч»
який став його правонаступником на
підставі установчого договору про
створення та діяльність
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Паволоч» від 22.02.2000 року.
Його засновниками стали 11 громадян з
статутним фондом 0 гривень.
Засновниками СВК «Паволоч» позивачі по
справі не являються. Діяльність СВК
«Паволоч» здійснювалася відповідно до
Статуту.

Володіння та користування майном, що
знаходиться у спільній частковій
власності здійснювалося відповідно до
договору про спільне володіння,
користування і розпорядження майном,
що знаходиться у спільній частковій
власності від 31.08.2001 року.

10 серпня 2001 року Паволоцька
сільська рада Попільнянського району
Житомирської області видала СВК
«Паволоч» свідоцтва про право
власності на дві зернокомори та
майновий комплекс млина з 5 будівель на
підставі рішення виконкому сільської
ради №37 від 27.07.2001 року, хоча в
зазначеному рішенні вирішувалося
питання створення громадських пасовищ,
а не про оформлення права власності на
спірне майно. Похідним для видачі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно є рішення виконавчого
комітету про оформлення права
власності на нерухоме майно.

Зазначена обставина також
встановлена Ухвалою ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.05.2012 року.

За даних обставин у СВК «Паволоч»
були відсутні будь які правові
підстави права власності на спірне
майно.

Таким чином були порушені права
позивачів, щодо права власності на
спірне майно, а саме виділення
конкретного майна в натурі, які
підлягають судовому захисту оскільки
це є гарантією їх майнових прав з
огляду вимог ст.3 ЦПК України.

Статею11 ч.1 ЦПК України встановлено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу згідно рішення
Попільнянського районного суду від
19.06.2013 року, яке набрало законної сили
було визнано недійсними свідоцтво про
право власності на дві зернокомори які
розташовані у АДРЕСА_2 видане 10 серпня
2001 року Паволоцькою сільською радою
Попільнянського району Житомирської
області на підставі рішення виконкому
№37 від 27 липня 2001 року реєстраційний
№289 та свідоцтво про право власності
на майновий комплекс млина з 5 будівель
який розташований у АДРЕСА_1 видане 10
серпня 2001 року Паволоцькою сільською
радою Попільнянського району
Житомирської області на підставі
рішення виконкому №37 від 27 липня 2001
року реєстраційний №288.

Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про
власність» власник на свій розсуд
володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, що не суперечать
закону.

З огляду на викладене, відповідач
СВК «Паволоч» Попільнянського району
не є власником майна (дві зерно комори
та майновий комплекс млина з п'яти
будівель) і тому не має права
розпоряджатися ним. Таким чином судом
встановлено, що укладений договір
застави майна між СВк «Паволоч» та АБ
«Національні інвестиції» від 11.10.2001
року є таким, що порушує права
позивачів з підстав зазначених вище і
тому його слід визнати недійсним.

Крім того, як вбачається із
повідомлення Попільнянської
держнотконтори від 03.04.2014 року № 194/01-16 і
відповідно до реєстру для реєстрації
нотаріальних дій за 2001 рік (том 3 стор.
112-115) договір застави між СВК «Паволоч»
та АБ «Національні інвестиції» від 11.10.
2001 року Попільнянською
держнотконторою не посвідчувався.

Відповідно до вимог ст.14 ЗУ «Про
заставу» недотримання вимог щодо
форми договору застави та його
нотаріального посвідчення тягне за
собою недійсність договору з
наслідками, передбаченими
законодавством України.

Згідно ст. 52 ЗУ «Про нотаріат» про
всі нотаріальні дії, вчинені
нотаріусами або посадовими особами
органів місцевого самоврядування,
робиться запис у реєстрах для
реєстрації нотаріальних дій після
того, як нотаріус зробить
посвідчувальний напис на документі або
підпише документ, що ним видається.

Кожна нотаріальна дія реєструється
під окремим порядковим номером. Номер,
під яким нотаріальна дія
зареєстрована, зазначається на
документі, що видається нотаріусом,
чи в посвідчувальному написі.

Реєстр для реєстрації
нотаріальних дій повинен бути
прошнурований, аркуші пронумеровані.
Кількість аркушів у реєстріповинна
бути засвідчена підписом посадової
особи відповідного органу юстиції
та печаткою Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України
в Автономній Республіці Крим,
головних управлінь юстиції в
областях, містах Києві та
Севастополі. Кожний нотаріус веде
окремий реєстр.

Запис у реєстрі робиться чітко,
розбірливо, із заповненням усіх граф,
передбачених за встановленою формою.
Не допускаються підчистки, дописки,
інші незастережні виправлення та
запис олівцем.

Запис у реєстрі є доказом вчинення
нотаріальної дії.

Посилаючись на ст.11 ЗУ «Про заставу»
сторонами договору застави
(заставодавцем і заставодержателем)
можуть бути фізичні, юридичні особи та
держава.

Заставодавцем може бути як сам
боржник, так і третя особа (майновий
поручитель). Заставодавцем при заставі
майна може бути його власник, який має
право відчужувати заставлене майно на
підставах, передбачених законом, а
також особа, якій власник у
встановленому порядку передав майно і
право застави на це майно.

Державне підприємство, за яким
майно закріплено на праві повного
господарського відання, самостійно
здійснює заставу цього майна, за
винятком цілісного майнового
комплексу підприємства, його
структурних підрозділів, будівель і
споруд, застава яких здійснюється з
дозволу та на умовах, погоджених з
органом, уповноваженим управляти
відповідним державним майном.
Відкрите акціонерне товариство,
створене у процесі корпоратизації,
всі акції якого перебувають у
державній власності, здійснює
заставу належного йому майна за
погодженням із органом, який здійснює
управління корпоративними правами
держави в цьому товаристві у порядку,
передбаченому для державних
підприємств.

З моменту прийняття рішення про
приватизацію майна державного
підприємства або відкритого
акціонерного товариства, створеного в
процесі корпоратизації, застава їх
майна здійснюється з дозволу
відповідного органу приватизації.

Згідно ст.48 ЦК України (редакція 1963
року) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все
одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Клопотання в судовому засіданні
представника третьої особи, щодо
застосування до даних спірних
правовідносин позовної давності не
підлягає задоволенню, оскільки з
огляду вимог ст..267 ч.3 ЦК України, таке
клопотання може заявити сторона у
справі, а не третя особа.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 11, 18, 57-61, 208, 209,
212-215, 218, ЦПК України; ст.ст. 48 ЦК України,
Законом України «Про заставу», Законом
України «Про нотаріат»; Законом
України «Про власність»; суд, -

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір застави
укладений між СВК «Паволоч» та АБ
«Національні інвестиції» 11 жовтня 2001
року.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Житомирської області через
Попільнянський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду
Сікан В. М.