У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи: державна реєстраційна
служба України в особі реєстраційної
служби Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області,
приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання відсутнім права вимоги та
виключення запису з реєстру іпотек за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 10 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(далі ПАТ «УкрСиббанк»), у якому просила
визнати, що вона не є іпотекодавцем за
договором іпотеки; житловий будинок
АДРЕСА_1 не є предметом іпотеки за цим
договором; у відповідача відсутнє
право вимоги до ОСОБА_3 за договором
іпотеки; запис у Державному реєстрі
іпотек № 7084240, який встановлює
обтяження нерухомого майна, належного
ОСОБА_3 на праві власності,
безпідставний та порушує майнові права
позивача і повинен бути виключений із
реєстру органом державної реєстрації
речових прав та їх обтяжень.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_3 зазначала, що при укладенні
договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 26 жовтня 2010 року та при
укладенні договору дарування 23 липня
2011 року цей будинок не був предметом
іпотеки. ОСОБА_5, який подарував їй
будинок, не був іпотекодавцем
нерухомого майна, а тому не повинен був
отримувати згоди відповідача на його
відчуження. Обставини, якими вона
обґрунтовує свої вимоги, були
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 10 вересня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано, що ОСОБА_3 не є
іпотекодавцем, наступним
іпотекодавцем, стороною, третьою
стороною за договором іпотеки від 23
квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6
та акціонерним інноваційним
комерційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк». Визнано, що житловий
будинок АДРЕСА_1 та належить з 23 липня
2011 року ОСОБА_3 на праві приватної
власності, не є предметом іпотеки за
договором іпотеки від 23 квітня 2008 року,
укладеним між ОСОБА_6 та акціонерним
інноваційним комерційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк». Визнано, що у ПАТ
«УкрСиббанк» відсутнє право вимоги до
ОСОБА_3 за договором іпотеки від 23
квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та
акціонерним інноваційним комерційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк». Зобов'язано
державну реєстраційну службу України в
особі реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області виключити з
Державного реєстру іпотек запис №
11507143, зареєстрований 16 серпня 2011 року,
який є поновленням в реєстрі іпотек
порядкового номеру запису в Державному
реєстрі іпотек № 7084240 у зв'язку з
рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 19 травня 2011 року про
поворот виконання судового рішення.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позов,
виходив із того, що позивач не є
іпотекодавцем за договором іпотеки,
укладеним між ОСОБА_6 та АКІБ
«УкрСиббанк», а житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
що їй належить на праві власності, не є
предметом іпотеки, тому у ПАТ
«УкрСиббанк» відсутнє право вимоги до
позивача у зобов'язаннях, що виникають
із цього договору. Наявність запису про
обтяження майна іпотекою порушує право
власності позивача на житловий
будинок, яке підлягає захисту.
Відповідачем не надано жодного
правочину чи рішення суду, які можуть
бути підставою для виникнення
іпотечних правовідносин між ОСОБА_3 та
банком, предметом яких є спірне
нерухоме майно.

Проте з таким висновком погодитись не
можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 23 квітня 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є відповідач
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено
договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 з
метою забезпечення своїх кредитних
зобов'язань передав в іпотеку
іпотекодержателю АКІБ «УкрСиббанк»
житловий будинок з прибудовами,
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21 жовтня 2010 року зазначений
договір іпотеки від 23 квітня 2008 року
визнано недійсним, зобов'язано
приватного нотаріуса ОСОБА_4 виключити
записи з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
та з Державного реєстру іпотек щодо
обтяження, яке є предметом іпотеки на
підставі договору іпотеки від 23 квітня
2008 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 березня 2011
року рішення апеляційного суду
Вінницької області від 21 жовтня 2010 року
скасовано, залишено в силі рішення суду
першої інстанції від 31 серпня 2010 року,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 19 травня 2011 року здійснено
поворот виконання рішення
апеляційного суду від 21 жовтня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ
«УкрСиббанк» про визнання недійсним
кредитного договору, договору іпотеки,
договорів поруки та про виключення
запису з реєстру іпотек.

Згідно із витягом з Державного реєстру
іпотек від 16 лютого 2012 року запис про
іпотеку за договором від 23 квітня 2008
року поновлено в реєстрі іпотек 16
серпня 2011 року. У період із 21 жовтня 2010
року по 16 серпня 2011 року відомості про
обтяження іпотекою житлового будинку з
прибудовами, господарськими будівлями
і спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, були виключені з Державного
реєстру іпотек.

26 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку з прибудовами,
господарськими будівлями і спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно із договором дарування від 23
липня 2011 року зазначений будинок
ОСОБА_5 подарував позивачу - ОСОБА_3

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотекою є вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Закон.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведено інформацію про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, дійшов
передчасного висновку про те, що
належний позивачу житловий будинок не
є предметом іпотеки, не звернув уваги
на те, що до нового власника майна, яке є
предметом іпотеки, переходять усі
права та обов'язки за іпотечним
договором, оскільки відсутність
державної реєстрації обтяження
нерухомого майна іпотекою на дійсність
іпотечного договору не впливає.

Враховуючи, що договір іпотеки
недійсним у встановленому законом
порядку не був визнаний, суди також
дійшли передчасного висновку про те, що
наявність обтяження іпотекою
належного позивачу житлового будинку
порушує її права, як власника.

Крім того, суди не звернули уваги, що
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2012
року, якою рішення Староміського
районного суду м. Вінниці від 17 липня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 20 серпня 2012
року залишено без змін, у задоволенні
позову банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки відмовлено, у
зв'язку із тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не
доведено факту невиконання боржником
своїх зобов'язань та наявність у
позичальника боргу перед банком за
кредитним договором від 23 квітня 2008
року.

Тобто, зазначеними рішенням суду
встановлено, що у банку відсутні
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки. Причиною цього є те, що
судом не доведено наявність
заборгованості за кредитним договором,
а не те, що належний ОСОБА_3 житловий
будинок на підставі договору дарування
не є предметом іпотеки.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» суд не має права
вирішувати питання про права та
обов'язки осіб, незалучених до участі у
справі, оскільки це є порушенням норм
процесуального права, які тягнуть за
собою безумовне скасування рішення
суду (пункт 4 частини першої статті 311,
пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК
України).

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
про те, що даний спір та вказані в ньому
позовні вимоги жодним чином не
порушують будь-яких прав чи інтересів
як приватного нотаріуса та
реєстраційної служби, так як відсутня
їх юридична зацікавленість у
результатах вирішення судом спору, є
передчасним, оскільки не можна
зобов'язати третю особу у справі
вчинити певні дії, покласти на неї
відповідний обов'язок тощо без
визначення її процесуального статусу
сторони як відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Застосування конкретного способу
захисту цивільного права залежить як
від змісту суб'єктивного права, за
захистом якого звернулася особа, так і
від характеру його порушення.

Слід зауважити, що судами попередніх
інстанцій не було перевірено, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту свого порушеного права шляхом
визнання відсутнім права вимоги
визначеному у ст. 16 ЦК України переліку
способів захисту цивільних прав.

У порушення вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції
зазначених положень не врахував, у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин і
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції, не
усунув допущених судом першої
інстанції порушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 10 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко