Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Гаврилко В.С.,

з участю - ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
06 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд із даним позовом, мотивуючи тим, що
згідно розписки (договору позики) від 28
червня 2007 року відповідач отримав від
нього 1000 доларів США і також ним було
перераховано на рахунок у ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідач отримав
кошти трьома платіжними дорученнями в
загальній сумі 6500 доларів США, що
стверджується відповідними
квитанціями. Дані кошти були передані
та перераховані з метою виготовлення
обладнання для обробки дерева (верстат)
про що було зазначено в розписці, але
зобов'язання відповідачем не було
виконано. Він звернувся з письмовою
вимогою до відповідача про повернення
йому 7500 доларів США, але кошти не
повернуто.

Посилаючись на вказані обставини,
просив стягнути з відповідача на свою
користь 37912 грн. 50 коп., що становить 7500
доларів США з розрахунку станом на
27.06.2007 року 100 доларів США х 5,05 грн., 3 %
річних від простроченої суми по даному
грошовому зобов'язанню - 9949,91 грн., і
компенсацію викликаною інфляцією -
41362,00 грн., а всього загальну суму 89223,00
грн.

Рішеннням Мукачівського
міськрайонного суду від 06 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
загальну суму боргу 89223 грн. та судові
витрати в розмірі 1008 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи і підстав передбачених чинним
законодавством для задоволення
позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, які підтримали
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
просить рішення суду залишити без змін,
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного
висновку.

Згідно розписки від 28 червня 2007 року
ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_3 1000 доларів США у
рахунок виготовлення обладнання для
обробки дерева (а.с. 7).

Позивачем також було перераховано на
рахунок відповідача в ПАТ «ПриватБанк»
кошти трьома платіжними дорученнями в
сумі 6500 доларів США, що стверджується
банківськими квитанціями (а.с. 8), а
всього отримано ОСОБА_1 - 7500 доларів США.

Факт отримання ОСОБА_1 7500 доларів США
ним не заперечується.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що
обладнання для обробки дерева ним було
виготовлено і весною 2008 року від
позивача із м. Києва приїхала машина і
дане обладнання було передано.

На підставу своїх заперечень
відповідач посилається на покази
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, який є сином відповідача
пояснили, що обладнання для обробки
дерева ОСОБА_3 було виготовлено і
відправлено в м. Київ.

ОСОБА_9 пояснив суду, що по проханню
ОСОБА_1 він налаштував обладнання для
обробки дерева у 2012 році в м. Коростишів
у підприємця Кмокова, який
виготовлений на замовлення ОСОБА_3

Суд критично оцінює пояснення свідків
ОСОБА_7, який працював і був підлеглим у
відповідача, а ОСОБА_1 є сином
відповідача, а пояснення ОСОБА_9 не
можуть бути належними та допустимими
доказами у відповідності до ст.ст. 58, 59
ЦПК України, оскільки із правовідносин,
які виникли між сторонами не можуть
ґрунтуватися на показах свідків, а
документального підтвердження про
виконання відповідачем зобов'язання
ним не надано.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 545 ЦК України передбачає
підтвердження виконання зобов'язання.

Судова колегія на підставі наявних в
матеріалах справи доказів вважає, що
ОСОБА_1 належним чином не виконав умов
зобов'язання, зазначеного у розписці і
документального підтвердження про
виконання ним зобов'язання не подано, і
у відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

В позовній заяві позивач просить
стягнути суму еквівалентну курсу
гривні до долара США станом на 27.06.2007
року, що становить 100 доларів США - 50500
грн.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах заявлених вимог і
вважає, що із відповідача слід стягнути
на користь позивача 37912,50 грн., що
еквівалентна 7500 доларів США станом на
27.06.2007 року, як зазначено в позовній
заяві, а не на час звернення до суду із
даним позовом, так як така вимога
позивачем не ставилась.

Вимога позивача про стягнення суми з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за час прострочення в розмірі
41365,95 грн., то така не підлягає
задоволенню, оскільки чинним
законодавством не передбачено
стягнення індексу інфляції по
іноземній валюті.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст. 625
ЦК України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача три
проценти річних, що становить 1137,37 грн.
від простроченої суми, яку слід
рахувати з часу пред'явлення претензії
про повернення коштів з 02.02.2013 року на
момент постановлення рішення.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у
відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, яким позовні вимоги ОСОБА_3
слід задовольнити частково із
вищезазначених підстав.

Доводи відповідача, що між сторонами
був фактично укладений договір
побутового підряду і термін
виготовлення товарів був обумовлений
серединою квітня 2008 року і до цих
правовідносин слід застосувати термін
позовної давності строком у три роки,
так як на момент пред'явлення позову
цей строк сплив, судова колегія до
уваги не приймає із наступних підстав.

В розписці від 28.07.2007 року сторонами не
обумовлений строк виконання
зобов'язання, а ґрунтується тільки на
поясненнях відповідача, і даний факт
заперечується позивачем, і строк
позовної давності по даних
зобов'язаннях слід обчислювати з
моменту пред'явлення претензії про
повернення коштів, тобто з 02.02.2013 року,
оскільки правовідносини між сторонами
у зв'язку з невиконанням зобов'язання
відповідачем трансформувалися в борг.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 60, 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 526, 545,
610, 625, 1049-1051 ЦК України, судова колегія, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 листопада 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
37912,50 грн. та 3% річних від простроченої
суми 1137,37 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
Собослой Г.Г.