Номер провадження № 22-ц/785/3136/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Косогор Г.О.,
Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Одеської міської
ради на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 21 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом Одеської
міської ради до ОСОБА_2, треті особи
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державного земельного
агентства у м. Одесі Одеської області
про визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

встановила:

У червні 2013 року ОМР звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2, треті особи
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державного земельного
агентства у м. Одесі Одеської області
про визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, посилаючись на те, що
згідно з п. а, б, ч.1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад галузі земельних відносин
на території відповідних населених
пунктів належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності.

Тобто, розпорядження землями
територіальної громади м. Одеси є
виключною компетенцією Одеської
міської ради.

Проте, постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 05.10.2007 року
по справі № 2а-2017/07 було визнано
протиправними дії та бездіяльність
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради щодо відмови ОСОБА_3 у виділені
вільної земельної ділянки,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 798,0 квадратних метрів
під індивідуальне дачне будівництво;
визнано за ОСОБА_3 право власності на
зазначену земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва;
зобов'язано управління земельних
ресурсів при Державному агентстві
земельних ресурсів України в м. Одесі
та Одеській регіональній філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті по земельних
ресурсах» видати ОСОБА_3 належним чином
оформлений державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку. В подальшому, на підставі
постанови суду ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку. 27 квітня 2010
року за результатами розгляду
апеляційної скарги Одеської міської
ради по справі №2а-2017/07 Одеським
апеляційним адміністративним судом
була прийнята постанова, якою рішення
районного суду було скасовано та
прийняте нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 23 серпня 2012 року постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року скасував, а постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 5 жовтня 2007 року залишив без змін.

Верховний Суд України постановою від 23
травня 2013 року заяву Одеської міської
ради задовольнив частково; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 23 серпня 2012 року скасував, справу
направив на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

04 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та
громадянином ОСОБА_4 був складений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки № 5988, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 12 грудня
2007 року ОСОБА_4 був виданий державний
акт серії ЯЕ № 677958 на право власності
на земельну ділянку розташовану в
АДРЕСА_1. 28 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та
громадянином ОСОБА_2 був складений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки № 17420, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального ОСОБА_6 21 листопада 2008
року ОСОБА_2 був виданий державний акт
серії ЯЖ № 474913 на право власності на
земельну ділянку розташовану в
АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач стверджує, що
вказана земельна ділянка вибула з
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси, не з її волі, а іншим
шляхом.

Посилаючись на вищевикладене позивач
просив суд визнати незаконними та
скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я
ОСОБА_2, а також скасувати державну
реєстрацію права власності на вказану
земельну ділянку.

В судовому засіданні представник
Одеської міської ради позов підтримав
у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволені позову.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, про слухання
справи були повідомлениі належним
чином.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2014 року в задоволені
позову ОМР до ОСОБА_2, треті особи
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державного земельного
агентства у м. Одесі Одеської області
про визнання правовстановлюючого
документу на земельну ділянку
незаконним та витребування майна з
чужого незаконного володіння
відмовлено.

На рішення суду ОМР подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, а також постановленим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання представники
Одеської міської ради, Реєстраційній
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, Управління
державного земельного агентства у м.
Одесі Одеської області не з`явилися,
про час та місце розгляду справи в
апеляційному порядку повідомлялися
належним чином, про що свідчить
розписки про одержання судових
повісток (а.с. 100-102).

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми процесуальними правами на
власний розсуд.

У відповідності до ст.. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи в межах заявлених
вимог і апеляційного оскарження,
доводи скарги та заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову у зв`язку з
пропуском строку на звернення до суду
за вирішенням спору, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини
другої ст.303 ЦПК України апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відмовляючи в задоволенні позову
Одеської міської ради, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
невірно обраний спосіб захисту, з тих
підстав, що державний акт на право
власності на земельну ділянку за своєю
правовою природою не є правовим актом
індивідуальної дії, що унеможливлює
визнання його судом незаконним та
скасування. Також, суд прийшов до
висновку, що строки позовної давності
позивачем не пропущені.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції в повній мірі погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його без
повного та всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав сторін та
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України,
встановлено, що правовий акт органу
державної влади, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 6 ЗК (у редакції 1990
року) громадяни України мають право на
одержання у власність земельних
ділянок для: ведення селянського
(фермерського) господарства; ведення
особистого підсобного господарства;
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка); садівництва;
дачного і гаражного будівництва.

Передача земельних ділянок у власність
громадян проводиться місцевими Радами
народних депутатів відповідно до їх
компетенції за плату або безплатно.

Судом встановлено, та матеріалами
справи підтверджується, що постановою
Приморського районного суду м. Одеси
від 05 жовтня 2007 року визнано за ОСОБА_3
право власності на земельну ділянку,
загальною площею 798 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, для
індивідуального дачного будівництва
та зобов'язано Управління земельних
ресурсів при Державному агентстві
земельних ресурсів України у м. Одесі
та Одеську регіональну філію
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" видати позивачу
належним чином оформлений державний
акт про право приватної власності на
зазначену земельну ділянку.

На підставі вказаної постанови, ОСОБА_3
04.12.2007 року продав ОСОБА_4 земельну
ділянку, загальною площею 798 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
ОСОБА_4 отримав державний акт (а.с. 31).

ОСОБА_4, в свою чергу 28.10.2008 року продав
ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною
площею 798 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2 отримав
державний акт (а.с. 30).

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову
постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3
відмовлено.

При розгляді справи, судом першої
інстанції був зроблений також висновок
про те, що строки позовної давності
позивачем не пропущені, але з таким
висновком колегія суддів не
погоджується, з тих підстав, що у
відповідності до ст. 257 ЦК УКраїни,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У відповідності до діючого
законодавства строк позовної давності
в данному спорі виник з моменту
винесення постанови Одеським
апеляційним адміністративним судом
від 27 квітня 2010 року, яким в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3
відмовлено.

Позивач не реалізував своє право,
звернувшись до суду тільки 20 червня 2013
року, з пропуском строку позовної
давності, та в своєму позову не ставить
питання про поновлення строку на
звернення до суду, у зв`язку з чим
колегія суддів приходить до висновку
про те, що Одеська міська рада не
дотрималась встановленого законом
трирічного строку для звернення до
районного суду за вирішенням спору ,
у зв`язку з чим в задоволенні вимог
Одеської міської рада слід відмовити ,
а рішення суду першої інстанції
скасувати, ухваливши нове рішення.

Таким чином, cуд першї інстанції
неповно з`ясував обставини справи,
висновки суду невідповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для його
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
Одеської міської ради у зв`язку з
пропуском строку на звернення до суду
за вирішенням спору.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.2 п.2, 309 ч. 1 п. 1,
3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської
ради - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2014 року - скасувати,
ухваливши нове.

В задоволенні позовних вимог Одеської
міської ради до ОСОБА_2, треті особи
Реєстраційна Служба Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державного земельного
агентства у місті Одесі Одеської
області про визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку -
відмовити у зв`язку з пропуском строку
на звернення до суду за вирішенням
спору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва