Справа № 365/658/13-ц Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/1445/14 Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Київської
області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Антіпову Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Згурівського районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості ,-

встановила:

У серпні 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 01 жовтня 2007 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1
укладено кредитний договір, згідно з
яким відповідач отримав кредит у
розмірі 1918,76 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом 12 % на рік.

Відповідач свої зобов'зання за
договором належним чином не виконав, що
призвело до виникнення заборгованості,
яка станом на 26.07.2013 року становила 26164
грн., яку позивач просив суд стягнути на
свою користь з відповідача.

Рішенням Згурівського районного
суду Київської області від 20 грудня 2013
року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором № КЗXRRХ23401026 від
01.10.2007 року, яка складається: 1698 гривень
80 коп. - заборгованість за кредитом;

9457 гривень 37 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 517
гривень 11 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 12768
гривень 62 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором; 500
(п'ятсот) гривень 00 коп. - штраф
(фіксована частина); 1222 (одна тисяча
двісті двадцять дві) гривні 10 коп. -
штраф (процентна складова), що разом
складає 26164 та судовий збір в розмірі 261
грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції через порушення
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
позову без розгляду. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначає,
що суд помилково застосував
п'ятирічний строк позовної давності,
оскільки він не підписував Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт) де
вказано про збільшення строку позовної
даності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне задовольнити апеляційну
скаргу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2007
року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, згідно з яким
відповідач отримав кредит у розмірі
1918,76 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом 12 % на рік з
кінцевим терміном повернення 01 жовтня
2008 року.

Вказаний договір укладено у формі
заяви позичальника, де зазначено, що
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років ( а.с.6-11).

Разом з тим Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Розстрочка")
(Стандарт) відповідачем як стороною
кредитного договору не підписані й не є
складовою самого кредитного договору.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 за
вказаним кредитним договором станом на
26.07.2013 року становила 26164 грн. (а.с. 4).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що посилання відповідача на
застосування до даних кредитних
правовідносин трирічного строку
позовної давності суперечать п. 5.5. умов
зазначеного кредитного договору, а
тому вимога про стягнення
заборгованості підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач вказав, що згідно п. 5.5
Умов надання споживчого кредиту,
терміни позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюються сторонами
тривалістю 5 років.

Обґрунтовуючи вимоги позову
збільшенням строку позовної давності
за домовленістю сторін, ПАТ КБ
«Приватбанк» не надав суду доказів на
підтвердження того, що відповідач був
ознайомлений з такими Умовами надання
споживчого кредиту, за якими строк
позовної давності визначений
сторонами в п'ять років.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, на Умовах надання споживчого
кредиту ("Розстрочка") (Стандарт)
відсутня дата їх складення та наявний
підпис лише представника ПАТ КБ
«Приватбанк», тобто ці Умови
відповідач як сторона кредитного
договору не підписував, тому, на думку
колегії суддів, вони не є складовою
самого кредитного договору ( а.с.7-11).

Відсутність підпису відповідача на
самих умовах надання споживчого
кредиту фактично надає можливість
банку надавати умови в будь-якій
редакції, з будь-яким строком позовної
давності та стверджувати, що зазначені
умови погоджені з відповідачем. За
таких обставин зазначення в заяві на
видачу кредиту про ознайомлення
відповідача з умовами надання кредиту,
без ідентифікації самих умов, як таких,
що погоджені підписом відповідача, не
може бути належним доказом
ознайомлення та погодження
відповідача саме з тією редакцією умов
кредитного договору, на якій наполягає
банк.

Оскільки матеріали справи не містять
умов надання споживчого кредиту,
відповідно до яких строк позовної
давності за домовленістю сторін
збільшено до 5 років, до цих
правовідносин, згідно з вимогами ст. 257
ЦК України застосовується позовна
давність тривалістю у три роки.

Суд першої інстанції на ці обставини
уваги не звернув і при вирішенні справи
помилкового виходив з того, що
непідписані відповідачем Умови
надання споживчого кредиту
("Розстрочка") (Стандарт) є частиною
укладеного між сторонами кредитного
договору і письмовою домовленістю
сторін про збільшення строків позовної
давності.

Оскільки судом порушені норми
матеріального права, а саме не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, ухвалене по справі рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у позові з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень п.п. 3,4 ст.
267 ЦК України сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі до винесення судом
рішення, є підставою для відмови у
позові.

Як вбачається з поштового штемпеля на
конверті, позивач звернувся до суду з
позовом 20 серпня 2013 року, тобто після
спливу трьохрічного строку позовної
давності ( а.с.23).

19 вересня 2013 року, тобто до винесення
судом рішення, відповідачем у справі
ОСОБА_1 було подано заяву про
застосування трирічного строку
позовної давності, що передбачена ст. 257
ЦК України (а.с. 32-33).

За таких обставин суд, у задоволенні
позову слід відмовити з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів , -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді