Провадження 22 ц/784/469/14
Головуючий у 1-й інстанції: Тішко Д.А.
апеляційної інстанції: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Данилової О.О.,

із секретарем судового засідання:
Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача
Ремешевського Є.А., представників
відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 09 грудня 2013 року у
справі за позовом

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" (далі -
Банк) до ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет застави

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до Банку про визнання дій
неправомірними, розірвання кредитних
договорів, зобов'язання сплатити
вартість автомобіля,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Банк звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави.

Банк зазначав, що 25 серпня 2005 року між
Банком та відповідачем був укладений
кредитний договір № NКVРАК05810047,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 9700,00 дол. США із
сплатою 15,96 % річних із кінцевим
терміном повернення кредиту 24 серпня
2012 року.

В забезпечення виконання вказаних
кредитних зобов'язань ОСОБА_3 згідно
договору застави рухомого майна від 25
серпня 2005 року передала позивачу у
заставу автомобіль марки СНЕVRОLЕТ,
модель АVЕО SF48Y, 2005 року випуску, тип
транспортного засобу - легковий комбі -
В, номер кузова/шасі: НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проте відповідачка належним чином не
виконує зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого станом на 26
липня 2012 року заборгованість
становила 3723,15 дол. США.

Посилаючись на наведене, Банк просив в
рахунок погашення заборгованості
відповідача за кредитним договором від
25 серпня 2005 року вилучити у останньої
та передати в заклад автомобіль - марки
СНЕVRОLЕТ, модель АVЕО SF48Y, 2005 року
випуску, тип транспортного засобу -
легковий комбі - В, номер кузова/шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, а
також звернути стягнення на цей
автомобіль шляхом його продажу Банком
через укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем зі зняттям
транспортного засобу з реєстрації в
органах ДАІ, а також з наданням Банку
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу.

В грудні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4
звернулись до суду з зустрічним
позовом, в якому просили суд визнати
дії Банку неправомірними щодо
вилучення 8 липня 2010 року з володіння
ОСОБА_3 автомобіля КІА СЕRАТО 1.6, 2007 року
випуску, відмови в прийнятті від неї
чергових платежів за кредитними
договорами № NKVРАК 05810047 від 25 серпня 2005
року, NKVРАК 00090064 від 26 травня 2006 року,
№NKVРАК00070092 від 16 лютого 2007 року,
відповідно до передбачених графіків
погашення кредитів, розірвати
кредитні договори № NKVРАК 05810047 від 25
серпня 2005 року, № NKVРАК 00090064 від 26
травня 2006 року, №NKVРАК00070092 від 16 лютого
2007 року, а також зобов'язати Банк
сплатити їй вартість автомобіля КІА
СЕRАТО 1.6, 2007 року випуску.

Посилаючись на наведене та на на норми
ст.ст. 321, 386, 387, 391, 586, 651, 652 ЦК України та
ст.ст. 10, 15 Закону України «Про захист
прав споживачів» ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4
просили задовольнити вимоги
зустрічного позову.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 5 грудня 2012 року
об'єднано в одне провадження
зустрічний позов ОСОБА_3 до Банку про
визнання неправомірними дій щодо
вилучення автомобіля КІА СЕRАТО 1.6, 2007
року випуску, відмову в прийнятті
чергових платежів за кредитними
договорами, розірвання кредитних
договорів, покладення на Банк обов'язку
сплатити вартість автомобіля КІА
СЕRАТО 1.6, 2007 року випуску з первісним
позовом Банку до ОСОБА_3 про вилучення
автомобіля марки СНЕVRОLЕТ, модель АVЕО
SF48Y, 2005 року випуску та звернення
стягнення на предмет застави. У
прийнятті зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 09 грудня 2013 року позов
Банку задоволено частково.

Постановлено:

- в рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 перед Банком з кредитним
договором № NKVРАК 05810047 від 25 серпня 2005
року в розмірі 29 759 грн. 14 коп., що
еквівалентно 3 723,15 доларів США звернути
стягнення на заставний автомобіль
марки СНЕVRОLЕТ, модель АVЕО SF48Y, 2005 року
випуску, тип транспортного засобу -
легковий комбі - В, номер кузова/шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
шляхом продажу з іншою особою -
покупцем зі зняттям транспортного
засобу з реєстрації в органах ДАІ, за
початковою вартістю не нижче 57 726 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 297
грн. 59 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 -
представник ОСОБА_3 рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у первісному позові Банку
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3
задовольнити. Апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального
права, а також неповне з`ясування всіх
суттєвих обставин у справі.

Колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 2005 року
між Банком і ОСОБА_3 укладено
кредитний договір на суму за яким
відповідачка отримала 9700 доларів США
на придбання автомобіля та 3760, 76
доларів США на оплату страхових
платежів строком до 24 серпня 2012 року
зі сплатою 15,96 % річних .

25 серпня 2005 року з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між тими ж сторонами
укладено договір застави автомобіля
марки СНЕVRОLЕТ, модель АVЕО SF48Y, 2005 року
випуску, а 9 лютого 2009 року договір
поруки між Банком і ОСОБА_5

За умовами вказаного договору,
відповідачкою отримано 9700 доларів
США для придбання автомобіля та
Банком сплачено страхових внесків
на суму 1843, 57 долари США. Із наданих
Банком розрахунків вбачається, що
станом на 26 липня 2012 року
заборгованість становить 3723, 15
доларів США за тілом кредиту (а.с. 3-4).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки (частин 1, 3 ст. 1054 ЦК
України). До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж
Кодексу та умовами кредитного договору
передбачено, що в разі порушення
позичальником строків виконання
зобов'язань банк має право вимагати
дострокового повернення всієї суми
кредиту та погашення позичальником
заборгованості за кредитом.

Згідно із ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про заставу», кредитор має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна та набуває право
звернення стягнення на предмет
застави та право одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника ,
якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення також містяться
в п. 24 договору застави.

Враховуючи наведені обставини,
районний суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для звернення стягнення на
заставлений автомобіль марки
СНЕVRОLЕТ, модель АVЕО SF48Y, 2005 року
випуску шляхом його продажу за
початковою ціною не нижче 57726 грн. в
погашення зазначеної кредитної
заборгованості. Тому, відповідно до
положень ст. 308 ЦПК України, в цій
частині вказане рішення підлягає
залишенню без змін.

Доводи апелянта про те, що боржником
самостійно сплачувались страхові
внески, не підтверджені
документально. Навпаки із розрахунку
Банку вбачається, що такі оплати ним
здійснено 23 серпня 2006 року на суму 560
грн., 5 вересня 2007 року в сумі 507 грн. 61
коп., 5 вересня 2008 року в сумі 512 грн. 21
коп. та 4 вересня 2009 року в сумі 264
грн. 05 коп., про таке була обізнана
відповідачка, оскільки нею одразу ж
були здійснені щомісячні платежі в
підвищеному розмірі, тобто з метою
погашення вказаних сум, що відповідає
п. 2.1.3 умовам кредитного договору (а.с.
282-285).

Також, є безпідставними посилання
апелянта на неправомірне нарахування
Банком фінансових санкцій в сумі 2660
грн., оскільки відсутнє тому
документальне підтвердження, а з
наданого розрахунку заборгованості
таке не вбачається, такі данні
відсутні із роздруківок по рахункам
за даним кредитом. Навпаки із
розрахунків слідує, що відповідачкою
здійснені останні поточні платежі в
травні та в червні 2010 року, тоді, як
строк дії договору визначений до
серпня 2012 року і пеня і штрафи
кредитором з цього часу не
нараховувались.

Також є неприйнятними посилання
відповідачки на те, що Банк ухилявся
від прийняття платежів за вказаним
кредитним договором, оскільки
здійснення платежу можливо не
тільки через відділення банку, а і
через інші Банки, Банкомати та
платіжні картки.

Доводи апелянта про те, що частина
здійснених нею платежів не врахована
банком, також не знайшли своє
підтвердження, оскільки розбіжності в
розрахунках сторін щодо загальної
сплаченої суми за цим кредитом
становить платіж на 512, 21 долар США,
однак вказаний платіж не
підтверджено відповідною квитанцією
(а.с. 296, 300).

Між тим, районний суд відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову не
звернув увагу на те, що заявлені
зустрічні вимоги частково були
предметом судового розгляду та по
ним ухвалено судове рішення, яке
набрало законної сили.

Так, відповідно Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 липня 2012 року , яким
скасовано рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 24
жовтня 2011 року про задоволення
позовних вимог та рішення
Апеляційного суду Миколаївської
області від 26 грудня 2011 року, яким
залишено вказане рішення районного
суду без змін, і ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ
«Приватбанк» про визнання дій ПАТ
«ПриватБанк» неправомірними та
розірвання кредитних договорів від
16 лютого 2007 року, 25 серпня 2005 року та
26 травня 2006 року (а.с. 30-35).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрало
законної сили рішення суду
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

За вказаних обставин, провадження у
даній справі в частині позовних
вимог про визнання дій Банку
стосовно вилучення автомобіля та
відмови від прийняття чергових
платежів за кредитними договорами
від 16 лютого 2007 року, 25 серпня 2005 року
та 26 травня 2006 року неправомірними
та розірвання вказаних кредитних
договорів закрити провадження,
скасувавши в цій частині оскаржуване
рішення суду відповідно до вимог п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Дане рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічних вимог, а саме
про зобов'язання Банку сплатити
вартість автомобіля а також в іншій
його частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 09 грудня 2013 року про
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог в частині визнання
дій ПАТ «ПриватБанк» неправомірними
та розірвання кредитних договорів
від 16 лютого 2007 року, 25 серпня 2005
року та 26 травня 2006 року скасувати,
та в цій частині зустрічних позовних
вимог закрити провадження у справі .

В іншій частині оскаржуване рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуюча суддя:

Судді: