Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 2/1224/1984/12
Провадження № 22ц/782/4475/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого « 27» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Яресько А.В., Луганська В.М.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення

Рубіжанського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2012
року

по цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного
товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2012
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«ПроКредитБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольно.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредитБанк»
заборгованість по кредиту в сумі 20327
грн. 05 коп., судовий збір в сумі 214 грн. 60
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставлять питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про стягнення
на користь ПАТ «ПроКредитБанк» з
ОСОБА_2 суми боргу за кредитом - 6061,92 грн.
(тіло кредиту 5708,92 грн., відсотки 353 грн.),
про припинення договору поруки з
ОСОБА_3, про відмову в задоволені
позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення суми 20327,05 грн.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог ПАТ «ПроКредитБанк».

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, у квітні 2012 року ПАТ
«ПроКредитБанк» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
зазначав, що 16 липня 2009 року між ПАТ
«ПроКредитБанк» та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 2401.10743, за умови якого ОСОБА_2 надано
кредит в сумі 16259 грн. 99 коп. строком
користування кредитом 12 місяців зі
сплатою відсотків у розмірі 28% річних,
виходячи з 360 календарних днів у році.

В забезпечення виконання кредитного
договору № 2401.10743 від 16.07.2009 року, між
ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 44010-ДП від
16.07.2009р., за яким поручитель
зобов'язався перед кредитором
відповідати по зобов'язанням
позичальника за кредитним договором №
2401.10743 від 16.07.2009 року в повному обсязі.

Станом на 21.11.2011 року заборгованість за
кредитним договором № 2401.10743 від 16.07.2009
року складає - 20327 грн. 05 коп., зокрема:
сальдо за кредитом - 5963 грн. 92 коп.;
проценти за графіком - 353 грн. 41 коп.;
проценти за фактичне (неправомірне)
користування простроченим капіталом -
2480 грн. 59 грн.; пеня - 11529 грн. 13 коп.

Позивач просив суд стягнути солідарно
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства
«ПроКредитБанк» заборгованість за
кредитним договором № 2401.10743 від 16.07.2009
року в сумі - 20327 грн. 05 коп. та судові
витрати в розмірі 214 грн. 60 коп.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 16
липня 2009 року між ПАТ «ПроКредитБанк»
та відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 2401.10743, за умови
якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 16259
грн. 99 коп. строком користування
кредитом 12 місяців зі сплатою
відсотків у розмірі 28% річних, виходячи
з 360 календарних днів у році, остання
прийняла на себе зобов'язання
повернути у вказаний в кредитному
договорі термін суму, що складається з
суми боргу і відсотків за користування
сумою кредиту.

В забезпечення виконання кредитного
договору № 2401.10743 від 16.07.2009 року, між
ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 44010-ДП від
16.07.2009р., за яким поручитель
зобов'язався перед кредитором
відповідати по зобов'язанням
позичальника за кредитним договором №
2401.10743 від 16.07.2009 року в повному обсязі.

Згідно до розрахунку суми
заборгованості за кредитним договором,
станом на 21.11.2011 року заборгованість за
кредитним договором № 2401.10743 від 16.07.2009
року становить - 20327 грн. 05 коп., зокрема:
сальдо за кредитом - 5963 грн. 92 коп.;
проценти за графіком - 353 грн. 41 коп.;
проценти за фактичне (неправомірне)
користування простроченим капіталом -
2480 грн. 59 грн.; пеня - 11529 грн. 13 коп.

Порядок укладання та виконання
кредитного договору регулюється
загальними положеннями про позику
(Глава 71, Параграф 1 ЦК України), а також
ст.ст. 1054-1057 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 629 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Аналізуючи правовідносини, що склалися
між сторонами, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції обґрунтовано
посилався на наявність між сторонами
кредитних відносин, що підтверджено
матеріалами справи.

Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК
України укладений договір є
цивільно-правовою угодою, в якій
сторони на власний розсуд визначили
зміст їх прав і обов'язків, які є
обов'язковими до виконання сторонами
протягом строку, визначеного
договором.

Згідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Порука - це договір, за яким поручитель
зобов'язується перед кредитором іншої
особи відповідати за виконання нею
свого зобов'язання у повному обсязі або
у частині (ст. 191 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України,
поручителем по кредиту називають одну
із сторін, що уклали договір
поручительства з кредитором і яка
взяла на себе обов'язок відповідати
перед кредитором за виконання
позичальником своїх зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
стосовно безпідставності позовних
вимог банку, та того, що позивач
пропустив строк для пред'явлення
позову до поручителя, не заслуговують
на увагу.

Так, право вимоги про стягнення у
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором з позичальника та
поручителя у погашення заборгованості
за кредитним договором належить
виключно позивачеві, виходячи із
принципу диспозитивності цивільного
судочинства.

Вищезазначене відповідає роз'ясненням
наданим у п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
- право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до умов кредитного договору
№ 2401.10743 від 16.07.2009 року, позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути кредит
та сплатити відсотки за його
користування в розмірі 28% річних, на
умовах та в строки, визначені
договором.

Згідно з п. 2.2. Кредитного Договору
ОСОБА_2 зобов'язана здійснювати
погашення кредиту та сплачувати
нараховані проценти за користування
кредитом згідно з графіком, щомісячно
платежами до 21 числа місяця.

Згідно п. 2.1 Договору поруки у разі
порушення ОСОБА_2 виконання зобов'язань
банк має право вимагати від ОСОБА_3
виконання зобов'язань ОСОБА_2 солідарно
в повному обсязі.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Згідно роз'ясненням наданим у п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
- відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Згідно із п.1.2. кредитного договору -
кредит надається на 12 місяців з
терміном погашення кредиту до 21.07.2010
року.

Згідно п. 4.1. договору поруки - порука
діє з моменту укладення Договору
протягом усього строку користування
кредитом, виданого на підставі
Кредитних договорів та до моменту, що
наступить пізніше: припинення строку
дії Кредитних договорів, належного
виконання усіх умов Кредитора.

Непред'явлення Кредитором вимог про
погашення Поручителем заборгованості
Позичальника не тягне за собою
припинення поруки. Кредитор вправі
пред'являти вимогу Поручителю про
погашення заборгованості Позичальника
протягом 3 років з моменту виникнення
існуючого на момент такої вимоги
заборгованості Позичальника.

Згідно таблиці розрахунку
заборгованості на 21.07.2010 року, дату
припинення строку дії кредитного
договору, заборгованість за кредитним
договором № 2401.10743 від 16.07.2009 року
становить, зокрема: сальдо за кредитом -
5963 грн. 92 коп.; проценти за графіком - 353
грн. 41 коп.; проценти за фактичне
(неправомірне) користування
простроченим капіталом - 2480 грн. 59 грн.,
пеня, станом на 21.11.2011 року - 1529 грн. 13
коп.

За частиною першою статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК
України строк, що визначений місяцями,
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За частиною першою статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Отже, початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно таблиці розрахунку встановлено,
що ОСОБА_2 не виконує зобов'язання з
щомісячного погашення кредиту з 21.05.2010
року, наступний платіж повинен був
здійснений до 21.06.2010 року, тому з 22
липня 2010 року у банку виникло право
вимоги дострокового повернення
кредиту.

Позов ПАТ «ПроКредитБанк» пред'явлено
до суду 18.04.2012 року.

Таким чином, ураховуючи, що Кредитним
договором визначено зобов'язання
позичальника здійснювати повернення
кредиту та сплату процентів частинами
щомісяця, тобто, окремо встановлені
строки для виконання кожного
зобов'язання, перебіг позовної
давності буде починатись залежно від
закінчення строку виконання кожного
зобов'язання, отже початок позовної
давності для стягнення заборгованості
за цими платежами слід обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного з цих
зобов'язань.

Аналогічна правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013
року.

Отже, доводи апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку позовної
давності для пред'явлення вимог до
поручителя ОСОБА_3 є необґрунтованими,
так як, п. 4.1. договору поруки
передбачено строк для пред'явлення
вимог до останнього - 3 роки, тобто,
згідно до вимог ст. 252 ЦК України строк
визначено роками.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Між тим, відповідачами не було надано
суду заяви щодо застосування
спеціального строку позовної давності

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року № 6-126цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Також, не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо
необґрунтованості позовних вимог про
стягнення суми боргу з поручителя з тих
підстав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
розлучилися - 15.03.2011 року та, що банк
порушив зобов'язання, а саме, припинив
роботу деяких відділень банку.

Як зазначено вище, порука - це договір,
за яким поручитель зобов'язується
перед кредитором іншої особи
відповідати за виконання нею свого
зобов'язання у повному обсязі або у
частині.

Тому, будь які відносини, між
позичальником та поручителем, в тому
числі і сімейні, не мають значення для
відповідальності останнього перед
кредитором.

Крім того, Кредитний договір містить
реквізити сплати, які дозволяли
боржнику здійснювати погашення
заборгованості у будь-якому відділені
іншого банку, сплата якої не прив'язана
до конкретного відділення ПАТ
«ПроКредитБанк».

Квитанція про сплату ОСОБА_2
заборгованості за кредитом у сумі 1840
грн. датована 4.04.2014 року, що свідчить
про здійснення даного платежу після
ухвалення рішення судом.

Приймаючи до уваги надані сторонами
докази, розрахунки заборгованості,
обставини справи у їх сукупності,
колегія суддів вважає що сума
заборгованості за кредитним договором,
яка стягнута на користь ПАТ
«ПроКредитБанк» з відповідачів, судом
першої інстанції визначена правильно,
оскільки ОСОБА_2 належним чином не
виконувала договірне зобов'язання.

Доводи апелянтів, стосовно того, що суд
першої інстанції ухвалив рішення за їх
відсутністю у судовому засіданні, не є
підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ~
відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2012
року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: