АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А.Д., Чупікової
В.В.

секретар Кусяк М.Д.

за участю представника позивача Дідика
С.М., представника відповідача Теліщука
Т.В., третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Чернівцях до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Трансмост», третя
особа на стороні відповідача ОСОБА_3,
про визнання недійсними та скасування
акту розслідування нещасного випадку
(за формою Н-5), акту про нещасний
випадок на виробництві (за формою Н-1),
визнання нещасного випадку таким, що не
пов'язаний з виробництвом, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 15 січня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Чернівцях
(далі - відділення Фонду) звернулося з
названим позовом до Товариства з
додатковою відповідальністю
«Трансмост» (далі-ТДВ «Трансмост»).

Зазначало, що в період з 26 липня по 21
жовтня 2013 року було проведено
розслідування нещасного випадку, який
стався 15 серпня 2005 року з виконробом
ЗАТ «Трансмост» ОСОБА_3

Розслідування проводилось комісією в
складі інженера з охорони праці, голови
профспілки ТДВ «Трансмост», директора
по виробництву ТДВ «Трансмост» та
страхового експерта відділення Фонду.

За наслідками розслідування 22 жовтня
2013 року було складено два акти: акт
спеціального розслідування нещасного
випадку за формою Н-5 та акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1.

Посилаючись на те, що у матеріалах
розслідування відсутнє достовірне
підтвердження факту нещасного випадку,
який стався з ОСОБА_3, його зв'язку з
виробництвом, відділення Фонду просило
визнати недійсними та скасувати
вказані акти та визнати нещасний
випадок таким, що не пов'язаний з
виробництвом.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 15 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Скасовано акт розслідування нещасного
випадку та акт про нещасний випадок на
виробництві від 22 жовтня 2013 року.

У задоволенні позову в частині
визнання нещасного випадку таким, що не
пов'язаний з виробництвом, відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа
ОСОБА_3 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що на
порушення вимог Закону України «Про
охорону праці» та Порядку проведення
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1232 від 30 листопада 2011 року, комісією,
створеною відповідачем, не вивчено
первинної медичної документації
підприємства, історію хвороби,
документацію відділу кадрів, відділу
охорони праці, не обстежено місце
настання нещасного випадку, не опитано
свідків нещасного випадку та причетних
до нього осіб, протокол опитування
потерпілого підписано лише потерпілим,
комісією не взято до уваги пояснення
інженера з охорони праці ОСОБА_4

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд дійшов його внаслідок
неповного з'ясування обставин справи,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процессуального
права, що згідно пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення, яким у позові слід відмовити.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає. Судом по суті
спір не вирішено.

Тому, у справі слід ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог
відділення Фонду.

У справі встановлено, що 15 серпня 2005
року о 19 годині в м. Рахів по вул.
Київській, на території будівельного
майданчику ЗАТ «Трансмост» під час
сварки ОСОБА_5, який стояв на підпірній
стінці штовхнув виконроба ОСОБА_3,
від чого останній впав на каміння і
отримав середньої тяжкості тілесні
ушкодження у вигляді: закритої травми
задньої поверхні тулуба з переломом
тіла третього поясничного позвонка.
Надалі потерпілий був доставлений до
Рахівської районної лікарні де
перебував на лікуванні з 15 серпня по 19
серпня 2005 року (а.с. 9-10).

За результатами проведеної перевірки
комісія з розслідування вищевказаного
нещасного випадку на підставі зібраних
матеріалів, у т.ч. даних лікувального
закладу, де знаходився на лікуванні
потерпілий ОСОБА_3, опитування
потерпілого, можливих очевидців події,
письмових матеріалів, копії вироку
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 15 лютого 2006
року, дійшла висновку про те, що
нещасний випадок, який стався 15 серпня
2005 року з ОСОБА_3, слід вважати таким, що
пов'язаний з виробництвом та прийнято
рішення про складання актів форми Н-1,
Н-5.

Згідно п. 14 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1112 від 25
серпня 2004 року, який був чинним на час
настання нещасного випадку, визнаються
пов'язаними з виробництвом нещасні
випадки, що сталися з працівниками під
час виконання трудових обов'язків, у
тому числі у відрядженні, а також ті, що
сталися у період використання власного
транспортного засобу в інтересах
підприємства з дозволу або за
дорученням роботодавця в
установленому роботодавцем порядку.

Відповідно до п. 16 даного Порядку
нещасні випадки, пов'язані із завданням
тілесних ушкоджень іншою особою, або
вбивство працівника під час виконання
чи у зв'язку з виконанням ним трудових
(посадових) обов'язків чи дій в
інтересах підприємства незалежно від
порушення кримінальної справи
розслідуються відповідно до цього
Порядку. Такі випадки визнаються
пов'язаними з виробництвом (крім
випадків, що сталися з особистих
мотивів).

За змістом Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві, тобто
обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть.

Оскаржувані відділенням Фонду
акти комісії з розслідування нещасного
випадку, що стався з ОСОБА_3,
відповідають указаним нормам права.

Позивач посилається на вирок
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 15 лютого 2006
року, яким встановлено, що тілесні
ушкодження ОСОБА_3 завдані іншою особою
на ґрунті особистих неприязних
відносин під час сварки.

Проте зі змісту указаного вироку
(а.с.21-23) слідує, що сварка виникла з
приводу розміру заробітної плати
ОСОБА_5 і його у зв'язку з цим претензій
до

ОСОБА_3, як до виконроба, який
знаходився на робочому місці під час
виконання ним трудових обов'язків, а не
як до приватної особи.

Відповідно спірний випадок не
може вважатися таким, що стався з
особистих мотивів.

Необґрунтованими є і твердження
позивача про неповноту розслідування
комісією, оскільки всі основні дані про
час настання нещасного випадку, його
обставини та причини комісією
з'ясовано.

Посилання позивача на
незалучення до роботи комісії
представника відділення Фонду
спростовується змістом самих
оспорюваних актів.

Позивач зазначає про те, що
нещасний випадок на виробництві не
було зареєстровано, проте це не є виною
потерпілого ОСОБА_3 й не свідчить, що
факту нещасного випадку на виробництві
не було.

Твердження позивача про те, що з огляду
на час настання нещасного випадку, а
саме 19 година, він міг статися поза
межами робочого часу фактично
ґрунтуються лише на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що
нещасний випадок стався та території
будівельного майданчику під час
проведення будівельних робіт.

Наведене свідчить про
безпідставність та недоведеність
позовних вимог відділення Фонду.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено внаслідок
неповного з'ясування обставин справи,
що мають значення для справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким у позові слід відмовити..

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп.1, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 15січня 2014 року
скасувати.

У позові Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Чернівцях до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Трансмост» про
визнання недійсними та скасування акту
розслідування нещасного випадку (за
формою Н-5), акту про нещасний випадок на
виробництві (за формою Н-1), визнання
нещасного випадку таким, що не
пов'язаний з виробництвом відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.Д. Галичанський

В.В. Чупікова