Справа № 353/209/14-ц
Провадження № 2/353/162/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
м.Тлумач

Тлумацький районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Гавриш Я.М.

з участю секретаря Гуцуляк Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тлумач справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
з тих підстав, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 22.02.2007
року остання отримала кредит у розмірі
10000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідачка своїм підписом
підтвердила згоду на те, що заява разом
з Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між нею та банком
договір.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті ЦК договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Відповідачка порушила строки
виконання грошового зобов'язання по
вище вказаному кредитному договору, в
зв'язку з чим станом на 30.11.2013р. її
заборгованість становить 25508,96 грн.

В судове засідання представник
позивача Аннюк В.В. не з`явився, але
подав до суду письмову заяву в якій
позов підтримує повністю та просить
справу розглянути без його участі. Не
заперечує проти заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 в суде засідання
не з'явилася, але направила на адресу
суду письмову заяву про застосування
строків позовної давності, в якій
зазначила, що банком пропущений строк
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки позовна заява подана до суду в
2014 році, а кредитні кошти надавалися
строком на 1 рік, таким чином з моменту
укладення договору по дату звернення
позивача з позовною заявою до суду
минуло більш як 7 років. Просила
застосувати щодо даної справи строк
позовної давності та відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
а справу розглянути без її участі.

Дослідивши та оцінивши дані, що
містяться в письмових доказах по
справі, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на
ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був
укладений договір № б/н, згідно умов
якого остання

отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с.22-23).

Відповідачка своїм підписом
підтвердила згоду на те, що заява разом
з умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між нею та банком
договір.

При укладанні Договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті ЦК договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 30.11.2013 року
відповідачці нараховано
заборгованість на загальну суму 25508
грн. 96 коп., а саме: заборгованість за
кредитом - 7266,48 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
12632,28 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 3919,30 грн., штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(процентна складова) - 1190,90 грн. (а.с.7-21).
У
відповідності з ст.ст.525, 526 ЦК України,
зобов`язання повинні виконуватися в
повному обсязі та в установлені строки,
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.
Згідно пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ Умов
та правил надання банківських послуг,
строк дії картки вказаний на картці
(місяць та рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця. Водночас, із Правил
користування платіжною карткою
випливає, що договір є чинним у межах
строку дії картки.

Відповідно до Правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такої правової позиції дійшов
Верховний Суд України у постанові від 19
березня 2014 року № 6-14цс14.

Суд вважає
необґрунтованими посилання позивача
на п. 9.12. Умов та правил надання
банківських послуг відповідно до якого
строк дії договору становить 12 місяців
і якщо у випадку цього строку ні одна з
сторін не проінформує другу сторону
про припинення строку дії договору, він
автоматично лонгується на той самий
строк, виходячи з наступного.
Так, в
обґрунтування пролонгації договору
позивач не надав суду доказів видачі
позичальнику нової банківської картки,
не надав бухгалтерської документації,
що підтверджує факт перерахунку коштів
на рахунок позичальника після спливу
строку кредитного договору від 22.02.2007
року.

При цьому розрахунок, наданий
позивачем, також не містить доказів
перерахування коштів позичальнику, які
б він мав можливість використати. В
матеріалах справи відсутні будь-які
відомості про направлення банком
відповідачці повідомлень (листів) про
продовження дії договору та
необхідність погашення новоутвореної
заборгованості. Також, позивачем не
надано суду звіту який би підтвердив
факт надання відповідачці банківських
послуг, який відповідно до п.9.13 Умов та
правил надання банківських послуг є
підтвердженням факту надання
кредитором банківських послуг.

Аналізуючи
викладене, суд приходить до висновку
про те, що фактично банк продовжував
нараховувати відповідачці відсотки за
користування кредитом, строк дії якого
сплинув та штрафні санкції, не
пролонгувавши кредит у встановленому
законом порядку, не перераховуючи
кредитні кошти за начебто
пролонгованим договором та не видавши
позичальнику нову кредитну картку.

Зазначені обставини фактично
унеможливили використання коштів
позичальником після спливу строку дії
кредитного договору від 22.02.2007 року, а
тому суд підстав вважати договір
пролонгованим не вбачає.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Згідно із ч. 3, ч. 4
ст. 267 ЦК України сплив строку позовної
давності є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог, якщо
стороною не було подано доказів про
поважність причини пропуску строку
позовної давності. Крім того, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.
Відповідачка ОСОБА_1
направила на адресу суду письмову
заяву про застосування строків
позовної давності, в якій зазначила, що
банком пропущений строк позовної
давності щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 22.02.2007 р. та просила застосувати
щодо даної справи строк позовної
давності та відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.
Позивачем суду не подано заяви про
поновлення пропущеного строку та не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що строк для звернення до суду з
позовом ним пропущено з поважних
причин.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмовити
ПАТ «ПриватБанк» у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском ним строку
позовної давності.
На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у зв'язку з пропуском строку
позовної давності - відмовити.
Судові витрати
по справі понесені Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» віднести на його
рахунок.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області через Тлумацький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку встановленому ст. 223 ЦПК
України.

Головуючий
Я.М. Гавриш