Справа №486/25/14-ц 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження №22-ц/784/792/14
Справа № 22-ц/784/711/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Руднік Є.М.,

за участю позивачки ОСОБА_2,
представника апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 30
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_4, товариство з обмеженою
відповідальністю
«Атомгідроенергобуд» (далі: ТОВ
«Атомгідроенергобуд») про визнання
права власності на частку квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

29 серпня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до свого колишнього
чоловіка ОСОБА_5 про визнання за нею
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1, яку 07 квітня 2000 року,
перебуваючи у шлюбі, придбали у спільну
власність, оформивши набуте на
відповідача. Посилаючись на те, що
відповідач не визнає її право на частку
в квартирі, просила визначити її
судовим рішенням і, одночасно,
встановити порядок користування
квартирою.

В серпні 2011 року син сторін - ОСОБА_6 -
також звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про вселення його в спірну
квартиру.

В вересні 2011 року ОСОБА_5 пред'явив
зустрічний позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_2
про визнання їх такими, що втратили
право користування спірною квартирою.

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 26
вересня 2011 року залучено до участі у
справі в якості третьої особи АТЗТ
«Атомгідроенергобуд», яке продало
ОСОБА_5 спірну квартиру.

Ухвалою цього ж суду від 30 листопада 2011
р. провадження у даній справі було
зупинено до вирішення судом справи за
позовом АТЗТ «Атомгідроенергобуд» до
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним і неукладеним.

В ході судового розгляду справи за
позовом АТЗТ «Атомгідроенергобуд»
ухвалою Южноукраїнського міського
суду від 03 березня 2012 року була визнана
мирова угода, за умовами якої, зокрема,
був визнаний неукладеним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 07
квітня 2000 року та право власності на
квартиру перейшло від ОСОБА_5 до АТЗТ
«Атомгідроенергобуд» (а.с.102-103 т.1).

19 квітня 2012 року АТЗТ
«Атомгідроенергобуд» продало спірну
квартиру ОСОБА_4 (а.с.125 т.1).

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 26 квітня 2012
року скасовано ухвалу
Южноукраїнського міського суду від 03
березня 2012 року про визнання мирової
угоди, а справа направлена до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. Рішенням Южноукраїнського
міського суду від 18 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 березня 2013 року, в
задоволенні позову АТЗТ
«Атомгідроенергобуд» до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі продажу
спірної квартири недійсним -
відмовлено (а.с.118-122 т.1).

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду від 16 квітня 2013 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи
ОСОБА_4

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5
про визнання за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1, оскільки вона є
добросовісним її набувачем. Даний
позов було об'єднано в одне провадження
з позовами ОСОБА_2, ОСОБА_6 і ОСОБА_5

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду від 28 листопада 2013 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1
ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою цього ж суду від 30 грудня 2013
року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права
власності на квартиру - залишено без
розгляду на підставі п.3.ч.1.ст.207 ЦПК
України.

Ухвалою цього ж суду від 30 грудня 2013
року за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_2
залишено без розгляду позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення та
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
визначення порядку користування
квартирою відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207
ЦПК України.

Заочним рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 30 грудня 2013 року уточнені позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за
позивачкою право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 31 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 285 грн. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати заочне рішення та
ухвалити нове, яким відмовити у позові
ОСОБА_2

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 8
вересня 1979 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївській області від 21 квітня 2006
року був розірваний, рішення набрало
законної сили 03 травня 2006 р.

За час перебування сторін у шлюбі 07
квітня 2000 року ОСОБА_5 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу була придбана у АТЗТ
«Атомгідроенергобуд» квартира
АДРЕСА_1. Відповідно до пункту 3.1. цього
договору продаж вчинено за 33138грн.02коп.,
які Покупець зобов'язується сплатити
продавцю в строк до 07 квітня 2015 року.
Пунктом 8 договору встановлено, що
право власності на придбану квартиру
переходить до Покупця з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору (а.с. 9).

Згідно ст. 16 Закону УРСР «Про
власність» N 697-XII від 07.02.1991р. та ст.22
КпШС УРСР, що регулювали
правовідносини сторін на час придбання
спірної квартири, презумується, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності. Таке ж
зазначено у ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60
СК України.

Таким чином, суд першої інстанції дав
належну оцінку доказам та прийшов до
правильного висновку про те що спірна
квартира є спільною власністю ОСОБА_5 і
ОСОБА_2 та, виходячи з положень ст.22 КпШС
УРСР і ч.1 ст.70 СК України щодо рівності
часток подружжя у спільній власності,
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивачки про визнання за нею права
власності на ? частку спірної квартири.

Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Проте, позовних вимог про визнання
спірної квартири особистою приватною
власністю відповідачем ОСОБА_2 не було
заявлено. За такого, посилання апелянта
ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського
міського суду від 21 квітня 2006 року про
розірвання шлюбу ОСОБА_2 не мають
правового значення. До того ж вказаним
рішенням встановлений тільки факт
припинення шлюбних відносин сторін з
2001 року, а не факт окремого проживання
сторін із зазначеного часу.

Інших доводів апеляційна скарга на
рішення суду не містить.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
заочне рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 30 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий
Судді