АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №670/658/13-ц
Провадження №22-ц/792/583/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Гринчука Р.С., Заїки В.М.,

при
секретарі : Сацюк Г.О.

з участю : позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 670/658/13-ц за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Віньковецького районного суду
від 13 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказувала, що є власником
домоволодіння по АДРЕСА_1 та
користувачем земельної ділянки площею
0,15 га для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд. Обґрунтовуючи позов, зазначала,
що відповідач, який проживає у
сусідньому домоволодінні, чинить
перешкоди у встановленні плоту, що
розділяє їх домоволодіння. Зокрема, 12
та 19 червня 2013 року під час виконання
будівельниками робіт, відповідач
перешкоджав у виконанні роботи та не
дав можливості виконати заплановані
роботи. Добровільно вирішити спір
відповідач відмовляється. Тому,
уточнивши позовні вимоги, позивач
просила зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою за адресою :
АДРЕСА_1 шляхом заборони вчинення
будь-яких дій, що перешкоджають
зведенню нею плоту, який розділятиме
суміжні з його земельні ділянки,
стягнути з відповідача судові витрати,
в тому числі витрати на проведення
судової земельно-технічної експертизи.

Рішенням Віньковецького районного
суду від 13 січня 2014 року вказаний позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 шляхом
заборони вчинення будь-яких дій, що
перешкоджають зведенню ОСОБА_1 паркану
між її та суміжною земельною ділянкою
ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у вигляді коштів
витрачених на проведення експертизи в
сумі 2937 грн. 60 коп. та судовий збір в
сумі 117 грн. 70 коп.

________________________________________________________________________
_________

Головуючий у першій інстанції -
Волкова О.М. провадження
№ 22-ц/792/583/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 45

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким відмовити
в задоволенні позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Вказує, що при
вирішенні спору суд належним чином не
дослідив розташування межі суміжних
земельних ділянок. Вважає
необґрунтованим висновок експерта,
зокрема, щодо зміщення межі. При
вирішенні спору суд не взяв до уваги, що
бетонне відмощення для паркану уже
частково встановлено на його земельній
ділянці. Також вказує, що суд
безпідставно не взяв до уваги, що
позивачка має намір встановити паркан
висотою 1,7 метра, хоча відповідного
дозволу не отримала. Апелянт також
вважає, що встановлення позивачем
паркану на межі самовільно, без
отримання його згоди, є порушенням його
прав, як суміжного користувача.

Перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору дарування є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та є
землекористувачем земельної ділянки
розміром 0,15 га, на якій розміщене це
домоволодіння.

Рішенням Віньковецької селищної
ради від 29 липня 2009 року ОСОБА_1 надано
дозвіл на розробку технічної
документації щодо передачі їй у
власність земельної ділянки площею 0.15
га. по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку.

ОСОБА_3 на підставі рішення
Віньковецької селищної ради № 04 від 12
жовтня 2010 року є власником земельної
ділянки, площею, 15 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарський будівель і споруд та
земельної ділянки, площею 0,112 га з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_2.

Під час виготовлення технічної
документації щодо передачі у власність
ОСОБА_3 вказаних земельних
ділянок представником виконання
геодезичних робіт ТОВ «Краянин» за
участю сільського голови було складено
протокол встановлення (погодження)
зовнішніх меж земельної ділянки на
місцевості від 24 вересня 2010 року,
підписаний і суміжним
землекористувачем ОСОБА_1

Даним протоколом було погоджено
межі земельних ділянок суміжних
землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1
згідно кадастрового плану.

Вказані обставини
підтверджуються матеріалами справи, не
заперечують їх і сторони.

В червні 2013 року позивач зі своєї
сторони земельної ділянки почала
споруджувати паркан у вигляді
бетонного фундаменту та влаштованих на
нього металевих листів. Однак
відповідач перешкоджав спорудженню
паркану з тих мотивів, що бетонний
фундамент під паркан знаходиться на
його частині земельної ділянки, що він
підтвердив в судовому засіданні суду
першої інстанції.

У відповідності до ст.ст. 103, 106
Земельного кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власник земельної ділянки має
право вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За висновком земельно-технічної
експертизи, проведеної за клопотанням
позивача, зміщення межі зі сторони
ОСОБА_1 внаслідок спорудження
бетонного фундаменту під огорожу в
сторону ОСОБА_3 не виявлено.

Як вбачається з рішення суду першої
інстанції, допитаний під час розгляду
справи експерт, пояснив, що межа між
земельними ділянками сторін є однією
прямою лінією та в точці 7 (додатку № 2
до висновку експерта) зміщена на 23 см.
саме в сторону позивачки.

Згідно акту комісії Віньковецької
селищної ради при огляді садиб ОСОБА_1
та ОСОБА_3 порушень межових знаків не
виявлено, ОСОБА_1 має право зі своєї
сторони садиби встановлювати огорожу.

В той же час відповідач не надав до суду
достеменних та беззаперечних доказів,
що, бетонний фундамент під паркан
знаходиться на його частині земельної
ділянки, чим порушуються його права як
суміжного землекористувача та
власника земельної ділянки. Не здобуті
такі докази і судом, який здійснив всі
необхідні заходи в межах своїх
повноважень згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК
України.

З врахуванням вказаних обставин справи
та досліджених в суді доказів, слід
прийти до висновку, що вищевказані
твердження відповідача, не
відповідають дійсним обставинам
справи, а тому, перешкоджаючи ОСОБА_1 в
спорудженні паркану, відповідач
порушує її права як суміжного
землекористувача.

Доводи апеляційної скарги, що висновок
земельно-технічної експертизи є не
обґрунтованим і таким, що не відповідає
фактичним обставинам справи слід
відхилити, оскільки ніяких доказів в
спростування вказаного висновку та
підтвердження його необґрунтованості
апелянтом не надано. Письмових
клопотань про призначення повторної
експертизи у відповідності до вимог ст.
150 ЦПК України ним до суду не подавалось
та повторна експертиза не проводилась.

Безпідставними також є твердження
апелянта, що позивач мала право
встановлювати огорожу на межі суміжних
земельних ділянок лише за його згодою,
адже у відповідності до ст. 108
Земельного кодексу України власники
суміжних земельних ділянок мають право
на спільне використання межових
споруд, не порушуючи права один одного.

Також не заслуговують на увагу
твердження апелянта, що будівництвом
паркану висотою 1 м. 60 см будуть
порушуватись його права як суміжного
землекористувача.

Як пояснила позивач, на даний час вона
поставила лише дві плити металевого
паркану, в іншій частині паркан з
металевої сітки. При цьому
відповідачем не надано належних
доказів, що вказаний паркан порушує
його права як суміжного
землекористувача по
архітектурно-планувальним та
санітарно-гігієнічним нормам.

При цьому відповідач перешкоджав
позивачу в будівництві паркану з
підстав будівництва фундаменту на його
земельній ділянці, а не з підстав
висоти паркану.

Крім того відповідач не позбавлений
можливості в майбутньому при наявності
достатніх доказів, що огорожа такої
висоти порушує його права звернутись
до суду з позовом про усунення перешкод
в користуванні своєю земельною
ділянкою.

Не спростовують висновків суду й інші
доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду
від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
(підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко