АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/428/2014
інстанції: Кондратенко О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, треті
особи: Шевченківська районна у м. Києві
рада, Головне управління юстиції у м.
Києві, товарна біржа "Українська біржа
"Десятинна", про визнання недійсним
доручення, біржового контракту,
договору купівлі-продажу квартири,
визнання права власності держави на
квартиру в порядку спадкування,
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, Шевченківської районної
у м. Києві ради, треті особи: Третя
Київська державна нотаріальна контора,
товарна біржа "Українська біржа
"Десятинна", орган опіки та піклування
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, про визнання
добросовісним набувачем та визнання
права власності на квартиру, за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2001 року Державної податкова
інспекція у Шевченківському районі м.
Києва (далі - ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва) звернулась до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
квартира АДРЕСА_1 на праві власності
належала ОСОБА_4, якого було вбито
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 4 листопада 1996 року на
товарній біржі "Українська біржа
"Десятинна" між ОСОБА_2, який діяв на
підставі доручення, наданого нібито
ОСОБА_4, та ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу. Вироком Київського
міського суду від 17 травня 1999 року в
кримінальній справі ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні ІНФОРМАЦІЯ_1 року
вбивства ОСОБА_4 Вироком суду
встановлено, що ОСОБА_2 незаконно
заволодів документами ОСОБА_4 та,
підробивши доручення від його імені на
право розпоряджатися квартирою, продав
її ОСОБА_1

Посилаючись на викладені обставини,
позивач, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив суд визнати
недійсним доручення, посвідчене 18
жовтня 1996 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, від імені ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_2 на розпорядження квартирою
АДРЕСА_1; визнати недійсним біржовий
контракт на продаж і купівлю квартири
АДРЕСА_1, укладений 4 листопада 1996 року
та зареєстрований за № 7743 на товарній
біржі "Українська біржа "Десятинна";
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 4 листопада
1996 року та зареєстрований за № 7743-3528 на
товарній біржі "Українська біржа
"Десятинна" між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, від
імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2;
визнати право власності держави на
квартиру в порядку спадкування, а також
виселити ОСОБА_1 з усіма
зареєстрованими особами зі спірної
квартири.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Шевченківської районної у м. Києві ради
про визнання дійсним
договору-купівлі-продажу та визнання
його добросовісним набувачем.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 14 жовтня 2011
року у задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва та
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні їх позову і ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
сторонами не оскаржується.

Представник ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва - Пономарьова Г.В. в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скарги з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_1, представник органу опіки та
піклування Шевченківської районної у
м. Києві державної адміністрації -
Астапенко Л.М. заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вважали, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1
на праві власності належала ОСОБА_4,
якого було вбито ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

18 жовтня 1996 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 посвідчено доручення від
імені ОСОБА_4, яким він уповноважив
ОСОБА_2 розпоряджатися належною йому на
праві власності квартирою АДРЕСА_1.

4 листопада 1996 року на товарній біржі
"Українська біржа "Десятинна" укладено
біржовий контракт, який зареєстровано
за № 7743, на продаж і купівлю квартири
АДРЕСА_1.

Цього ж дня на товарній біржі
"Українська біржа "Десятинна" укладено
договір купівлі-продажу, згідно якого
ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_4 на
підставі доручення від 18 жовтня 1996
року, продав, а ОСОБА_1 купив квартиру
АДРЕСА_1.

Вироком Київського міського суду від 17
травня 1999 року в кримінальній справі
ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні
ІНФОРМАЦІЯ_1 року вбивства ОСОБА_4
Вироком суду встановлено, що
невстановлена слідством особа від
імені ОСОБА_4, використовуючи документи
останнього, видала доручення на право
розпорядження спірною квартирою на
ім'я ОСОБА_2

Спадкоємців у вбитого ОСОБА_4 не має.

Відмовляючи у задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва, суд
першої інстанції виходив із того, що
позовні вимоги про визнання недійсним
доручення, посвідченого 18 жовтня 1996
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 на
розпорядження квартирою АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню, оскільки
вказане доручення права ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва не
порушує; біржовий контракт та договір
купівлі-продажу спірної квартири
укладені з дотриманням Закону України
"Про товарну біржу, а тому підсутні
підстави для визнання недійсними
біржового контракту та договору
купівлі-продажу від 4 листопада 1996 року;
відсутні підстави для визнання права
власності на спірну квартиру за
державою в порядку спадкування та
виселення ОСОБА_1; ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
пропущено трирічний строк звернення до
суду з вимогою про визнання права
власності на квартиру.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України до цивільних відносин,
яки виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення
цього Кодексу застосовуються до тих
прав та обов'язків, що виникли або
породжують існувати після набрання ним
чиності.

Ураховуючи викладене, до регулюванння
спірних правовідносин сторін
необхідно застосовувати положення
Цивильного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР).

Згідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода,
що не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

За правилами ст. 48 ЦК УРСР угода
визнається недійсною при
невідповідності її не тільки законові,
а й іншим актам, виданим органами
державної влади і управління в межах
наданої їм компетенції.

Стаття 48 ЦК УРСР застосовується при
порушенні встановленого порядку
вчинення громадянами і організаціями
дій, спрямованих на встановлення, зміну
чи припинення цивільних прав і
обов'язків, при ущемленні угодою
особистих або майнових прав
неповнолітніх дітей, а також в інших
випадках їх невідповідності вимогам
чинного законодавства, якщо для них не
встановлені особливі правила визнання
угод недійсними (статті 45 - 47, 49 - 58 ЦК).

Угода, укладена однією особою
(представником) від імені другої особи
(яку він представляє) в силу
повноваження, що грунтується на
довіреності, законі або
адміністративному акті, безпосередньо
створює, змінює і припиняє цивільна
права та обов'язки особи, яку
представляють. Представник не може
укладати угоди від імені особи, яку він
представляє, ні у відношенні себе
особисто, ні у відношенні другої особи,
представником якої він одночасно є (ст.
62 ЦК УРСР).

Довіреністю визнається письмове
уповноваження, яке видається однією
особою іншій особі для представництва
перед третіми особами (ст. 64 ЦК УРСР).

За положення ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Право продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові.

Оскільки на момент посвідчення
доручення від 18 жовтня 1996 року, яким
ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2
розпоряджатися належною йому
квартирою, власника спірної квартири
ОСОБА_4 було вбито; вироком Київського
міського суду від 17 травня 1999 року
встановлено, що невстановлена
слідством особа від імені ОСОБА_4,
використовуючи документи останнього,
видала доручення на право
розпорядження спірною квартирою на
ім'я ОСОБА_2, то оспорюване доручення
від 18 жовтня 1996 року та укладені на
підставі нього біржовий контракт від 4
листопада 1996 року та договір
купівлі-продажу від 4 листопада 1996 року
підлягають визнанню недійсними на
підставі ст. 48 ЦК УРСР, як такі, що не
відповідають закону, зокрема
положенням ст. ст. 62, 224, 225 ЦК УРСР.

Разом з тим, спір про повернення майна,
що виникає із договірних відносин або
відносин, пов'язаних із застосуванням
наслідків недійсності договору,
підлягає вирішенню відповідно до
законодавства, яке регулює ці
видносини.

Згідно з вимогами ЦК УРСР, особа, яка
вважає, що її права порушені, має право
звернутися до суду як з позовом про
визнання відповідної угоди недійсною
(ст. ст. 48 - 58 ЦК УРСР), так і з позовом про
витребування майна з чужового
незаконного володіння (ст. 145 ЦК УРСР).

При цьому право визначати предмет і
правові підстави позову законом надано
виключно позивачеві.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
звернулася до суду із позовом про
визнання доручення, біржового
контракту та договору купівлі-продажу
недійсними з підстав їх
невідповідності вимогам закону.

Стаття 48 ЦК УРСР встановлює загальне
правило про те, що угода є недійсною у
зв'язку з недодержанням в момент її
вчинення стороною (сторонами)
загальних вимог, які необхідні для
чинності угоди.

У цій статті визначено особливі
правові наслідки недійсності угоди.
Зокрема, при недійсній угоді кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
не передбачені законом.

За змістом зазначених норм та виходячи
із загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
договору.

Разом з тим реституція як спосіб
захисту цивільного права
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який визнано недійсним.

У зв'язку з цим вимога про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного договору, за правилами
реституції може бути пред'явлена
тільки стороною недійсного договору.

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захисту шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. 48 ЦК УРСР.

Позовних вимог про витребування
спірної квартири із чужого незаконного
володіння ДПІ у Шевченківському районі
не заявляла.

Ураховуючи викладене, правових підстав
для задоволення позову в іншій частині
позовних вимог немає.

Крім того, є безпідставним посилання
суду першої інстанції на наявність
додаткових підстав для відмови у
задоволенні позову в цій частині у
зв'язку із пропуском позивачем строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише у разі
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про часткове
задоволення позову.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання його добросовісним
набувачем сторонами не оскаржується, а
тому в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України не
переглядається судом апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2011 року в
частині відмови у задоволенні позову
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення наступного змісту.

Позов Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
задовольнити частково.

Визнати недійсним доручення,
посвідчене 18 жовтня 1996 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, від імені
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 на розпорядження
квартирою АДРЕСА_1.

Визнати недійсним біржовий контракт на
продаж і купівлю квартири АДРЕСА_1,
укладений 4 листопада 1996 року та
зареєстрований за № 7743 на товарній
біржі "Українська біржа "Десятинна".

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 4 листопада
1996 року та зареєстрований за № 7743-3528 на
товарній біржі "Українська біржа
"Десятинна" між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, від
імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2.

В іншій частині позову Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий

Судді: