УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - державний
нотаріус Баришівської районної
державної нотаріальної контори
Маховка Володимир Володимирович, про
визнання заповіту нікчемним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
його представником за довіреністю
ОСОБА_7, на ухвалу апеляційного суду
Київської області від 05 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив
встановити нікчемність заповіту
ОСОБА_8, посвідченого 06 березня 2010 року
державним нотаріусом Баришівської
районної державної нотаріальної
контори Маховкою В.В.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_8, після смерті якого
він дізнався про складення ним 06
березня 2010 року на ім'я відповідачки
заповіту.

Зазначав, що останні роки батько хворів
на онкозахворювання, а тому у нього
виникають сумніви щодо складення та
підписання його батьком заповіту,
оскільки підпис на заповіті не
відповідає підпису ОСОБА_8

Посилаючись на вищевикладене, просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 27
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Баришівського
районного суду Київської області від 11
грудня 2013 року заяву ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
витрати на правову допомогу в розмірі 3
707 грн 10 коп.

Не погоджуючись із додатковим рішенням
суду першої інстанції, представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 14 січня 2014 року
звернувся із апеляційною скаргою (а. с.
66-69, т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 17 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на додаткове рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 11 грудня 2013 року
залишено без руху та надано для
усунення недоліків строк, який не може
перевищувати тридцяти днів з дня
отримання ухвали, а саме: сплати
судового збору та подання заяви про
поновлення строку на апеляційне
оскарження додаткового рішення із
зазначенням причин його пропуску (а. с.
75, т. 2).

На виконання вимог ухвали від 17 січня
2014 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7 04
березня 2014 року на адресу суду
апеляційної інстанції надіслано
квитанцію про сплату судового збору;
заява про поновлення строку на
апеляційне оскарження додаткового
рішення заявником та його
представником не подана (а. с. 85-90, т. 2).

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 05 березня 2014 року
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на додаткове рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 11 грудня 2013 року
з підстав, встановлених ч. 3 ст. 297 ЦПК
України (а. с. 94, т. 2).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції, а справу
передати для продовження розгляду до
апеляційного суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_9 на касаційну скаргу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
у відкритті апеляційного провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
додаткове рішення Баришівського
районного суду Київської області від 11
грудня 2013 року, керувався положеннями
ч. 3 ст. 297 ЦПК України та дійшов
правильного висновку, що ОСОБА_4 та його
представник вимог ухвали суду від
17 січня 2014 року не виконали, оскільки
не надіслали заяву про поновлення
апеляційного строку.

Докази та обставини, на які посилається
заявник у касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваної ухвали.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником за довіреністю ОСОБА_7,
відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 05 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана