Єдиний унікальний номер 258/8472/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/962/2014
Головуючий 1 інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Азевич В.Б.
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,
суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,
при секретарі Забавіній М.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди завданої пошкодженням
здоров'я на виробництві,
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 11 жовтня 2013 року,-
Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 11 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
відділення Фонду у Кіровському районі
м. Донецька на користь ОСОБА_1,
одноразово 6 000 грн. в порядку
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків.

На вказане рішення суду відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві не є
належним відповідачем, тому суд першої
інстанції повинен був залучити до
участі у справі як відповідача
роботодавця ОСОБА_1, тобто підприємство
на якому їй була завдана шкода, в
зв'язку з травмою. Фондом до суду першої
інстанції було надано клопотання про
залучення до участі роботодавця
позивача, яке не було прийнято судом.

Вказує, що пунктом 3 прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV передбачено, що відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 1 січня 2008 року.

На думку відповідача, факт наявності
моральної шкоди встановлюється
медичними органами і повинен
зазначатися у висновку МСЕК.

Сторони, належним чином, сповіщені про
час та місце розгляду справи, не
з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції у справі
встановлено, що позивачка з лютого 1978
року по вересень 2012 року працювала на
Донецькому коксохімічному заводі ім.
Кірова, який у подальшому був
перейменований у ВАТ «Донецьккокс».
04.06.2004 року перебуваючи на своєму
робочому місці та виконуючи роботу
транспортувальника, вона проводила
прибирання транспортера та її права
рука потрапила між обертовим роликом і
рухомою транспортерною стрічкою,
внаслідок чого отримала травму правої
руки - затиснення правої кисті, забиту
рану кисті з травматичним
відшаруванням шкіри та частковим
пошкодженням сухожилля і пальця лівої
кисті. З робочого місця позивачка
терміново каретою швидкої допомоги
доставлена до травматологічного
відділення, а потім до ОЦКЛ, де їй
зробили операцію на правій руці. 08.06.2004
року на підприємстві був затверджений
Акт № 6 форми Н-1 про нещасний випадок на
виробництві, який мав місце 04.06.2004 року.

24 листопада 2004 року рішенням
медико-соціальної експертної комісії,
позивачці було первинно встановлено
стійка втрата професійної
працездатності на 20% у зв'язку з
отриманими травмами на виробництві.
Висновком МСЕК від 21.01.2009 року втрата
професійної працездатності за
наслідками травмування 04.06.2004 року в
розмірі 10% встановлена безстроково.

Тобто суд обґрунтовано дійшов висновку
про завдання позивачці внаслідок
виробничої травми моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях, що вона
понесла у зв'язку з цим.

Даний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з наведеного, не можна
прийняти до уваги доводи Фонду щодо не
доведення позивачкою факту завдання їй
моральної шкоди ушкодженням здоров'я.

З матеріалів справи вбачається, що з
позивачкою 4 червня 2004 року стався
нещасний випадок на виробництві, що
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві №6 від 08.06.2004
року. (а. с. 8-9)

Згідно акту огляду МСЕК від 24.11.2004 року
у зв'язку з даною травмою позивачці
вперше встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
20% з 24.11.2004 року з наступним переоглядом.
(а. с. 25)

Оскільки позивачці була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності, тому суд обґрунтовано
застосував положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону № 1105-XIV та дійшов висновку про
наявність факту заподіяння їй
моральної шкоди внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві.

Відповідно до ст. 58 ч. 1 Конституції
України та ст. 5 ЦК України, акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

У зв'язку з чим, апеляційний суд не може
погодитися з доводами Фонду про
відсутність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди,
оскільки страховий випадок стався до
набрання чинності нормативними актами,
на які посилається Фонд у апеляційній
скарзі (щодо припинення виплат на
відшкодування моральної шкоди).

Визначаючи розмір грошової
компенсації моральної шкоди, суд
врахував стан здоров'я позивачки,
ступень втрати професійної
працездатності, глибину фізичних і
моральних страждань, та стягнув на її
відшкодування 6 000 грн.

Враховуючи конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає можливим
погодитися з розміром компенсації
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції.

При встановленні зазначених фактів і
ухваленні рішення судом першої
інстанції не порушено норм
процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права,
тому підстави для скасування рішення
суду відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 11 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: