Провадження №2/761/257/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
відсотків за договором позики, суд,-

встановив:

Представник позивача
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача процентів за
договором позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим, що 20 листопада 2004 року між ОСОБА_2 і
громадянином Франції ОСОБА_4 укладено
договір позики в письмовій формі, про
що свідчить відповідна розписка,
згідно якої ОСОБА_2 отримано грошові
кошти в розмірі 39 740 євро, які останній
зобов'язувався повернути на протязі 11
років до 20.11.2015 року. В 2008 році
відповідач повернув позивачу 3400 євро.
16.02.2011 року представник позивача
направив на адресу відповідача вимогу
про погашення боргу, однак 21.02.2011 року
відповідач відмовив у задоволення
вказаної вимоги.

В зв'язку із зазначеними обставинами,
позивач просить стягнути з відповідача
суму відсотків в розмірі 47 632,67 гривень
за період з 23.08.2011 року по 16.04.2013 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, та звернувся
з запереченням в якому зазначив, що
20.11.2004 року відповідач отримав від
позивача кошти, що підтверджується
розпискою, за якою відповідач
обов'язувався повернути їх протягом 11
років до 20.11.2015 року та інших
зобов'язань за вказаною розпискою не
передбачалося. Тому дані вимоги
позивача щодо стягнення відсотків за
даною позикою є незаконними та
суперечать договору позики та його
умовам, крім того, це по суті являється
фінансовою допомогою.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
та оцінивши письмові докази по справі у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 20
листопада 2004 року між ОСОБА_2 і
громадянином Франції ОСОБА_4 укладено
договір позики в письмовій формі, про
що свідчить відповідна розписка,
згідно якої ОСОБА_2 отримано
матеріальну допомогу в розмірі 39 740,00
євро, які останній зобов'язувався
повернути на протязі 11 років до 20.11.2015
року. (а.с.4).

Згідно копії розписки Позикодавець
(Позивач) передає у власність
позичальнику грошові кошти в розмірі
39740,00 євро, а Позичальник зобов'язується
повернути їх Позикодавцю на протязі 11
років до 20.11.2015 року.

16.02.2011 року представник позивача
направив на адресу відповідача вимогу
про погашення боргу, однак 21.02.2011 року
відповідач відмовив у задоволення
вказаної вимоги.

В порушення умов
наданої розписки та взятих на себе
зобов'язань, відповідач у зазначений
строк нараховані відсотки по отриманим
грошовим коштам позивачу не повернув.

Відповідачем не було надано належних і
допустимих доказів щодо виконання ним
умов вимоги про сплату відсотків, адже
сторона відповідача заперечує
наявність у себе такого обов'язку
взагалі.

Виходячи із вищевказаного, в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
сплату відсотків не здійснює та вимогу
представника позивача від 16.02.2011 року
залишив без уваги.

Відповідно до статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11
ЦК України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Оскільки розмір процентів за
користування грошима у договорі позики
не вказаний і вказаний договір не
являється безпроцентним, в розумінні
ч.2 ст.1048 ЦК України, тому позивач
правомірно просить відповідно до вимог
ч.1 ст.1048 ЦК України, стягнути проценти
виходячи із облікової ставки НБУ за
вказаний період.

В зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань та несплаті
відсотків по сумі позики, відповідач
має сплатити позивачу нараховані
відсотки на суму позики.

Судом встановлено, що відповідач
протягом дії договору позики повернув
позивачу 4120,00 євро про що свідчить
відмітка на примірнику розписки
відповідача (а.с.42).

Враховуючи викладене та відповідно до
суми позики заборгованість перед
позивачем по нарахованим відсоткам за
період з 23.08.2011 року по 16.04.2013 року,
становить 47 632,67 грн., що у гривневому
еквіваленті за курсом НБУ складає 4555,69
євро, що підтверджується наданим
позивачем розрахунком заборгованості,
перевіреному у судовому засіданні
(а.с.5).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню, а тому
присуджує до стягнення з відповідача
суму нарахованих відсотків по договору
позики в розмірі 47 632,67 грн., що
еквівалентно 4555,69 євро..

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 6, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 1048, ЦК
України, ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218,
224-228, 233 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення відсотків за договором
позики - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за
договором позики від 20.11.2004 року суму
відсотків в розмірі 47632,67 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
понесені витрати по сплаті судового
збору у розмірі 476,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :