Головуючий суду 1 інстанції - Філіпенко
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 407/5464/13ц
Провадження № 22ц/782/24/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді
Околота Г.М.,

суддів - Коротенка Є.В.,
Туренка С.І.,

при секретарі -
Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на повнолітню
дитину, що продовжує навчання ,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 були задоволені
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
користь сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частки
його доходу(заробітку) щомісячно
починаючи з 22 жовтня 2013 року і до
закінчення навчання, але ні більш ніж
до досягнення ним 23 років, тобто до 20
липня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_3
судовий збір 229 грн.40 коп. на користь
держави. ( а.с.37-39)

Вважаючи вказане рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що постановлене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права представник відповідача подала
на нього апеляційну скаргу, в
обґрунтування якої вказала, що суд,
визначаючи розмір аліментів у розмірі
1/5 не врахував ту обставину, що
відповідач, будучи працездатною
особою, має іншу родину, жінка його не
працює, що позивач як повнолітня дитина
є працездатною та має фізичну
можливість додатково здійснювати своє
утримання за рахунок інших доходів та
при належному ставленні до праці та
працевлаштуванні, має можливість
отримувати заробітну плату, у зв'язку з
чим вона просить скасувати рішення і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково та
стягнути з ОСОБА_3 а аліменти на
користь ОСОБА_4 в розмірі 1/15 частки його
доходу (заробітку) щомісячно починаючи
з 22 жовтня 2013 року і до закінчення
навчання , тобто до 30 червня 2015 року.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 у
засідання апеляційного суду не
з'явилися , про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305
ЦПК України, така неявка сторін не
перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін, з
наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
правильно встановив правовідносини,
які склалися між усіма учасниками
справи, дав їм належну правову оцінку

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи , що
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно є сином
відповідача (а.с.3) , у даний час він
навчається на першому курсі ДНЗ
«Антрацитівський професійний -
промисловий ліцей» ї денної форми
навчання та знаходиться на неповному
державному забезпеченні (а.с.-5), отримує
стипендію розмірі 275 грн.(а.с.11), тобто
нижче прожиткового мінімуму, інших
доходів не має.

Його мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 4), позивач ОСОБА_4 проживає разом з
бабусею ОСОБА_6 (а.с.6), яка отримує
пенсію за віком в розмірі 1173, 63 грн.(а с
24).

Відповідач ОСОБА_3 з 30 грудня 2011 року
працює проходчиком ТОВ «ДТЕК
Ровенькиантрацит» відокремлений
підрозділ «Шахтоуправління
Ясенівське» та має дохід за період з
квітня по вересень 2013 ріку в розмірі
69072, 97 грн. ( а.с.10).

Як зазначено в ст.199 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину, яка
продовжує навчання, до досягнення нею
віку двадцяти трьох років за умови, що
вони можуть надавати матеріальну
допомогу.

Зазначене випливає також з Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від 15
травня 2006 року №3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів", у п.20 якої роз'яснено, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: 1) досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років;2) продовження ними
навчання;3) потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі.

Визначаючи розмір стягнутих аліментів
в 1/5 частині доходу (заробітку)
відповідача , суд першої інстанції
врахував зазначені положення Закону та
роз'яснення і виходив із обов'язку
батьків утримувати дітей, а також
наявних в матеріалах справи доказів
щодо обставин, які повинні
враховуватися при визначенні розміру
аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки, розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались
між ними, надав їм належну оцінку, і
дійшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення вимог ОСОБА_4.
виходячи з того, що позивач продовжує
навчання і у зв'язку з цим потребує
матеріальної допомоги, а відповідач
може надавати матеріальну допомогу
синові.

Зазначені висновки суду є
обґрунтованими і підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким в рішенні суду
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
надана належна правова оцінка.

Відповідно до ч.1 ст.200 Сімейного
Кодексу України суд визначає розмір
аліментів на повнолітніх
непрацездатних доньку, сина в твердій
грошовій сумі та (або) в частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених в
ст..182 СК України.

Згідно ст..182 СК України при визначені
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, доньки, вина; інші
обставини, що мають суттєве значення.

Відповідно ж до положень ст. 60 ЦК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених процесуальним законом.

Проте, відповідачем, який є
працездатною особою і в силу закону
зобов'язаний нести витрати на
утримання дитини, а також його
представником, не надано доказів
наявності обставин, передбачених ст. 182
СК України, які б давали підстави для
зменшення розміру аліментів,
визначених судом першої інстанції, а
саме, та що відповідач не має
можливості надавати матеріальну
допомогу, та доказів, що його дружина є
непрацездатною і потребує
матеріальної допомоги, тому доводи у
цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог є також
безпідставними, оскільки відповідно
вимог ст.. 199 СК України, батьки
зобов'язані утримувати повнолітніх
дітей які продовжують навчання до
досягнення ними саме двадцяти трьох
років, а право на таке утримання
припиняється у разі припинення ними
навчання, про що зазначено судом у
резолютивній частині рішення.

Посилання апелянта в скарзі на ті
обставини , що суд першої інстанції не
врахував тих обставин справи, що
позивач є працездатною особою, раніше
закінчив навчання та отримав
кваліфікацію бухгалтер і має
можливість додатково здійснювати своє
утримання за умови працевлаштування, є
необґрунтованими , оскільки ці доводи є
такими ж самими, як і заперечення
відповідача проти позову, які були
предметом дослідження у суді першої
інстанції та їм була дана належна
оцінка, інших доводів апеляційної
скарги або нових обставин, що
підлягають встановленню, апелянт та
його представник не навів.

Доводи апеляційної скарги стосовно
порушення судом першої інстанції вимог
ст.. 137 ЦПК України, щодо витребування
довідки про доходи відповідача ОСОБА_3,
є також необґрунтованими і не належать
до тих підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Крім того, при вирішенні питання
законності і обґрунтованості рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
враховує, що відповідно до положень ст.
8 Закону України «Про охорону
дитинства», саме батьки несуть
відповідальність за створення умов
необхідних для всебічного розвитку
дитини, забезпечення її права на рівень
життя достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку, а згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
при прийняття рішення судом
першочергова увага повинна
приділятися якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини.

Отже за таких обставин колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
є правильними, оскільки ґрунтуються на
обставинах, які встановлені в судовому
засіданні, наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального законодавства,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги
немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року - залишити
без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: