Справа № 444/1002/13
Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/465/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М.,
Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
11 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом, позовні
вимоги якого уточнив, просив визнати
недійсним та скасувати рішення
Новокам"янської сільської ради
Жовківського району Львівської
області від 23.11.2011 р. №8 «Про
затвердження акту комісії про
погодження меж»; зобов»язати ОСОБА_4
усунути перешкоди в користуванні
присадибною земельною ділянкою в
АДРЕСА_1, шляхом демонтажу загорожі, яка
була встановлена нею по межі присадиб
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від точок Б-В
довжиною 0,41 м, від точок В-Є довжиною 16.76
м, від точок Є-Е довжиною 63.38 м згідно з
планом земельних ділянок; затвердити
тверду межу між при садибами по АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 від точок А-Б довжиною 30.75 м,
Б-Г довжиною 17.17 м (0,41 + 16.76), від точок Г-Д
довжиною 63.38 м.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
вважає, що таке ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права при неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.
Покликається на те, що згідно з ч.1 ст. 22
ЗК України 1990 року, право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право. Судом
при ухваленні рішення не враховано, що
згідно з пунктом 7 Перехідних положень
ЗК України 2001 року громадяни, що
одержали у власність земельні ділянки
у розмірах, що були передбачені раніше
діючим законодавством, зберігають
права на ці ділянки. Відповідно до
долучених під час розгляду справи
належно завірених копій
земельної-кадастрової книги, за
господарством ОСОБА_6, на даний час
спірна ділянка, якою користується
відповідачки ОСОБА_4, обліковується
земельна ділянка для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд площею
0,11 га, а не 0,19 га,, а за господарством
позивача - за наведеним вище цільовим
призначенням - 0.28 га. Оскільки
присадибна земельна ділянка ОСОБА_6
становила 0,11 га, а не 0,1950 га, як
передається у власність ОСОБА_4, вважає,
що саме за рахунок його присадибної
земельної ділянки збільшили площу
присадибної ділянки для ОСОБА_4 Рішення
Новокам»янської сільської ради, на
підставі якого було збільшено площу
присадибної земельної ділянки ОСОБА_4,
суду не надано.

Окрім цього, оскаржуване рішення 12
сесії 6 демократичного скликання
Новокам»янської сільської ради від
23.11.2012 за №8 «Про затвердження акту
комісії про погодження меж» прийнято з
порушенням порядку розгляду земельних
спорів, оскільки відповідно до п.2 ст. 159
ЗК України, земельні спори
розглядаються за участю зацікавлених
сторін, які повинні бути завчасно
повідомленні про час і місце розгляду
спору. У разі відсутності однієї із
сторін при вирішенні питання вперше і
відсутності офіційної згоди на розгляд
у їх відсутності, розгляд питання
переноситься. Повторне відкладення
розгляду спору може мати місце лише з
поважних причин.

Рішення 12 сесії 6 демократичного
скликання від 23.11.2012 р. №8 «Про
затвердження акту комісії про
погодження меж» прийнято в день
затвердження Акту про погодження меж,
який складений комісією
Новокам»янської сільської ради 23.11.2012
року. Оскільки оскаржуване рішення є
підставою для затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачі присадибної земельної
ділянки у власність ОСОБА_4, прийнявши
таке рішення, Новокам»янська сільська
рада фактично здійснила перерозподіл
присадибної земельної ділянки ОСОБА_2,
зменшивши її площу, та позбавила
можливості заїзду на город та вигону
худоби.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_4,
самовільно встановивши загорожу,
знищила межовий знак. З наведених
підстав просить оскаржуване рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення частково не
відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним
рішення 12 сесії 6 демократичного
скликання Новокам»янської сільської
ради Жовківського району Львівської
області від 23.11.2012 р. №8 «Про
затвердження акту комісії про
погодження меж», суд першої інстанції
виходив з того, що приймаючи
оскаржуване рішення Новокам»янська
сільська рада діяла в межах своєї
компетенції та у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
постійні комісії ради є органами, що
обираються з числа депутатів, для
вивчення, попереднього розгляду і
підготовки питань, які належать до її
відання, здійснення контролю за
виконанням рішень ради, її виконавчого
комітету. Постійні комісії за
дорученням ради або за власною
ініціативою готують висновки з питань,
які вносяться на розгляд ради. За
результатами вивчення і розгляду
питань постійні комісії готують
висновки і рекомендації. Висновки і
рекомендації постійної комісії
приймаються більшістю голосів від
загального складу, комісії і
підписуються головою комісії,
протоколи засідань комісії
підписуються головою і секретарем
комісії. Засідання постійної комісії
скликається в міру необхідності і є
правомочним, якщо у ньому бере участь
не менш як половина від загального
складу комісії.

З рішення Новокам»янської сільської
ради Жовківського району Львівської
області №2 від 06.11. 2010 р. «Про обрання
постійних комісій Новокам»янської
сільської ради» вбачається обрання
сесією сільської ради комісій, в тому
числі комісії з питань регулювання
земельних та майнових відносин,
будівництва, екології у складі 6
депутатів: Огорілко І.М. - голова
комісії, Гмерницький Я.С., Дума І.Ф.,
Копоть Н.М., Зіньків М.Я., Федюра М.М.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
сільської ради від 23.11.2012 р. №8, пунктом 1
затверджено акт комісії з питань
регулювання земельних та майнових
відносин будівництва та екології
Новокам»янської сільської ради від
23.11.2012 р. про погодження меж між
господарством ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Однак як вбачається з акту від 23.11.2012 р.,
він складений комісією в складі голови
земельної комісії Огорілко І.М.,
депутата сільської ради Гмерницького
Я.С. та землевпорядника Думи С.Ф.,
відтак склад комісії, якою складено
акт, свідчить про те, що він складений
не комісією з питань регулювання
земельних та майнових відносин,
будівництва та екології
Новокам»янської сільської ради,
оскільки участь у складанні акту
приймали лише два члени земельної
комісії - Огорілко М.І. та Гмерницький
Я.С. А відтак такий акт не можна вважати
таким, що складений комісією
Новокам»янської сільської ради з
питань регулювання земельних та
майнових відносин, будівництва,
екології.

Матеріалами справи не підтверджено, що
згаданий акт був предметом розгляду
постійної комісії з питань регулювання
земельних та майнових відносин
будівництва та екології
Новокам»янської сільської ради,
висновки і рекомендації цієї комісії з
питання щодо межі між господарствами
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були прийняті
більшістю голосів від загального
складу комісії, рішення згаданою
комісією не приймалося, в матеріалах
справи відсутній протокол засідання
комісії.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що прийняте
сесією Новокам»янської сільської ради
рішення №8 від 23.11.2012 р. «Про
затвердження акту комісії про
погодження меж», пунктом 1 якого
затверджено Акт комісії з питань
регулювання земельних та майнових
відносин, будівництва, екології
Новокам»янської сільської ради, є
незаконним, оскільки такий акт цією
постійною комісією не складався, і на
її засіданні питання про його
погодження чи затвердження постійною
комісією, не розглядалося і рішення з
цього питання нею не приймалося.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції заперечив
присутність ОСОБА_2 при виході комісії
на місце та розгляді спірного питання
про погодження межі між
землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та
складання акту від 23.11.2012 р. В акті
відсутнє посилання на складання такого
в присутності ОСОБА_2, ОСОБА_4, про що
свідчить відсутність їх підписів в
акті. В акті відсутнє посилання на дані
земельно - кадастрової документації,
яка відповідно до ст. 107 ЗК України є
основою для відновлення меж, і на
підставі якої комісія прийшла до
висновку, що межа між господарствами
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 проходить по загорожі
правильно та відповідає плану
земельної ділянки ОСОБА_4 Копія такої
документації до акту комісії від 23.11.2012
р. та оскаржуваного рішення не
долучалась.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про зобов»язання ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні присадибною
земельною ділянкою та затвердження
твердої межі між присадибними
земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано і в суді не здобуто
доказів на порушення його прав, а
відтак відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду враховуючи наступне.

Згідно зі ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч.2 , ч.3 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь - яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання прав, відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав,
застосування інших, передбачених
законом способів

Відповідно до ч.1 ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Аналіз вказаних норм дає підстави
вважати, що захисту в судовому порядку
підлягають саме невизнані, порушені
або оспорювані права, свободи чи
інтереси.

Судом першої інстанції встановлено, що
земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4
межують між собою.

Відповідно до ст. 158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян - заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що встановлення
меж між земельними ділянками
відноситься до компетенції сільської
ради, межа між земельними ділянками не
може встановлюватись рішенням суду без
попереднього розгляду та вирішення
вирішення цього питання
Новокам»янською сільською радою,
прийняття нею відповідного рішення з
приводу встановлення меж.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач з приводу встановлення межі
між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 до Новокам»янської сільської
ради не звертався, рішення сільською
радою з цього питання не приймалося, а
відтак його звернення до суду з даного
питання є передчасним.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції, ухвалюючи оскаржуване
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог про зобов»язання ОСОБА_4
не чинити перешкод у користуванні
земельною ділянкою, повно та всебічно
дослідив обставини справи, та з
врахуванням положень ст. 95, 152 ЗК
України, ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України,
відповідно до яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, беручи до уваги
те, що позивач, його представник не
надали суду доказів на підтвердження
правомірності користування позивачем
вказаною земельною ділянкою саме такої
площі і саме таких розмірів, за
відсутності документів, що посвідчують
його право на земельну ділянку,
передбачених ст. 126 ЗК України, за
відсутності доказів на підтвердження
порушення відповідачкою права
позивача на користування спірною
частиною земельної ділянки, вірно
відмовив у задоволенні позовної вимоги
про зобов»язання ОСОБА_4 не чинити
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, оскільки позивачем не надано
доказів на порушення його права чи
законного інтересу.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 11 жовтня 2013 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним та скасування рішення
Новокам»янської сільської ради
Жовківського району Львівської
області 12 сесії 6 демократичного
скликання від 23.11.2012 р. №8 «Про
затвердження акту комісії про
погодження меж» скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета НО.

Судді:
Ванівський О.М.

Зверхановська Л.Д.