Справа № 441/735/13
Головуючий у 1 інстанції: Перетятько
Провадження № 22-ц/783/778/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, його представника -
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 30 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, третя особа - Угрівська
сільська рада Городоцького району
Львівської області про зобов'язання до
вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 30 жовтня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд зобов'язав ОСОБА_4 відновити
(викопати) водовідвідну канаву,
починаючи від вул. Черлянської вздовж
південної межі його господарства за
адресою: АДРЕСА_1, - довжиною 30 м, шириною
2 м, глибиною 1м.

Суд зобов'язав ОСОБА_2 відновити
(викопати) водовідвідну канаву,
починаючи від вул. Черлянської вздовж
північної межі його господарства за
адресою: АДРЕСА_2, - довжиною 30 м, шириною
2 м, глибиною 1м.

Суд вирішив питання про стягнення
судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не повно
з'ясовано фактичні обставини справи та
не надано належної оцінки наявним у
матеріалах справи доказам.

Апелянт зазначає, що висновок суду про
те, що він нібито загорнув на своїй
земельній ділянці водовідвідну канаву
суперечать фактичним обставинам
справи.

Апелянт стверджує, що на вулиці, де він
проживає, немає і ніколи не було жодної
водостічної канави.

Апелянт вважає, що рішення суперечить
ст. 39 ЗК України, якою встановлено, що
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Указаних вимог суд першої інстанції не
дотримав.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу від 08.03.2008 року та
витягу про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 08.04.2008
року, житловий будинок АДРЕСА_3
належить ОСОБА_8, з якою позивач
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
15.07.1995 року. Відповідно до Державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 12.03.2009 року, ОСОБА_8
передана у власність земельна ділянка,
площею 0,4240 га для будівнитцва та
обслуговування житлового будинку.

Власником житлового будинку АДРЕСА_1
та земельної ділянки, площею 0,2800 га є
відповідач ОСОБА_4 відповідно до витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 28.12.2006 року та
Державного акта на право власності на
земельну ділянку від 09.09.2008 року.
Земельна ділянка ОСОБА_4 межує з
земельною ділянкою ОСОБА_8

Власником житлового будинку АДРЕСА_2 є
відповідач ОСОБА_2, в користуванні
якого знаходиться земельна ділянка під
будинком та для його обслуговування, і
яка межує з земельною ділянкою
ОСОБА_4

Матеріалами справи встановлено, що за
рахунок належних відповідачам на
праві власності та на праві
користування земельних ділянок по їх
межі існувала канава, яка була ними
облаштована для збирання ґрунтових та
поверхневих вод з їх господарств і
ліквідована у 2009 році.

Задовольняючи позовні вимоги про
зобов'язання відповідачів відновити
(викопати) водовідвідну канаву вздовж
південної та північної межі їх
господарств довжиною 30 м., шириною 2м.,
та глибиною 1 м., суд виходив з того, що
оскільки відповідачами засипано
існуючу на їх прибудинкових
територіях канаву самовільно, чим
змінено рельєф своїх присадибних
ділянок і що призвело до підтоплення
водостічними водами господарства
позивача, відтак, останні зобов'язані
забезпечити використання землі за її
цільовим призначенням та відновити
водовідвідну канаву.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ст.ст. 91, 96 ЗК України,
власники земельних ділянок та
землекористувачі зобов'язані
забезпечувати використання земельних
ділянок за їх цільовим призначенням;
додержуватися вимог законодавства про
охорону довкілля; не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон; зберігати
геодезичні знаки, протиерозійні
споруди, мережі зрошувальних і
осушувальних систем.

Згідно зі ст.108 ЗК України, у випадках,
коли сусідні земельні ділянки
відокремлені рослинною смугою,
стежкою, рівчаком, каналом, стіною,
парканом або іншою спорудою, то
власники цих ділянок мають право на
їх спільне використання, якщо
зовнішні ознаки не вказують на те, що
споруда належить лише одному з
сусідів.

Матеріалами справи встановлено, і це не
заперечується позивачем, що канава
для збору ґрунтових та поверхневих
вод була викопана відповідачами за
рахунок своїх земельних ділянок, а
відтак, належала лише їм і останні
вправі на свій розсуд без зміни
цільового призначення наданих кожному
земельних ділянок під забудову і для
обслуговування житлових будинків,
засипати цю канаву. При цьому, як
встановлено матеріалами справи та
вбачається із акту від 07.02.2013 року,
складеного
земельно-сільськогосподарською
комісією Угрівської сільської ради
(а.с.16), земельні ділянки, що перебувають
у власності та користуванні
відповідачів, використовуються ними за
її цільовим призначенням, будь-яких
обов'язків чи обмежень (існування
канави) при передачі цих земельних
ділянок для відповідачів не
встановлювалось. Крім того, відомостей
про наявність канави як дренажної,
меліоративної чи стічної, у сільській
раді немає і така не знаходиться на
обліку, не нанесена на
планово-картографічних матеріалах
місцевості, а була споруджена
відповідачами на своїх земельних
ділянках і ліквідація ними цієї канави
жодним чином не змінила рельєф
земельних ділянок.

Та обставина, що внаслідок ліквідації
відповідачами канави збираються
дощові та ґрунтові води на земельній
ділянці позивача, не може бути
підставою для задоволення позову,
оскільки це не позбавляє можливості
позивача з метою осушення належної
йому земельної ділянки встановити на
своїй земельній ділянці та за свій
рахунок дренаж (рів).

Ураховуючи встановлене, колегія суддів
доходить висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову, відтак, рішення суду, яке
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права в
силу ст. 309 ЦПК України необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_4,
заперечуючи проти позову в суді першої
інстанції та не оскаржуючи рішення, в
поясненнях на апеляційну скаргу
визнав необхідність існування канави
між його господарством та
господарством ОСОБА_2, не може бути
підставою для відхилення апеляційної
скарги, оскільки бажання відповідача
ОСОБА_4 відновити ліквідовану ним
канаву на своїй земельній ділянці не
позбавляє його такої можливості
здійснити це добровільно.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 30 жовтня 2013 року
скасувати.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя
особа - Угрівська сільська рада
Городоцького району Львівської
області про зобов'язання до вчинення
дій відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.