У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Березнівського
районного суду Рівненської області від
29 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області
від 11 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
працівником під час виконання трудових
обов'язків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що згідно з трудовим
договором від 01 березня 2010 року,
укладеним між нею та ОСОБА_3,
остання була прийнята на роботу
продавцем на невизначений строк у
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» АДРЕСА_1 Того ж
дня з відповідачкою був укладений
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність за
збереження довірених їй
товарно-матеріальних цінностей.

17 вересня 2011 року було проведено
інвентаризацію за результатами якої
виявлено нестачу на суму 9160 грн., акт
інвентаризації ОСОБА_3 відмовилася
підписувати, що підтверджується актом
про відмову від підпису.

Просила стягнути з відповідачки 9160 грн.
на відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
трудових обов'язків.

Рішенням Березнівського районного
суду Рівненської області від 29
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 11 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові
відповідно до вимог ст. 130 КЗпП України
з урахуванням роз'яснень, наведених у п.
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику по справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їхніми працівниками», оскільки позивач
не надала суду належно оформлений акт
інвентаризації на підтвердження
спричинення відповідачкою
матеріальної шкоди під час виконання
нею трудових обов'язків.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
трудових обов'язків.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік