Єдиний унікальний номер 218/180/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4204/2014
Головуючий в 1 інстанції Пічкур С.Д.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Іванової А.П.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, про визнання
будівель незаконними та їх знесення, з
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 02 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 02 квітня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, про визнання
будівель незаконними та їх знесення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. Апелянт
зазначає, що судом не враховано, що
спірний об'єкт є самовільно збудованою
спорудою, на яку відсутня будь-яка
технічна документація, відповідачці
надано припис інспекції
архітектурно-будівельного контролю
про припинення будівництва та
притягнуто до відповідальності за
самовільне будівництво, ці обставини в
суді підтвердили свідки. Вважає, що
сукупність наявних доказів по справі
є достатньою для висновку про те що
споруди, які будуються відповідачем є
самочинним будівництвом та такими, що
будуються з порушенням норм та правил
будівництва.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
третьої особи - Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
час та місце судового розгляду
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили і відповідно
до частини 2 ст. 77 ЦПК України
вважається, що вони не з'явилися у
судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення позивача
та його представника, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того , що позивачем не надано
суду доказів, що дії відповідачки по
будівництву та самочинно зведені
споруди вчиняють шкідливий вплив на
його майно, створюють загрозу
цілісності будинку позивача та
обмежують в інших правах.

Такий висновок суду апеляційний
суд визнає правильним та таким, що
відповідає встановленим у справі
обставинам та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається,
що 30 січня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачки та
просив визнати незаконними всі
будівлі, які побудовані з порушенням
протипожежних норм будівництва,
знаходяться на земельній ділянці по
вул. Первомайській в с. Благодатне
Амвросіївського району Донецької
області та зобов'язати відповідачку
знести незаконні будівлі на вказаній
земельній ділянці.

Згідно зі ст. 104 ЗК України, власники та
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Судом першої інстанції
встановлено-, що відповідно до рішення
виконкому Амвросіївської районної
ради від 14 вересня 1966 року, позивачу
ОСОБА_1 виділена земельна ділянка
площею 1 500 кв.м. по АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтвом про право
власності на домоволодіння від 14
жовтня 2003 року, позивач ОСОБА_1 є
власником домоволодіння в АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 18 березня 2013 року
відповідачка ОСОБА_3 є власником
житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1.

Актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 02
грудня 2013 року встановлено, що ОСОБА_3
самовільно виконує будівельні роботи
на земельній ділянці по АДРЕСА_1 без
проектної документації та при
відсутності документів на право
власності на земельну ділянку.
Відповідачці надано припис про
припинення будівництва та притягнуто
останню до адміністративної
відповідальності.

Згідно з актом обстеження комісією
Благодатнівської сільської ради
земельних ділянок позивача та
відповідачки від 11 червня 2013 року
встановлено, що в натурі на місцевості
земельні ділянки не виділені, право
власності не оформлено, земельні
ділянки являються комунальною
власністю сільської ради. Комісія
запропонувала залишити межі земельних
ділянок в межах існуючих.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в пункті 5 постанови від 30 березня
2012 року N 6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» відповідно
до вимог статті 376 ЦК право на звернення
до суду з позовом про знесення або
перебудову самочинно збудованого
об'єкта нерухомості мають як органи
державної влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК), а також власнику
(користувачу) земельної ділянки, якщо
він заперечує проти визнання за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно (частина четверта
статті 376 та стаття 391 ЦК).

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що сам по собі
факт незаконного будівництва, не
вказує на порушення прав позивача, а
безпосередньо сільська рада має право
звернутися до суду з відповідним
позовом про проведення відповідних
перебудов або знесення самочинних
споруд згідно з вимогами ст. 376 ЦК
України, якщо будівництво проводиться
з істотним порушенням будівельних норм
і правил.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача суд першої інстанції
підставно виходив з того, що позивачем
не надано суду належним та допустимих
доказів того, що саме внаслідок
здійснення відповідачкою будівництва
з порушенням будівельних норм і правил,
заподіяна шкода чи може бути заподіяна
шкода, або чиняться будь-які перешкоди
в користуванні його майном, в даному
випадку будинком.

Посилання апелянта на те, що судом не
прийнято як доказ порушення його прав
матеріали перевірки контролюючого
органу та факт притягнення
відповідачки до відповідальності за
самовільне будівництво не можна
визнати обгрунтованим, оскільки
матеріли перевірки не містять посилань
на те, що дії відповідачки по
будівництву вчиняють шкідливий вплив
на майно позивача, а інших доказів про
те, що самочинно зведені споруди
створюють загрозу цілісності будинку
позивача та обмежують в інших правах,
суду не надано.

Судом встановлено, що будівництво не
закінчено, зведено лише стіни, дах у
приміщеннях відсутній, на теперішній
час на виконання припису Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю будівельні роботи зупинені та
не проводяться, про що свідчить акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стардартів і правил від 24
січня 2014 року (а.с. 90)

Апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені правовідносини, що
склалися між сторонами і їм надана
належна правова оцінка, в судовому
рішенні повно відображені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі позивача доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 02 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

А.П. Іванова