АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1894/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля»,

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року, по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося
до суду з апеляційною скаргою, в якій
просять рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.12.2013 року скасувати, та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Зазначеним рішенням суду від 03.12.2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" про відшкодування
моральної шкоди задоволено, стягнуто
на користь позивача моральну шкоду в
сумі 6000 грн. Вирішено питання щодо
судових витрат /а.с.32-34/.

Як на підстави апеляційної скарги ПАТ
"ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на
те, що рішення суду є незаконним,
необгрунтованим, постановленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права /а.с. 42-43/.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 знаходився в трудових
відносинах з ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля". Під час виконання
своїх трудових обов'язків він отримав
професійне захворювання.

За висновком МСЕК від 02.10.2013 року йому
було встановлено 60% втрати професійної
працездатності.

Оскільки позивач є застрахованою
особою, відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", йому призначені ВВД
ФССНВУ у м. Павлограді передбачені
вказані Законом страхові виплати, але
не відшкодовано спричинену йому
моральну шкоду.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача на його
користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди в сумі 6000 грн.

Представник відповідача позов не
визнав посилаючись на те, що згідно п/п
"д" п. 1.1 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівниками, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 212 від 22.11.1995
року та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України за № 136/1161 від 22.03.1996
року передбачено, що на
медико-соціальні експертні комісії
(МСЕК) покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди.

Оскільки вказаний висновок не містить
свідчень про те, що крім стійкої втрати
працездатності МСЕК встановила
позивачу ще і наявність моральної
шкоди внаслідок цього ушкодження
здоров'я, то і підстав для подання
позову про її відшкодування немає.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що оскільки на час
установлення групи інвалідності і час
звернення позивача до суду положення
ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ Про внесення змін до ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування

від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" щодо
обов'язків Фонду відшкодувати моральну
шкоду втратили чинність, таку шкоду
позивачу, законні права якого порушено,
за правилами ст. 237-1 КЗпП України
повинен відшкодувати роботодавець.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обгрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
частковому задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
сторін не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :