№ 336/6702/14-ц
провадження № 2/336/2924/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі
Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Запорізької міської
Ради (третя особа - П»ята Запорізька
державна нотаріальна контора) про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з
вищевказаним позовом, в якому
зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх
мати - ОСОБА_4.

На підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві приватної власності з числом
кімнат від однієї до п'яти включно,
посвідченого Першого Запорізькою
державною нотаріальною конторою від
20.09.1958 року, р. № 1-10044, на земельній
ділянці за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 був
побудований житловий будинок літ.А та
господарські і службові споруди -
вбиральня літ. К, погріб літ пг,
водопровід № 4, паркани № 1,2,3.

Крім того на даній земельній ділянці
розташовані житловий будинок літ. Б.
житлова прибудова літ. Б1, сарай літ. Ж,
гараж літ. Д, які побудовані за згодою
ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у 1975 році. З даного часу
ОСОБА_1 є користувачем даного житлового
будинку та зазначених господарських та
службових споруд.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина, яка складається із житлового
будинку літ А та господарських і
службових споруд - вбиральні літ. К,
погребу літ пг, водопроводу № 4,
парканів № 1,2,3 по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 являються вони, як
діти спадкодавиці.

На випадок свої смерті ОСОБА_4 заповіту
не залишила.

На час смерті матері вони проживали
разом з нею та були зареєстровані з
ОСОБА_4 за однією адресу - по АДРЕСА_1,
вели спільне господарство, а після її
смерті продовжують проживати в
зазначеному житловому будинку,
проводять його ремонт, сплачують
комунальні платежі та обов'язкові
збори.

03.08.2002 року вони звернулись до П'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, після померлої 08.02.2002 року
ОСОБА_4

У серпні 2014 року вони звернулись
до П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори із заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом після померлої ОСОБА_4

У зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
житловий будинок, який входить до
складу спадщини, а також відсутністю
інформації про реєстрацію права
власності на даний житловий будинок за
спадкодавцем, постановою державного
нотаріуса П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори Сидорук К.В. від
07.08.2014 року № 2668/02-31 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, на спадкове майно, що
складається із житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Посилаючись на ст.ст.524, 525, 526, 529, 549 ЦК
України (в ред.. 1963 року) за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати за
ними право власності на 12 частину
житлового будинку літ А та
господарські і службові споруди -
вбиральню літ. К, погріб літ пг,
водопровід № 4, паркани № 1,2,3,
розташовані на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, за кожним.

Позивачі подали до суду заяву про
розгляд справи без їх участі, позов
підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача - Запорізької
міської Ради до суду не з'явився, подана
заява про розгляд справи без їх участі,
проти задоволення позову не
заперечують.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, до суду подана
заява про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши надані письмові докази у
сукупності, приймаючи до уваги позицію
позивачів, представника відповідача,
суд дійшов висновку, що позов заявлений
обґрунтовано, підлягає задоволенню на
підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі
договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності з
числом кімнат від однієї до п'яти
включно, посвідченого Першого
Запорізькою державною нотаріальною
конторою від 20.09.1958 року, р. № 1-10044, на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1
ОСОБА_4 був побудований житловий
будинок літ А та господарські і
службові споруди - вбиральня літ. К,
погріб літ. пг, водопровід № 4, паркани
№ 1,2,3.

Крім того, на даній земельній ділянці
розташовані житловий будинок літ. Б.
житлова прибудова літ. Б1, сарай літ. Ж,
гараж літ. Д, які побудовані за згодою
ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у 1975 році.

ОСОБА_4 зареєструвала своє право
власності на нерухоме майно в органах
технічної інвентаризації (а.с.18).

Відповідно до розділу ІІІ «Будівництво
жилих будинків індивідуальними
забудовниками» Постанови Ради
Міністрів УРСР N 514 від 30.04.1958р. «Про
затвердження Положення про
житлово-будівельні колективи та
індивідуальних забудовників у містах і
селищах міського типу Української РСР»
громадянам за рішенням сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів передаються у власність або
надаються у користування земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків.

Згідно п.32 вказаної Постанови
документом, що підтверджує право
особистої власності на одноквартирний
будинок, є нотаріально посвідчений
договір, укладений між виконкомом
міської (районної) Ради депутатів
трудящих з індивідуальним
забудовником (п. 30), зареєстрований в
органі технічної інвентаризації, а там
де такого органу немає, - у виконкомі
місцевої Ради депутатів трудящих.

Відповідно до п. 14 Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966р. - нотаріально посвідчені
договори про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального жилого
будинку та затверджений виконкомом
місцевої Ради акт про прийняття
будинку в експлуатацію являються право
встановлювальними документами.

За положеннями ст. 100 та ст. 101
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, який діяв на час отримання
позивачем земельної ділянки та
будівництва житлового будинку,
громадяни могли мати у власності
житловий будинок, а саме ст. 100 ЦК
Української РСР визначалось, що в
особистій власності громадян може бути
зокрема і жилий будинок. При цьому
глава десята цього кодексу не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією. Навпаки, ст. 128 ЦК
Української РСР визначався момент
виникнення права власності у набувача
майна за договором з моменту передачі
речі.

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у ч. 1 ст. 58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події або факту
застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно до листа N 10-1387/0/4-12 від
27.09.2012р. Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами при розгляді справ
окремих норм законодавства про
власність та спадкування» встановлено,
що згідно зі статтею 3 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" право власності
та інші речові права на нерухоме майно,
набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме
майно набувається в порядку, який
існував на час його спорудження, а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова від 13 червня
2012 р. № 6-54цс12).

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що саме нотаріально
посвідчений Договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності і являвся
правовстановлюючим документом на
житловий будинок АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами,
що належали ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.17).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина на зазначений вище будинок.

Заповіту на випадок своєї смерті
ОСОБА_4 не залишила.

Спадкоємцями першої черги за
законом в порядку ст. 529 ЦК України (в
ред. 1963 року) є позивачі, як діти
спадкодавиці (а.с.12,13).

Після смерті ОСОБА_4 позивачі, у
встановленому ст.549 ЦК України порядку,
прийняли спадщину (а.с.9-10, 14), оскільки
проживали разом зі спадкодавцем на
момент відкриття спадщини та подали до
нотаріальної контори відповідні заяви.

Постановою державного нотаріуса
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори Сидорук К.В. від
07.08.2014 року № 2668/02-31 позивачам було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, на
спадкове майно, що складається із
житлового будинку по АДРЕСА_1, у зв'язку
із відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок, який
входить до складу спадщини, а також
відсутністю інформації про реєстрацію
права власності на даний житловий
будинок за спадкодавцем (а.с.8).

Ст.1218 ЦК України передбачено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві та
не припинилися внаслідок його смерті.

Ч.5 ст.1268 ЦК України визначає, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

За ст.392 ЦК України власник майна може
пред»явити позов про визнання його
права власності у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи, що позивачі, як спадкоємці
першої черги, прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_4 у порядку, визначеному
ст.549 ЦК України (в ред..1963 р.), суд дійшов
висновку, що заявлений позов є
законним, обґрунтованим та підлягає
задоволенню в частині визнання права
власності на спадкове майно, яке існує
на момент винесення судового рішення,
згідно технічного паспорту на спірний
будинок (а.с.90-115),.

На підставі ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 208- 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш ИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Запорізької
міської Ради (третя особа - П»ята
Запорізька державна нотаріальна
контора) про визнання права власності у
порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 12
частину житлового будинку літ. А та
господарські і службові споруди:
вбиральню літ. К, погріб літ. пг, що
розташовані на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 12
частину житлового будинку літ. А та
господарські і службові споруди:
вбиральню літ.К, погріб літ. пг,
розташовані на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Дмитрюк