Справа № 362/2652/13-ц
Провадження № 2/362/112/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді Орди О.О.,

при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Головне управління
юстиції у Київській області,
Мархалівська сільська рада
Васильківського району Київської
області про встановлення факту
родинних відносин, визнання заповіту
недійсним, визнання права власності в
порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його двоюрідна сестра ОСОБА_3.
Після її смерті відкрилася спадщина. 13
листопада 2012 року він звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Проте листом з
нотаріальної контори йому було
повідомлено, що права на інформацію про
зміст заповіту він не має, оскільки не
підтвердив своє право на спадкування
за законом, та що право на спадкування
він буде мати тільки якщо спадкоємець
за заповітом відкличе свою заяву або
подасть заяву про відмову від спадщини.
Документів, підтверджуючих родинний
зв'язок з померлою, надати він не може,
оскільки відповідні документи в
державному архіві Київської області не
збереглися. При подачі заяви до
нотаріальної контори, він дізнався про
заповіт, яким ОСОБА_3 заповіла все своє
майно ОСОБА_2 Вважає, що заповіт є
недійсним, оскільки він складений під
тиском відповідача та його родичів, які
неодноразово примушували померлу
посвідчити договір дарування спірного
майна на ім'я відповідача. Також 28 липня
2012 року ОСОБА_3 зателефонувала йому на
мобільний телефон і повідомила що її
отруїли. Після того як ОСОБА_3 відвезли
до лікарні, більш живою він її не бачив.
Після чого відповідач забрав всі
документи на спірне майно та не пускав
більше позивача в дім до померлої
сестри. Зазначив, що після визнання
заповіту недійсним, необхідно визнати
за ним право власності на спадкове
майно в порядкування спадкування за
законом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 підтримали
позовну заяву з підстав викладених в
ній, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти
задоволення позовної заяви в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5
заперечував проти задоволення
позовної заяви, зазначивши, що жодного
доказу того, що ОСОБА_1 є двоюрідним
братом ОСОБА_3 позивачем не надано, щодо
визнання недійсним заповіту, то ним
зазначено, що всі свідки допитані в
судовому засіданні підтвердили, що
померла добровільна склала заповіт та
була вдячна ОСОБА_2 за те, що він її
доглядав. Щодо отруєння померлої
ОСОБА_3 вказав на те, що відповідно до
медичних документів, вона була
онкохворою, що і стало причиною її
смерті. В зв'язку з тим, що ОСОБА_1
взагалі не входить в коло спадкоємців
ОСОБА_3 просив також відмовити у
визнанні за ним права власності на
спірне спадкове майно.

Представник Головного управління
юстиції у Київській області в судове
засідання не з'явився, надіславши заяву
про слухання справи за їх відсутності.

Представник Мархалівської сільської
ради Київської області в судове
засідання не з'явився, надіславши заяву
про слухання справи за відсутності їх
представника.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, його
представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених
статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим виконавчим комітетом
Мархалівської сільської ради
Васильківського району Київської
області 03 серпня 2012 року (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
повторно 10 серпня 2012 року - ІНФОРМАЦІЯ_2
року народився ОСОБА_1, батько - ОСОБА_6,
мати - ОСОБА_7 (а.с.8).

Відповідно до архівної довідки виданої
Державним архівом Київської області
22.10.2012 року № 559-РАЦС у документах
архівного фонду «Колекція книг
реєстрації актів цивільного стану
метричних книг РАЦСів Головного
управління юстиції у Київській
області» актового запису про
народження ОСОБА_3 не виявлено. Книга
реєстрації актових записів про
народження за 1928 рік по селу Мархалівка
Васильківського району Київської
області не збереглася (а.с. 13).

18.09.2012 року Центральним державним
історичним архівом України за № 02-1085
видано архівну довідку про народження
ОСОБА_6, відповідно до якої його
батьками є ОСОБА_9 та його дружина
ОСОБА_10 (а.с.14).

08.10.2012 року Центральним державним
історичним архівом України за № 02-1209
видано архівну довідку про народження
ОСОБА_11, відповідно до якої її батьками
є ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10 (а.с.15)

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_3 виданого Боярським
відділом ЗАГС Київської області 15
червня 1976 року ОСОБА_13 та ОСОБА_3 уклали
шлюб 15 червня 1976 року, прізвище дружини
після шлюбу ОСОБА_3. (а.с.12).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15, який був сусідом померлої
ОСОБА_3 та тривалий час доглядав за нею,
з приводу факту родинних відносин
зазначив, що йому зі слів померлої
відомо, що ОСОБА_1 є її двоюрідним
братом.

Покази свідка ОСОБА_15 не можна покласти
в основу судового рішення, як
безспірний доказ для задоволення вимог
щодо встановлення факту родинних
відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3,
оскільки свідок ОСОБА_15 надав
пояснення суду, що йому відомо, що
позивач є двоюрідним братом померлої
зі слів померлої. Також суд приходить
до висновку, що тверджень свідка
ОСОБА_15 для визнання факту родинних
відносин недостатньо, оскільки жодного
письмово доказу на підтвердження
родинних відносин між ОСОБА_1 та
померлою ОСОБА_3 суду не надано. За
таких обставин, вимога позивача є
недоведеною, а тому суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовної вимоги в
частині встановлення факту родинних
відносин.

Встановлено в судовому засіданні і те,
що ОСОБА_3 31.05.2008 року було складено
заповіт на користь ОСОБА_2, який було
посвідчено Добровольською В.А.,
секретарем виконавчого комітету
Мархалівської сільської ради
Васильківського району Київської
області та зареєстрований у реєстрі за
№ 47 (а.с. 79).

28.09.2012 року ОСОБА_2 подав до
Васильківської районної державної
нотаріальної контори Київської
області заяву про прийняття спадщини
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_3, яка залишила на його ім'я
заповіт, посвідчений Добровольською
В.А. секретарем виконнавчого комітету
Мархалівської сільської ради
Васильківського району району
Київської області 31 травня 2008 року та
зареєстрований у реєстрі за № 47 (а.с.65)

13.11.2012 року ОСОБА_1 подав до
Васильківської районної державної
нотаріальної контори Київської
області заяву про прийняття спадщини
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року його
двоюрідної сестри ОСОБА_3 (а.с.66).

Листом від 13.11.2012 року № 2528/02-14
Васильківська районна державна
нотаріальна контора Київської області
повідомила ОСОБА_1 про прийняття ним
спадщини після смерті ОСОБА_3, проте
зазначила, що спадкодавець залишила
заповіт на все своє майно на ім'я іншої
особи, яка спадщину прийняла шляхом
подачі відповідної заяви до
нотаріальної контори. В разі якщо
спадкоємець за заповітом відкличе свою
заяву про прийняття спадщини та
подасть заяву про відмову від спадщини,
право на спадкування виникне у
спадкоємців за законом (а.с.16).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 повідомив, що тривалий час
допомогав ОСОБА_3 по господарству,
купував продукти, виконував її
доручення. Останні роки рідко
спілкувався, але в телефонній розмові
ОСОБА_3 повідомила йому, що її отруїли і
вона нікому не потрібна, а через деякий
час він дізнався, що вона померла. Щодо
заповіту, то ОСОБА_3 йому розповідала,
що її примушували зробити договір
дарування, проте вона категорично
відмовилась, але її примусили зробити
заповіт.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_17, яка була сусідкою ОСОБА_3,
повідомила, що доглядали ОСОБА_3
відповідач по справі - ОСОБА_2 та його
родичі, спілкувалася вона з померлою
дуже часто та жодного разу не чула як
вона скаржиться на ОСОБА_2 чи на когось
з його родичів. ОСОБА_17 за 30 років
сусідства з померлою бачила позивача
всього декілька разів.

Допитана в судовому засіданні свідок
Добровольська В.А., яка є секретарем
виконавчого комітету Мархалівської
сільської ради Васильківського району
Київської області, повідомила, що вона
посвідчувала спірний заповіт вдома у
ОСОБА_3, який спадкодавець прочитала та
підписала особисто. Скарг щодо того, що
її примушують скласти цей заповіт від
ОСОБА_3 не надходило та ініціатором
складання цього заповіту була ОСОБА_3
Позивача ОСОБА_1 вона побачила тільки
після смерті ОСОБА_3, коли він прийшов
до сільської ради за отриманням
свідоцтва про смерть ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_18, який є завідувачем
хірургічного відділення
Васильківської центральної районної
лікарні, повідомив, що ОСОБА_3 хворіла
на рак шлунку 4 стадії, що і стало
причиною її смерті, до моменту смерті
усвідомлювала значення своїх дій.
Зазначив, що померла під час її огляду
щодо стану її здоров'я жодним чином не
скаржилась на те, що її отруїли та
вказав на те, що отруєння не могло бути
причиною смерті ОСОБА_3

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психологічного тиску з боку другої
сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Загальними вимогами чинності
правочину є такі: зміст правочину не
може суперечити ЦК України та
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вичинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
не може суперечити правам та інтересам
осіб. Правочин може визнаватись
недійсним за наявності дефектів у
будь-якому елементі правочину.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.
1234 Цивільного кодексу України).

Заповіт, як вид одностороннього
правочину (дія особи спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, повинен
відповідати загальним вимогам,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, серед яких, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 Цивільного
кодексу України).

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу
України цивільну дієздатність має
фізична особа, яка усвідомлює значення
своїх дій та може керувати ними.
Цивільною дієздатністю фізичної особи
є її здатність своїми діями набувати
для себе цивільних прав і самостійно їх
здійснювати, а також своїми діями
створювати для себе цивільні обов'язки,
самостійно їх виконувати та нести
відповідальність у разі їх
невиконання.

Загальні вимоги до форми заповіту
викладені у статті 1247 Цивільного
кодексу України. Зокрема, він
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Заповіт як односторонній правочин
підпорядковується загальним правилам
Цивільного кодексу України щодо
недійсності правочинів. Недійсним є
заповіт, в яких волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Відповідно до
роз'яснень Верховного суду України, що
містяться у п. 18 Постанови Пленуму від 30
травня 2008 року за №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»за
позовом заінтересованої особи, суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.

Як зазначається у статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи (ч.1 ст.64 Цивільного
процесуального кодексу України).
Позивач наполягає, що заповіт був
укладений під впливом тиску. У
відповідності до п. 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 06.11.2009 року № 9 (при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства (ст. 231 ЦК
України), судам необхідно врахувати, що
насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятися як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів сім'ї, родичів. Позивач має
довести, що під тиском було вчинено
правочин.

Частиною 4 ст.59 ЦПК України передбачено,
що доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Проте всупереч вимог статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, позивач не надав суду доказів,
які мали підтвердити обставини, що
свідчили б про наявність підстав для
визнання заповіту недійсним, як таким,
що вчинений всупереч волі заповідача,
в тому числі судом не
встановлено обставин, які б
підтвердили вчинення з боку
відповідача ОСОБА_2 дій, спрямованих
на примушення заповідача ОСОБА_3 до
укладення заповіту, створення їй умов
щодо психологічного дискомфорту,
підбурювання інших осіб на проведення
дій, які спонукали заповідача укласти
цей заповіт.

Враховуючи викладене, у судовому
засіданні позивачем та його
представником не надано суду будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх вимог щодо
недійсності укладеного заповіту. Таким
чином, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в частині
визнання заповіту недійсним та
визнання за позивачем права власності
на спадкове майно у порядку
спадкування за законом.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст.ст. 215, 203, 204, 231, 1233, 1234, 1257, ЦК
України, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 16.11.2009 року «Про
судову практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та ст.ст. 57-60, 154,
209, 212, 213, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Головне управління
юстиції у Київській області,
Мархалівська сільська рада
Васильківського району Київської
області про встановлення факту
родинних відносин, визнання заповіту
недійсним, визнання права власності в
порядку спадкування за законом -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.О. Орда