Справа № 462/5344/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/1652/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Іванової О.О.,

відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 25 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування завданої їй
відповідачем матеріальної та
моральної шкоди внаслідок заподіяння
їй ушкодження здоров'я вчиненим проти
неї злочином.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.07.2012 р.
близько 17.30 год. перебуваючи поблизу
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 під час
виниклого конфлікту нанесла їй удар
рукою в ділянку правого плеча, від
якого вона впала та отримала закритий
черезвертлюговий перелом лівої
стегнової кістки із зміщенням
відламків, який відноситься до
тілесного ушкодження середньої
тяжкості. Внаслідок протиправних дій
відповідачки вона була змушена
витратити кошти на лікування у сумі
4672,00 грн. та зазнала моральних
страждань, оскільки є особою похилого
віку, внаслідок травми відчувала
сильну біль, перенесла операцію на
шийці стегна і до цього часу не може
повернутись до звичного способу життя,
потребує сторонньої допомоги, а тому
оцінює заподіяну їй моральну шкоду у 30
000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року
вищезгаданий позов задоволено
частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 2394,57 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Додатковим рішенням Залізничним
районним судом м.Львова від 26.12.2013 року
ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь
держави 232,84 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2 В скарзі посилається на те, що
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Апелянт зазначає, що судом
не було встановлено, які саме ліки та
товари купувались для позивачки, окрім
того, за ствердженням апелянта, в
матеріалах справи не міститься жодних
належним чином завірених копій
медичних документів, які видані чи
рекомендовані щодо отримання медичних
препаратів для лікування. Також
стверджує, що позивач обґрунтовує
заподіяну моральну шкоду виключно
словами, без надання жодних доказів,
які б підтверджували заподіяну
моральну шкоду. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
(а.с. 56-57).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на обґрунтування доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин,яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 04.07.2012 р. близько 17.30
год. поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в
ході конфлікту з ОСОБА_4 , не маючи
умислу на заподіяння тілесного
ушкодження, нанесла останній удар
рукою у ділянку правого плеча, від
якого вона впала та отримала закритий
черезвертлюговий перелом лівої
стегнової кістки із зміщенням
відламків, який відноситься до
тілесного ушкодження середньої
тяжкості за ознакою тривалого розладу
здоров'я.

Вироком Залізничного районного суду
м.Львова від 01.04.2013 року, залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 02.07.2013 р., ОСОБА_2
засуджено за вчинення злочину,
передбаченого ст.128 КК України з
призначенням покарання у вигляді
громадських робіт. (а.с.12-14, 15-16).

З виписки із медичної карти (а.с. 2)
вбачається, що внаслідок отриманої
травми ОСОБА_4 у період з 04.07.2012 р. по
27.07.2012 р. перебувала на стаціонарному
лікуванні у Комуналній клінічній
лікарні швидкої медичної допомоги з
діагнозом закритий черезвертлюговий
перелом лівої стегнової кістки із
зміщенням відламків (а.с.2).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31
березня 1995 року №4 цивільно - правова
відповідальність за моральну шкоду
настає при умові доведеності таких
фактів: наявності шкоди,
протиправності діяння її заподіювача,
наявності причинного зв'язку між
шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Аналогічні положення відображені в п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27 березня 1992
року №6, згідно з яким шкода, заподіяна
особі, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її заподіяла
за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що внаслідок вчинених відносно
позивача протиправних дій, та
отримання нею тілесних ушкоджень їй
заподіяна моральна шкода, яка
обумовлена її душевними та фізичними
стражданнями у зв'язку з отриманим
ушкодженням здоров'я, що призвело до
погіршення її життєвих умов та
потребує від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

При визначенні розміру моральної
шкоди, суд першої інстанції, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, беручи до уваги вік
позивачки, характер та обсяг моральних
страждань, яких вона зазнала у зв'язку
із ушкодженням її здоров'я, ступінь
тяжкості тілесних ушкоджень, а також
тривалість періоду реабілітації,
дійшов вірного висновку про
необхідність стягнення із
відповідачки компенсації за
заподіяння моральної шкоди у розмірі
5000 грн.

Що стосується відшкодування
матеріальної шкоди, то суд першої
інстанції, частково задовольняючи
позовні вимоги на суму 2394,57 грн. виходив
із того, що позивач понесла витрати на
придбання: набору для шийки стегна на
суму 1500 грн., ходунків вартістю 520 грн., а
також понесла витрати на придбання
ліків на загальну суму 374,57 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення в цій
частині, суд послався на ксерокопії
товарних чеків та рахунок-фактуру
(а.с.3-4).

Однак беручи до уваги ці докази, суд не
дав їм належної оцінки з точки зору
належності і допустимості в розумінні
ст.ст.59,60 ЦПК України.

Зокрема, суд не звернув увагу на ті
обставини, що жоден із наданих
письмових документів на придбання
ліків, медичних препаратів та засобів
лікування не містить інформації, яка б
з достатньою очевидністю та
об'єктивністю підтверджувала б те, що
їх придбання було здійснено саме
ОСОБА_4 а не іншою особою, як і відсутні
докази про необхідність їх придбання
саме для позивача у зв'язку з понесеною
нею травмою.

Більш того, зі змісту ксерокопії
рахунку-фактури від 6.07.2012 року щодо
придбання набору для шийки стегна за 1500
грн. вбачається, що такий придбано на
замовлення не ОСОБА_4, а іншої особи,
Любочкіна, що не підтверджує факту
понесення цих витрат позивачем.

З огляду на викладене, та виходячи з
вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України щодо
диспозитивності цивільного
судочинства, змагальності сторін, та
покладення обов'язку доказування на
сторони, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди є недоведеними та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є:
неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Таким чином, оскаржуване рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 25 грудня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди на
суму 2394,57 грн. слід скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

В частині стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди
рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права
та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, ч.1 ст.307, ч.1 ст.309,
ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 25 грудня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди на
суму 2394,57 грн. скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.