Провадження по справі № 2/260/554/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Кротінова В.О.

при секретарі: Шелістової Ю.К.,
Гордієнко І.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача:
ОСОБА_3

представника третьої
особи: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи: Сектор
громадянств, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ
УМВС України в Донецькій області,
ОСОБА_4, про визнання особи такою, що
втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що він
зареєстрований та мешкає у квартирі
АДРЕСА_1. Вказана квартира належить
йому та його покійним батькам
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві сумісної
часткової власності. На сьогоднішній
день у спірній квартирі також
зареєстрований відповідач ОСОБА_2 ,
який є його племінником. Відповідач
у квартирі АДРЕСА_1 не мешкав та не
мешкає. Він самостійно оплачує
комунальні послуги. У зв'язку з тим,
що відповідач не оплачує комунальні
послуги та у добровільному порядку
не бажає знятись з реєстраційного
обліку у спірній квартирі він
просив суд визнати відповідача
ОСОБА_2 втратившим право
користування житловим приміщенням,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з його відсутністю за даною
адресою впродовж одного року.

Позивач ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
дав пояснення аналогічні обставинам
викладеним у позовній заяві. Просив
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов не визнали.
Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що дійсно
він не мешкає у спірній квартирі, але
вимушений був виїхати з спірної
квартири. Причиною його не проживання
у спірній квартирі є те, що позивач
ОСОБА_5 перешкоджає йому та його
родині мешкати у спірній квартирі.
Він надає позивачу ОСОБА_1 гроші для
оплати комунальних послуг у спірній
квартирі. Просили суд відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, підтвердив пояснення
відповідача ОСОБА_2

Представник третьої особи - СГіРФО
Ленінського РВ ДМУ України в
Донецької області у судове
засідання не з'явився, про час
слухання справи був повідомлений
належним чином, надав заяву з
проханням слухати справу у його
відсутність.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
пояснила, що вона разом з позивачем
мешкали у спірній квартирі до 2005
року після чого були вимушені її
покинути, оскільки позивач поселився у
квартирі, заважав їм користуватися
нею, переселив їх в іншу кімнату, у
них часто були сварки з приводу
користування спірним житлом, тому
вони вимушені були виїхати звідти.
Квартплату та комунальні послуги
вони оплачують регулярно, передаючі
гроші позивачу, також у спірній
квартирі залишилось їх майно,
рушники, білизна, посуд.

Свідок ОСОБА_8 пояснював у судовому
засіданні, що він дійсно підписував
якийсь акт, але він його не читав,
підтвердив те що відповідач з сім'єю
жив у спірній квартирі, потім виїхав з
неї, оскільки були неприязливі
стосунки з позивачем у тому числі з
приводу користування квартирою.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
докази по справі у їх сукупності,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
зареєстрований та мешкає у квартирі
АДРЕСА_1, відповідно копії його
паспорту (а.с.4-5). Вказана квартира
належить позивачу та його покійним
батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві
сумісної часткової власності (а.с.6).
На сьогоднішній день у спірній
квартирі також зареєстрований
відповідач ОСОБА_2, який є його
племінником.

Однак як встановлено у судовому
засіданні відповідач зі своєю
родиною не має можливості мешкати у
спірній квартирі, оскільки між ним
та позивачем ОСОБА_1 склались
неприязлеві стосунки, що також
підтверджено поясненням свідків.
Тобто відповідач ОСОБА_2 був
вимушений покинути спірну
квартиру.

У зв'язку з чим суд не може, в силу
вищевказаних обставин, вважати, що
відповідач ОСОБА_2 виїхав з квартири
АДРЕСА_1 добровільно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України сторони повинні довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 жодного
доказу на підтвердження позовних
вимог, окрім акту про не проживання
відповідача ОСОБА_2, суду не надав. При
цьому факт не проживання
відповідача ОСОБА_2 у спірній
квартирі понад рік ніким не
оспорюється, але відповідач був
вимушений виїхати з спірної квартири
у зв'язку з негативними стосунками з
позивачем з приводу користування
вказаною квартирою, яку він покинув
вимушено. До цього часу він оплачує
комунальні послуги, квартплату, частка
їх речей залишилась у спірній
квартирі. Ці обставини підтвердили
вищевказані свідки.

Як вказав відповідач ОСОБА_2 та
представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 частка квартири належить їх
матері на праві власності, яка
категорично проти зняття з
реєстрації сина у спірній квартирі,
постійно надсилає гроші для оплати
комунальних послуг, що повністю
спростовує доводи позивача, щодо
ненадання йому коштів для оплати
квартири.

Таким чином позивачем не надано,
безспірних переконливих доказів
того, що відповідач добровільно
виїхав з спірної квартири.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до вимог ст. 88 ч.4 ЦПК
України у разі залишення позову без
задоволення, закриття провадження у
справі або залишення без розгляду
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Враховуючи вказані норми, а також
вищевказані обставини, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню.

На підставі ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215,
224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 втративши
право користування житловим
приміщенням, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з його
відсутність за даною адресою
впродовж одного року - відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: