Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №273/761/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

секретаря
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до Довбиської селищної
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
незаконним та скасування рішення
виконкому Довбиської селищної ради,
визнання недійсними свідоцтв про право
власності на житловий будинок,
визнання права власності на житловий
будинок

за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Баранівського
районного суду Житомирської області
від 27 листопада 2013 року

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_1
звернулася з позовом до Довбиської
селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому
просила визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Довбиської селищної ради
Баранівського району Житомирської
області від 02.10.2012 року № 117 «Про
оформлення права приватної власності
на об'єкт нерухомого майна» в частині
оформлення права приватної власності
та видачі свідоцтв про право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визнати
недійсними свідоцтва про право
власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 серії САВ № 927301 та
серії САВ № 927302 від 12.11.2012 року, виданих
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В
обґрунтування вимог зазначала, що
рішенням виконавчого комітету
Довбиської селищної ради депутатів
трудящих від 24.07.1969 року за №93 їй було
виділено земельну ділянку площею 700
кв.м. в смт. Довбиш Баранівського району
Житомирської області для будівництва
житлового будинку. У 1970 році житловий
будинок був побудований, а 26.01.1983 року
Новоград-Волинським бюро технічної
інвентаризації виготовлено технічний
паспорт на будинок. 03.09.2012 року вона
звернулася до виконкому Довбиської
селищної ради з заявою про видачу їй
свідоцтва про право власності на
вказаний будинок. Однак, 02.10.2012 року
виконкомом Довбиської селищної ради
прийнято рішення про видачу свідоцтва
про право приватної власності на
вищезазначений житловий будинок в
рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Рішення вважає незаконним, оскільки
її співмешканець ОСОБА_3 та син ОСОБА_2
не мають відношення до будівництва
будинку. Житловий будинок побудований
за її власні кошти та на виділеній їй
земельній ділянці, а тому просила
позов задовольнити.

04.10.2013 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про уточнення позовних вимог та
просила визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Довбиської селищної ради
Баранівського району Житомирської
області від 02.10.2012 року № 117 про
оформлення права приватної власності
на об'єкт нерухомого майна, визнати
недійсними свідоцтва про право
власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 серії САВ № 927301 та
серії САВ № 927302 від 12.11.2012 року, виданих
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за нею
право власності на вказаний житловий
будинок.

Рішенням Баранівського
районного суду Житомирської області
від 27 листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Довбиської селищної ради
Баранівського району Житомирської
області від 02.10.2012 року №117 про
оформлення права приватної власності
на об'єкт нерухомого майна.

Визнано недійсними: свідоцтво про
право власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 серії САВ № 927301, видане
12.11.2012 року на ім'я ОСОБА_2 та свідоцтво
про право власності на 1/3 частину
вказаного житлового будинку серії САВ
№ 927302, видане 12.11.2012 року на ім'я ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
зазначений житловий будинок.

Стягнуто з відповідачів на користь
позивача по 172 грн. 12 коп. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд вирішив справу на
підставі ст.393 ЦПК України, яка не
регулює спірні правовідносини, не дав
належну оцінку доказам у справі.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Як видно з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, 02.10.2012 року виконавчим
комітетом Довбиської селищної ради
Баранівського району Житомирської
області прийнято рішення за №117 про
оформлення права приватної власності
та видачу свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних
частинах кожному. Доручено
комунальному підприємству
„Новоград-Волинське міжміське бюро
технічної інвентаризації" виготовити й
видати бланки свідоцтва про право
власності та зареєструвати право
власності на нерухоме майно (а.с.71).

На підставі вказаного рішення
комунальним підприємством
„Новоград-Волинське міжміське бюро
технічної інвентаризації" на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про
право власності в 1/3 частині кожному на
житловий будинок АДРЕСА_1 та
зареєстровано у визначеному законом
порядку їх право власності на вказане
нерухоме майно (а.с.10-14).

Відповідно до підпункту а) пункту
8.1. Тимчасового Положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№7/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 28.07.2010 №1692/5) та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за
№157/6445, яке діяло на момент прийняття
вищевказаного рішення виконавчим
комітетом Довбиської селищної ради,
оформлення права власності на нерухоме
майно проводиться з видачею свідоцтва
про право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно органами місцевого
самоврядування фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
посвідчує право на земельну ділянку, та
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам і
правилам.

Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків першої та другої
категорій складності, які збудовані
без дозволу на виконання будівельних
робіт, і проведення технічного
обстеження їх будівельних конструкцій
та інженерних мереж, затвердженого
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
24.06.2011 р. №91 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 11 липня
2011 р. за №830/19568, який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Отже, підставою для оформлення у
2012 році органами місцевого
самоврядування права власності на
закінчений будівництвом до 5 серпня 1992
року індивідуальний житловий будинок
були наступні документи: заява особи
про оформлення права власності на
нерухоме майно; документ, що посвідчує
право на земельну ділянку, на якій
побудований будинок та технічний
паспорт, складений за результатами
технічної інвентаризації.

З матеріалів справи видно, що 24
липня 1969 року виконкомом Довбиської
селищної ради депутатів трудящих було
прийнято рішення за №93, яким виділено
індивідуальну забудову жилого будинку
громадянці ОСОБА_1 на земельній ділянці
АДРЕСА_2 площею 700 кв.м. (так зазначено в
рішенні) та зобов'язано ОСОБА_1 до 1-го
вересня 1969 року одержати від
Баранівського техбюро всю технічну
документацію на право забудови жилого
будинку. У разі пропуску строку в
одержанні техдокументації без
поважних причин ОСОБА_1 втрачає право
на забудову по цьому рішенню (а.с.189).

Технічну документацію на право
забудови жилого будинку позивач не
отримувала, про що не заперечував в
судовому засіданні її представник.

07.02.1983 року Новоград-Волинським
бюро технічної інвентаризації на ім'я
ОСОБА_1 було виготовлено технічний
паспорт на спірне домоволодіння
(а.с.15-17).

21.09.2012 року КП
„Новоград-Волинське міжміське бюро
технічної інвентаризації", у зв'язку зі
зміною нумерації будинків, на ім'я
ОСОБА_1 повторно виготовлено технічний
паспорт на спірне домоволодіння
(а.с.18-20).

03.09.2012 року ОСОБА_1 звернулася до
виконавчого комітету Довбиської
селищної ради Баранівського району з
заявою про видачу їй свідоцтва про
право власності на спірний житловий
будинок. До заяви додала копії
документів: технічного паспорта,
будинкової книги та рішення про
виділення земельної ділянки для
будівництва будинку, тобто всі
документи, необхідні для оформлення
права власності на житловий будинок,
передбачені діючим на той час
законодавством.

Проте, в порушення вимог
підпункту а) пункту 8.1. Тимчасового
Положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
виконком Довбиської селищної ради
Баранівського району Житомирської
області оформив право власності на
спірний житловий будинок на трьох осіб.
Правових підстав для оформлення такого
права на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_2 у виконкому
не було.

З огляду на те, що оспорювані
свідоцтва про право власності на
житловий будинок видані на підставі
незаконного рішення, вони є недійсними.

Задовольняючи вимоги про
визнання незаконним рішення виконкому
Довбиської селищної ради та визнання
недійсними свідоцтв про право
власності на житловий будинок, суд
першої інстанції по суті правильно
вирішив спір. Підстав для скасування
рішення у цій частині немає.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд першої інстанції помилково
керувався ст.393 ЦПК України є
безпідставними, оскільки суд у рішенні
фактично послався на положення ст.393 ЦК
України, помилково зазначивши ст.393 ЦПК
України. Зазначену помилку суд першої
інстанції відповідно до вимог ст.219 ЦПК
України має право виправити.

Безпідставними також є доводи
апеляційної скарги про те, що суд не дав
належної оцінки всім доказам у справі,
зокрема доказам щодо будівництва
будинку в розмірі 15 кв.м. та
господарських будівель ОСОБА_3 та
довідці ТОВ „Довбинська
агропромтехніка" за №51 від 14.08.2013 року
про заробітну плату ОСОБА_2 Зазначені
докази суд першої інстанції не взяв до
уваги, пославшись на те, що угоди про
спільне будівництво житлового будинку
відповідачі ОСОБА_2 з позивачем не
укладали.

До того ж, враховуючи заявлені
ОСОБА_1 вимоги, колегія суддів вважає,
що вказані апелянтом докази не
стосуються предмету доказування.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на житловий
будинок з погосподарськими будівлями,
суд першої інстанції не звернув уваги
те, що позивач не позбавлена можливості
оформити право власності на спірне
нерухоме майно в позасудовому порядку.

За таких обставин, рішення в
частині зазначених вимог підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

При подачі до суду позовної заяви
ОСОБА_1, в порушення вимог ст.119 ЦПК
України не в повному обсязі сплатила
судовий збір, зокрема не сплачено
судовий збір за вимогу майнового
характеру про визнання права власності
на житловий будинок.

Згідно з технічним паспортом,
дійсна вартість спірного
домоволодіння становить 103 281 грн.

А тому, колегія суддів стягує з
позивача в доход держави судовий збір в
розмірі 1 032 грн. 81 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Баранівського районного
суду Житомирської області від 27
листопада 2013 року в частині
задоволених вимог про визнання за
ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави
судовий збір в розмірі 1032 грн. 81 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: