Справа № 132/4252/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2014 Калинівський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого: судді Янків
Т.П.

при секретарі
Гордієнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Калинівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до СВК «Колос»
(за участю третіх осіб: відділу
Держземагенства у Калинівському
районі, Реєстраційної служби
Калинівського районного управління
юстиції) про визнання недійсним
договору оренди землі та повернення
земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в позові вказує, що
являється власником земельної ділянки
№ НОМЕР_2, кадастровий № 080000024,
розташованої на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області, площею 5,7734 га,
згідно державного акту серії ВН № 155818,
зареєстрованого в книзі державних
актів за № 212 від 08.09.2004 року та
земельної ділянки № НОМЕР_1,
кадастровий № 080000012, розташованої
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 5,2642 га, згідно
державного акту серії ЯЛ № 290412,
зареєстрованого в книзі державних
актів за № 9 від 15.12.2010 року .

Між позивачкою та відповідачем СВК
«Колос» були підписані договора
оренди, які були зареєстровані в
відділі Держкомзему у Калинівському
районі від 29.11.2012 року за № 06361
(а.с.50-52) та від 22.10.2012 року за № 05743
(а.с.59-69).

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» визначено, що однією
з істотних умов договору оренди землі
є: об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки). Невід'ємними
частинами договору оренди землі є: план
або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

Так, договори оренди землі підписані
між позивачем та відповідачем та
зареєстровані в органі державної
реєстрації не містять повної
інформації щодо такої істотної умови,
як об'єкт оренди, що є порушенням п. 43
умов договору оренди, а саме відсутні:
акт встановлення меж земельної
ділянки, схеми розташування земельної
ділянки. Згідно домовленостей між
сторонами, дані документи мав
виготовити саме відповідач, однак
даних документів не виготовив з причин
недоцільності та додаткових витрат. В
зв'язку з цим позивачка неодноразово
зверталась протягом 2012-2013 років до
відповідача з приводу повернення їй
земельних ділянок, однак отримала
відповідь, що земельні ділянки буде
повернуто їй лише після закінчення
терміну дії договорів оренди.

Тому позивачка звернулись до суду з
позовом про визнання договорів оренди
землі недійсними та повернення
належних їй земельних ділянок.

Представник позивача ОСОБА_2, який
діє відповідно до договору про надання
правової допомоги (а.с.14), в судовому
засідання позовні вимоги та пояснення
до позовних вимог підтримує повністю,
просить позов задовольнити.

Представник відповідача Кисляк С.О.,
який за довіреністю № 96 від 29.05.2013 року
(а.с.39), в судовому засіданні позовні
вимоги не визнає, просить суд відмовити
у задоволенні даного позову, оскільки
сторонами при укладені договору оренди
витримані всі вимоги закону. Земельні
ділянки передавалися в оренду єдиним
земельним масивом, цільове призначення
земельних ділянок не змінювалося.

Заслухавши сторони, дослідивши та
оцінивши матеріали справи в їх
сукупності, , суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити по
таких підставах.

Діючим законодавством визначено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
тощо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
являється власником земельної ділянки
№ НОМЕР_2, кадастровий № 080000024,
розташованої на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області, площею 5,7734 га,
згідно державного акту серії ВН № 155818,
зареєстрованого в книзі державних
актів за № 212 від 08.09.2004 року та
земельної ділянки № НОМЕР_1,
кадастровий № 080000012, розташованої
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 5,2642 га, згідно
державного акту серії ЯЛ № 290412,
зареєстрованого в книзі державних
актів за № 9 від 15.12.2010 року.

Судом також установлено, що спірні
договори було зареєстровано в відділі
Держкомзему у Калинівському районі від
29.11.2012 року за № 06361 (а.с.50-52) та від
22.10.2012 року за № 05743.

Із матеріалів справи вбачається, що
оспорювані договори оренди земельних
ділянок (а.с.48-69), укладені у письмовій
формі, пройшли відповідну державну
реєстрацію, позивачка мала необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення позивачки було
спрямоване на укладання договорів
оренди, до договорів оренди земельних
ділянок додано копії державного акту,
при складанні, видачі та реєстрації
якого було вчинено відповідні план та
схему земельної ділянки, кадастровий
план з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж, де зазначено
сусідніх землекористувачів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Наведене вказує на те, що між
позивачкою та відповідачем при
укладенні договорів оренди землі
погоджено всі істотні умови.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення
земельної-ділянки,яка-передається в
оренду; умови збереження стану об»єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» є план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

Посилання представника позивача
на відсутність таких істотних умов
договору оренди землі, як план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі ( на
місцевості) є безпідставними, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі є копія
Державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянку , кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників та
акт погодження меж землекористування
(а.с. 35-43), тим самим визначено конкретно
об»єкт оренди.

Наявність акту виносу в натурі меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду, є обов»язковою тільки в разі,
якщо межі земельної ділянки не були
визначені в натурі.

Таким чином, подача акту виносу меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду, є обовязковою тільки в разі,
якщо межі земельної ділянки не були
визначені в натурі.

Оскільки до договорів оренди
землі було додано копії державного
акту на право власності на земельні
ділянки позивача, які містить
план-схему належної ОСОБА_1 земельних
ділянок, не можна вважати
обґрунтованим довод позивачки про те,
що сторонами не була погоджена така
істотна умова договору як об»єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки).

Не є укладеними правочини (договори),
у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно зі ст. ст. 210 та 640
ЦК України не є вчиненим також правочин
у разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» однією з істотних
умов договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог ст. ст.
4-6, 11, 17, 19 цього Закону України «Про
оренду землі» є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Судові витрати по справі, в порядку
ч.1 ст.88 ЦПК України відшкодуванню
позивачу не підлягають, так як в
позовних вимогах відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 638, 640 ЦК України, ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», ст.ст. 5,10,
15,60, 88,208,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до СВК
«Колос» (за участю третіх осіб: відділу
Держземагенства у Калинівському
районі, Реєстраційної служби
Калинівського районного управління
юстиції) про визнання недійсними
договорів оренди землі та повернення
земельних ділянок відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: