Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 407/2425/13-ц
Провадження № 22ц/782/5019/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 01 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, за зустрічним
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ПАТ «Страхова
Група «ТАС», про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся з позовом до відповідача
ОСОБА_2 та, посилаючись на правові
підстави своїх вимог, просив стягнути з
останнього 6 699,05 грн. майнової шкоди, 15
000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн.
витрат на правову допомогу, а також
судові витрати по сплаті судового
збору. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що 27.11.2012 р. на 819 км+912
м автошляху Київ - Харків - Довжанський
ОСОБА_2, керуючи автомобілем ГАЗ-2410,
державний номер НОМЕР_1, здійснюючи
маневр повороту ліворуч, не надав
дорогу автомобілю ВАЗ-21104, державний
номер НОМЕР_2, під його (позивача)
керуванням, внаслідок чого сталося
зіткнення автомобілів. Вартість
матеріальної шкоди, заподіяної йому
(позивачеві) пошкодженням автомобіля,
встановлена автотоварознавчим
дослідженням в розмірі 30 022,10 грн.
Страховою компанією ПАТ «Страхова
група «ТАС» (далі - ПАТ «СГ «ТАС») йому
було сплачено 24 508,41 грн. страхового
відшкодування. Не відшкодовано йому
решту матеріальної шкоди внаслідок
пошкодження автомобіля, франшизув
розмірі 510 грн. та витрати на проведення
автотехнічної експертизи в розмірі 675,36
грн.

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний
позов, яким він просив стягнути на його
користь з ПАТ «СГ «ТАС» матеріальну
шкоду в розмірі 11 783 грн., з ОСОБА_3
- матеріальну шкоду у виді франшизив
розмірі 1 000 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн., а також з ПАТ «СК «ТАС»
та з ОСОБА_3 солідарно - понесені ним
судові витрати в розмірі 3 252,53 грн., що
складаються з оплати судового збору в
сумах 137,83 грн. та 114,70 грн. і витрат на
правову допомогу в розмірі 3 000 грн. У
наслідках ДТП вважає винним позивача
ОСОБА_3, який не дотримався правил
дорожнього руху.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 513,69 грн.
матеріальної шкоди, 1 000 грн.
моральної шкоди, 191,59 грн. витрат по
оплаті судового збору, 1113,60 грн. витрат
на правову допомогу, а всього - 7 818,88
грн. У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено за
необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_2, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати вказане рішення, як
ухвалене при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи,при неправильній оцінці доказів
та з висновками, що не відповідають
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального
права.Апелянт також просить ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, а у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ
«Страхова Група «ТАС» вказане рішення
не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника відповідача
ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає
вказаним вимогам.

У справі встановлено наступні фактичні
обставини.

Власником автомобіля ВАЗ-2104, державний
номер НОМЕР_2, є позивач ОСОБА_3 (а. с. 7).

Власником автомобіляГАЗ-2410, державний
номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4, яка видала
відповідачеві ОСОБА_2 довіреність від
08.06.2012 р., посвідчену приватним
нотаріусом Антрацитівського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_5, на право вчинення
правочинів щодо користування та
розпорядження (у тому числі продажу)
вказаним автомобілем до 08.06.2022 р. (а. с. 62,
121).

Між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «СГ
«ТАС» було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за полісом АВ/6975226, за яким
забезпеченим транспортним засобом є
автомобіль ГАЗ-2410, державний номер
НОМЕР_1, з лімітом відповідальності за
шкоду, заподіяну майну, у 50 000 грн., з
франшизою у 510 грн.,зі строком дії
договору з 05.06.2012 р. по 04.06.2013 р. (а. с. 149).

Між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «СГ «ТАС»
також було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за полісом АВ/2434550, за яким
забезпеченим транспортним засобом є
автомобіль ВАЗ-21104, державний номер
НОМЕР_2, з лімітом відповідальності за
шкоду, заподіяну майну, у 50 000 грн., з
франшизою у 1000 грн., зі строком дії
договору з 28.03.2012 р. по 27.03.2013 р.(а. с. 10).

27.11.2012 р. на 819 км+912 м автошляху Київ -
Харків - Довжанський сталася
дорожньо-транспортна пригода, при якій
зіткнулися автомобіль ГАЗ-2410,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
відповідача ОСОБА_2, який здійснював
маневр повороту ліворуч, та автомобіль
ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_2, під
керуванням позивача ОСОБА_3, який
рухався у попутному напрямку.
Внаслідок ДТП обидва вказані
автомобілі були пошкоджені.

Позивачеві ОСОБА_3 ПАТ «Страховою
групою «ТАС» за шкоду, заподіяну
пошкодженням автомобіля ВАЗ-21104,
державний номер НОМЕР_2, за наслідками
вказаної ДТП, було сплачено 24 508,41 грн.
страхового відшкодування (а. с. 19, 138 - 139).

Вказані обставини сторонами не
заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні
позову відповідача ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що ДТП
сталася з вини відповідача, який при
виконанні лівого повороту, у порушення
вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху
України, не пропустив автомобіль
позивача, що рухався в попутному
напрямку. Суд в цій частині, керуючись
ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального
кодексу України, послався на постанову
судді апеляційного суду Луганської
області у справі про адміністративне
правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення. Стягуючи з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 5 513,69 грн.,
суд виходив з того, що позивачеві у
зв'язку з пошкодженням автомобіля
завдано шкоду в розмірі 30 022,10
грн., а відшкодовано страховою
компанією 24 508,41 грн. В частині вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди суд першої інстанції дійшов
висновку, що внаслідок ДТП, яка сталася
з вини відповідача ОСОБА_2, позивач
зазнав душевних страждань у зв'язку з
пошкодженням майна. Задовольняючи
позов ОСОБА_3 в цій частині частково в
розмірі 1 000 грн., суд послався
нахарактер та глибину душевних
страждань позивача, ступінь вини
відповідача ОСОБА_2, вимоги розумності
і справедливості у відповідності із ст.
23 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову відповідача ОСОБА_2, суд першої
інстанції вважав їх недоведеними,
давши критичну оцінку висновку
автотехнічного дослідження №4483 від
01.06.2013 р.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції у
оскаржуваному рішенні, оскільки вони
відповідають встановленим фактичним
обставинам та нормам матеріального
права. Доводи апелянта колегія суддів
вважає необґрунтованими.

Відповідно до приписів ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними діями особистим
немайновим правам або майну фізичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона
доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальні підстави відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, передбачені ст. 1187 ЦК
України, згідно з ч. 2 якої шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Частиною 5
вказаної статті встановлено, що особа,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

У випадку взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки завдана шкода, як
визначено ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було
завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Постановою судді судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Луганської області від 25.03.2013 р. у
справі про адміністративне
правопорушення ОСОБА_2 визнано винним у
передбаченого ст. 124 КУпАП, під час
вказаної вище дорожньо-транспортної
скоєнні адміністративного
правопорушення, пригоди, але звільнено
від накладення адміністративного
стягнення за закінченням строків (а. с.
13).

Апелянт ОСОБА_2 вважає, що встановлення
його вини у ДТП постановою про
притягнення до адміністративної
відповідальності не позбавляє його
права доводити протиправність дій
іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 та
причинний зв'язок цієї протиправності
із завданою шкодою.

У апеляційній скарзі апелянт вважає
висновок спеціаліста, на який спирався
апеляційний суд, проведеним з грубими
порушеннями Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень
від 08.10.1998 р. № 53/5, зазначаючи, що він
проведений був не на підставі
постанови посадової особи МВС, а за
заявою ОСОБА_3, без надання експерту
вихідних даних і переліку питань, тоді
як експерт позбавлений права
самостійно збирати додаткові
матеріали, необхідні для проведення
експертного дослідження.У вказаному
висновку, як зазначає апелянт,
досліджувалась лише версія ОСОБА_3 та
невірно витлумачувалась його
(ОСОБА_2) версія.

Колегія суддів вважає вказані доводи
апелянта такими, що не заслуговують на
увагу з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
якими обґрунтовано керувався суд
першої інстанції, постанова суду у
справі проадміністративне
правопорушення є обов'язковою для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову суду,
з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вказаною вище постановою апеляційного
суду у справі про адміністративне
правопорушення у вчиненні спірної ДТП
винним визнано ОСОБА_2, який, як
зазначено апеляційним судом, допустив
порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху
України, при тому, що мав технічну
можливість запобігти зіткненню
автомобілів.

Вказані обставини, у відповідності з п.
4 ст. 61 ЦПК України та виходячи з
викладеного вище, не підлягають
доказуванню. Апеляційний суд дійшов
висновку про винність ОСОБА_2 у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП під час вказаної ДТП, тобто
встановив в діях останнього порушення
Правил дорожнього руху та
причинно-наслідковий зв'язок між цими
діями і наслідками ДТП, на підставі
сукупності досліджених у справі про
адміністративне правопорушення
доказів, зокрема, висновків
спеціаліста, головного експерта
сектора автотехнічних досліджень
НДЕКЦ УМВС України в Луганській
області Носенка О.М. Оскільки
апеляційним судом у вказаній постанові
у справі про адміністративне
правопорушення дано оцінку
зазначеному автотехнічному
експертному дослідженню як належному
доказу, колегія суддів не має жодних
правових підстав для його переоцінки.

На думку апелянта, хоча ОСОБА_3 і не був
притягнений до адміністративної
відповідальності, відсутність в діях
останнього складу адміністративного
правопорушення не свідчить про
відсутність підстав для
цивільно-правової відповідальності за
завдану шкоду.Апелянт вважає, що
приписи ст. 61 ЦПК України не дають
підстав за будь-яких обставин вважати
не винною у ДТП особу, відносно якої не
порушувалась кримінальна справа та не
складався протокол про
адміністративне правопорушення,
оскільки у цьому випадку вину такої
особи може бути підтверджено чи
спростовано іншими належними і
допустимими доказами. Обгрунтовуючи ці
свої доводи, апелянт посилається на
висновок автотехнічного дослідження №
4483 від 01.06.2013 р., який він вважає
належним доказом вини ОСОБА_3 у
настанні ДТП, а суд першої інстанції не
прийняв до уваги.

Як вбачається з висновку
автотехнічного дослідження № 4483 від
01.06.2013 р., складеного експертом
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз (а. с. 105
- 107), дослідження було проведено за
заявою адвоката ОСОБА_8, який
представляє у справі інтереси
відповідача ОСОБА_2 Експерт дійшов
висновку, що в даній дорожній ситуації
дії водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 не
відповідали вимогам п. 10.1 Правил
дорожнього руху України, у останнього
не було перешкод технічного характеру
для запобігання зіткненню автомобілів,
та що його дії перебували, з технічної
точки зору, у причинному зв'язку з
виникненням події ДТП. В діях водія
автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 експерт не
вбачає невідповідностей вимогам
Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів вважає правильними
висновки суду першої інстанції, який не
взяв до уваги в якості належного та
достатнього доказу на підтвердження
позовних вимог відповідача ОСОБА_2
висновок автотехнічного дослідження
Харківського НДІСЕ, давши йому
критичну оцінку, оскільки до вказаних
висновків експерт дійшов, як зазначено
у висновку, виходячи з редакції
поставлених представником відповідача
питань. Крім того, цей висновок
суперечить висновкам апеляційного
суду у постанові від 25.03.2013 р. у справі
про адміністративне правопорушення та
сукупності доказів, на які спирався у
вказаній постанові апеляційний суд.

Враховуючи викладене, не спростовують
об'єктивних доказів винності у
настанні ДТП відповідача ОСОБА_2 і
показання свідка ОСОБА_9, та,
відповідно, ці показання в частині, в
якій на них посилається апелянт, за
відсутності інших об'єктивних доказів,
не можуть бути достатнім доказом на
підтвердження доводів апелянта про
винність у настанні ДТП позивача
ОСОБА_3

Приписами п. 32.1 ст. 32 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»передбачено, що страховик не
відшкодовуєшкоду, заподіяну при
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, але за
спричинення якої не виникає
цивільно-правової відповідальності
відповідно до закону.

Оскільки винним у ДТП визнано ОСОБА_2, а
позовні вимоги та доводи відповідача
ОСОБА_2, зокрема, щодо винності у
наслідках ДТП позивача ОСОБА_3, не є
доведеними , цивільно-правова
відповідальність останнього не
виникла, тому ОСОБА_2 не має права на
отримання як страхового відшкодування
віт ПАТ «СГ «ТАС», так і відшкодування
матеріальної та моральної шкоди від
ОСОБА_3

Стосовно визначених судом першої
інстанції розмірів відшкодування
шкоди та судових витрат апелянтом
апеляційних доводів не наведено.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що доводами апеляційної скарги
висновки суду у оскаржуваному рішенні
не спростовуються. Судом першої
інстанції належним чином були
досліджені всі надані докази, яким у їх
сукупності суд дав належну оцінку.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Антрацитівськогоміськрайонного суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: