У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: Шимківа С.С., Бондаренко Н.В.

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Тюменського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації на рішення Дубровицького
районного суду Рівненської області від
16 серпня 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 ( правонаступник ОСОБА_2) до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лєсноє" Тюменського
району Тюменської області Російської
Федерації, Тюменського регіонального
відділення Фонду соціального
страхування Російської Федерації про
відшкодування шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Дубровицького районного
суду від 16 серпня 2013 р. задоволено позов
ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2.) :
збільшено за період з 1996 р. по 2009 р.
включно розмір виплати на
відшкодування втраченого заробітку
ОСОБА_1 в результаті каліцтва,
отриманого 23.08.1989 р. в радгоспі "Лесной"
Тюменського району Тюменської області,
відповідно до збільшення розміру
мінімальної заробітної плати за цей
період, тобто, із 169 крб. на місяць до 7 914
грн. на місяць.

Стягнуто з ТОВ " Лєсноє"
Тюменського району Тюменської області
на користь ОСОБА_2 237 420 грн.

Стягнуто з Тюменського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації 1 377 036 грн. на користь ОСОБА_2

В поданій на рішення суду
апеляційній скарзі Тюменське
регіональне відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації вважає його незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що згідно зі ст. 2 Угоди
"Про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, які пов'язані з виконаннями
ними трудових обов"язків" ( вступила в
дію для держав : Росія, Україна 06.10. 1995р.)
після переїзду потерпілого на
територію іншої країни відшкодування
шкоди здійснювалося роботодавцем
сторони, законодавство якої
розповсюджувалося на працівника на час
отримання каліцтва, іншого ушкодження
здоров"я, смерті. Роботодавець,
відповідальний за завдання шкоди,
здійснює її відшкодування у
відповідності до свого національного
законодавства.

Позивач отримав травму 23.08.1989р.
під час роботи у ТзОВ " Лєсноє"
Тюменського району Тюменської області
РФ. За таких обставин, на вказаний
випадок розповсюджується

________________________________________________________________________
________

Справа № 2-13/11
Головуючий суддя 1
інстанції: Отупор К.М.

Провадження № 22-ц787/245/ 2014
Суддя-доповідач: Оніпко
О.В.

діюче законодавство Російської
Федерації у відповідності до
Федерального закону від 24.07.1998 р. № 125-ФЗ
" Про обов'язкове соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань". Згідно з
пп. 16, 18 п. 2 ст. 17 Закону № 125-ФЗ
страхувальник (роботодавець)
зобов'язаний роз'яснити застрахованим
їх права та обов'язки, а також порядок
та умови обов'язкового соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань; повідомляти страховику
(регіональному відділенню) про всі
відомі обставини, що мають значення
при визначенні страховиком у
встановленому порядку надбавок і
знижок до страхового тарифу.

У відповідності до ст.15 Закону №
125-ФЗ призначення забезпечення по
соціальному страхуванню здійснюється
страховиком на підставі заяви
застрахованого і наданих
страхувальником (застрахованим)
документів. Лише після надання
документів, зазначених у ст.5 Закону №
125-ФЗ, виникає обов'язок у страховика -
Фонду соціального страхування
Російської Федерації в особі його
виконавчих органів по забезпеченню
соціальним страхуванням від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

ОСОБА_1 за життя до регіонального
відділення Фонду із заявою не
звертався та необхідних документів не
надавав, відповідно у регіонального
відділення Фонду підстави для
призначення і виплати йому
забезпеченню по страхуванню були
відсутні. Крім того, заяви та
документів, що є підставою для
призначення ОСОБА_1 забезпечення по
страхуванню та інші відомості,
необхідні для здійснення обов'язкового
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від особи, що завдала шкоду
(роботодавця) на адресу відділення
також не надходили.

Суд не взяв до уваги зазначені
обставини та те, що регіональне
відділення Фонду не порушувало права,
свободи та охоронювані законом
інтереси позивача.

Також, ТзОВ "Лєсноє" (роботодавець)
не виконало своїх зобов'язань перед
застрахованою особою ОСОБА_1 щодо
передання відомостей до регіонального
відділення, передбачених ч. 2 ст. 27
Закону № 125-ФЗ.

Судом не взято до уваги, що період
стягнення зазначений позивачем з 1996 р.
в той час, як відповідно до діючого
законодавства Російської Федерації та
ст. 208 ЦК РФ, виплати за минулий час
стягуються не більш, ніж за три роки, що
передували пред'явленню позову. Суд
має право стягнути суму відшкодування
шкоди і за період, що перевищує три
роки, за умови встановлення вини
відповідача у недоплатах, що
утворилися та несвоєчасних виплатах .

Доказів на підтвердження вини
регіонального відділення у
ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1
страхових виплат надано не було, його
вина не була встановлена, тому у суду
не було підстав для стягнення з нього
на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

Крім того, згідно з розрахунками
регіонального відділення, відповідно
до діючого законодавства, з 01.01.2000 р. та
по 01.04.2013 р. загальна сума страхових
виплат становила б 627 800 руб. 84 коп.,
однак лише за умови звернення ОСОБА_1 із
заявою та необхідними документами до
регіонального відділення Фонду.

Також, у відповідності до ст. 383 ЦК
РФ перехід до іншої особи прав,
нерозривно пов'язаних з особою
кредитора, зокрема вимог про аліменти
та про відшкодування шкоди, завданої
життю або здоров'ю, не допускається.
Аналогічна норма міститься у ст. 1219 ЦК
України.

Згідно зі ст. 220 ЦК РФ суд закриває
провадження у справі у випадку, якщо
після смерті громадянина, який є
стороною у справі, спірні
правовідносини не допускають
правонаступництво. Це передбачено і ст.
205 ЦПК України, тому ОСОБА_2 не є
правонаступником ОСОБА_1 у даній
справі. На підставі наведеного, просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким в позові відмовити.

Відповідачем ТзОВ "Лєсноє"
Тюменського району Тюменської області
РФ рішення суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги Тюменського регіонального
відділення Фонду соціального
страхування РФ та вимог, заявлених у
суді 1-ї інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про її часткове
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
01.07.2009 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Тюменського регіонального
відділення Фонду соціального
страхування РФ та до ТзОВ "Лєсноє"
Тюменського району Тюменської області
РФ про відшкодування шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я.
Згідно із заявою від 30.12.2012 р. (а.с. 138)
ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги.

В обґрунтування свого позову
посилався на те, що він працював на
будівництві у радгоспі "Лєсной"
Тюменського району Тюменської області,
де 23.08.1989 р. при виконанні трудових
обов'язків з ним трапився нещасний
випадок, у результаті якого він отримав
неповний травматичний відрив лівої
стопи. За висновком МСЕК від 28.12.1989 р.
він визнаний інвалідом третьої групи
пожиттєво, з втратою 50% професійної
працездатності.

Рішенням Дубровицького районного
суду Рівненської області від 20.11.1990 р. з
радгоспу "Лєсной" на його користь було
стягнуто у відшкодування завданої в
результаті каліцтва шкоди щомісячно
по 119 крб., виходячи із
середньомісячної заробітної плати - 338
крб. та призначеної пенсії по
інвалідності - 49 крб.53 коп.

Позивач посилався на те, що п. 9
Правил відшкодування власником
підприємства , установи, організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993 р. за № 472 , встановлено, що
розмір відшкодування втраченого
потерпілим заробітку виплачується без
урахування розміру пенсії по
інвалідності, що також передбачено і
ст. 34 Закону України " Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (при умові, що розмір
відшкодування і пенсія не будуть
перевищувати середньомісячної
зарплати до втрати працездатності) , а
також статтями 1195, 1197 ЦК України.

Оскільки після ухвалення
Дубровицьким районним судом рішення,
розмір заробітної плати істотно
підвищився, і відповідач суму
відшкодування не індексував, а з 1994 р.
взагалі припинив виплати, відповідно
до ч. 2 ст. 1208 ЦК України, розмір
відшкодування підлягає збільшенню за
рішенням суду.

Також ОСОБА_1 зазначав, що з 1996 р.
розмір заробітної мінімальної плати
збільшився у 44, 6 рази, у зв'язку з чим, на
його думку, за період з 1996 р. по 2009 р.
розмір зарплати становить 7 914 грн. на
місяць. Таким чином, за 168 місяців сума
відшкодування складає 1 329 552 грн.

Просив суд збільшити розмір
відшкодування за період з 1996 р. по 2009 р.
включно із 169 крб. до 7914 грн. щомісячно ;
стягнути з ТзОВ "Лєсноє" Тюменського
району Тюменської області РФ та
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ за
період з 1996 р. по 2009р. включно 1 329 552 грн.;
стягнути з відповідачів у рахунок
відшкодування спричиненої йому шкоди
за період з 01.01.2010 р. по 01.01.2013 р.
одноразово 284 904 грн. ; стягувати з
ТзОВ " Лєсноє" Тюменського району та
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ,
починаючи з 01.01.2013 р. і пожиттєво по 7914
грн. щомісячно (у російських рублях за
курсом НБУ на день виплати), збільшуючи
зазначену суму у відповідності до
збільшення розміру мінімальної
заробітної плати в Україні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1
помер, що стверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 124).

Ухвалою Дубровицького районного
суду від 16 липня 2013 р. (а.с.142) на підставі
заяви від 28.05.2013 р. (а.с. 119-120) до участі у
справі в якості правонаступника ОСОБА_1
залучено дружину останнього - ОСОБА_2

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що задовольняючи позов ОСОБА_2
та стягнувши на її користь з
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ 1377 036
грн., суд 1-ї інстанції допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
міжнародне приватне право" N 2709-IV, від
23.06.2005р. право, що підлягає застосуванню
до приватноправових відносин з
іноземним елементом, визначається
згідно з колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права цього
Закону, інших законів, міжнародних
договорів України.

Згідно зі ст.ст. 6, 8 вказаного
Закону застосування права іноземної
держави охоплює всі його норми, які
регулюють відповідні правовідносини.

При застосуванні права іноземної
держави суд чи інший орган встановлює
зміст його норм згідно з їх офіційним
тлумаченням, практикою застосування і
доктриною у відповідній іноземній
державі.

Статтею 49 цього Закону визначено,
що права та обов'язки за зобов'язаннями,
що виникають внаслідок завдання шкоди,
визначаються правом держави, у якій
мала місце дія або інша обставина, що
стала підставою для вимоги про
відшкодування шкоди.

У відповідності до ст. ст. 16, 17
даного Закону, особистим законом
фізичної особи вважається право
держави, громадянином якої вона є.
Виникнення і припинення цивільної
правоздатності фізичної особи
визначається її особистим законом.

Колегією суддів встановлено, що
рішенням Дубровицького районного суду
від 20.11.1990р. був задоволений позов
ОСОБА_1 до радгоспу "Лєсной" с.Сазоново
Тюменського району Тюменської області
(ТзОВ"Лєсноє") про відшкодування шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я та
стягнуто з відповідача на користь
позивача одноразово 1859 крб., а
починаючи з 14.03.1990 р. та пожиттєво - по 119
крб.47 коп. щомісячно (а.с. 5).

Згідно з доводами позовної заяви
ОСОБА_1, вказане рішення виконувалося
ТзОВ "Лєсноє" до 1994 р., а з 1994 р.
товариство припинило виплату грошових
коштів.

У зв'язку із прийняттям
Федерального закону від 24.07.1998 р. за №
125-ФЗ "Про обов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань", який вступив у дію з
01.01.2000р., страхові виплати здійснюються
виконавчими органами соціального
страхування Російської Федерації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 вказаного
Федерального закону (в редакції станом
на 01.01.2000 р.) призначення та виплата
застрахованій особі страхових
платежів у зв'язку із спричиненням
ушкодження здоров'ю, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
здійснюється на підставі заяви
застрахованого, незалежно від строку
давності страхового випадку та наданих
необхідних документів, згідно з
переліком, зазначеним у п. 4 цієї статті.

Рішення про призначення або про
відмову у призначенні страхових виплат
приймається страховиком не пізніше 10
днів з дня надходження заяви на
отримання забезпечення по страхуванню
і всіх необхідних документів (їх
завірених копій) за визначеним ним
переліком.

Затримка страховиком прийняття у
визначений строк рішення про
призначення або про відмову у
призначенні страхових виплат
розглядається як відмова у призначенні
страхових виплат.

У відповідності до пп. 16,18 п.2 ст.17
зазначеного Федерального закону,
страхувальник зобов'язаний роз'яснити
застрахованим їх права та обов'язки, а
також порядок та умови обов'язкового
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань; вести облік нарахування
та перерахунку страхових внесків та
здійснених ним страхових виплат,
забезпечувати зберігання наявних у
нього документів, які є підставою для
забезпечення по страхуванню, і
надавати страховику звітність за
встановленою страховиком формою;
повідомляти страховика про всі відомі
обставини, що мають значення для
визначення страховиком у
встановленому порядку надбавок та
знижок до страхового тарифу.

Частиною 2 ст. 27 Закону № 125-ФЗ
встановлено, що з дня офіційного
опублікування даного Федерального
закону страховиком здійснюється
попередня реєстрація страхувальників,
облік осіб, яким повинно бути надано
право на отримання забезпечення по
страхуванню, передання страховику за
встановленою ним формою відомостей про
вказаних осіб страхувальниками і
страховими організаціями, а також
проводиться організаційна робота з
підготовки здійснення обов'язкового
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань у відповідності до даного
Федерального закону.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 28 Закону №
125-ФЗ, реєстрація страхувальників
здійснюється протягом 10 днів після
вступу в силу даного Федерального
закону.

Страховик не несе
відповідальності за ліквідацію
заборгованостей, що виникли внаслідок
невиконання роботодавцями або
страховими організаціями своїх
зобов'язань по відшкодуванню шкоди,
завданої працівникам каліцтвами,
професійними захворюваннями або
іншими ушкодженнями здоров'я та сплати
пені за затримку ліквідації вказаних
заборгованостей.

Як встановлено колегією суддів та
стверджується матеріалами справи, до
звернення у липні 2009 р. до суду з даним
позовом, ОСОБА_1 у порядку, визначеному
Федеральним законом №125-ФЗ до
відповідача-Тюменського регіонального
відділення Фонду соціального
страхування РФ із заявою не звертався.
Не виконав своїх обов'язків,
передбачених даним Законом і
роботодавець - ТзОВ "Лєсноє" .

У зв'язку з наведеним у
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ не
виникло обов'язку по призначенню,
нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 за
життя страхового забезпечення,
оскільки підстави для цього були
відсутні.

Згідно з вимогами ст. 70 Закону України
"Про міжнародне приватне право", з
урахуванням положень статей 71, 72 цього
Закону, спадкові відносини регулюються
правом держави, у якій спадкодавець мав
останнє місце проживання, якщо
спадкодавцем не обрано в заповіті
право держави, громадянином якої він
був.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до вимог ст.1227 ЦК
України, суми заробітної плати, пенсії,
стипендії, аліментів, допомог у зв'язку
із тимчасовою непрацездатністю,
відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, інших
соціальних виплат , які належали
спадкодавцеві, але не були ним одержані
за життя, передаються членам його сім'ї,
а у разі їх відсутності - входять до
складу спадщини.

Виходячи з наведених обставин та
оскільки виплати по відшкодуванню
шкоди, завданої ОСОБА_1 ушкодженням
здоров'я при виконання ним трудових
обов'язків за життя не нараховувались
та не належали йому на момент смерті,
доводи ОСОБА_2, залученої судом до
участі у справі в якості
правонаступника позивача про те, що
вказані кошти входять до складу
спадщини, яка відкрилася після смерті
її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 та на
отримання яких вона , як спадкоємець
померлого має право згідно зі ст. 1227 ЦК
України, є безпідставними.

Пунктом 3 ч.1 ст. 1219 ЦК України
встановлено, що не входять до складу
спадщини права та обов'язки, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема : право на
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Як зазначено вище, ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ про
відшкодування шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я 01.07.2009 р. Позивач
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення судом
спору по суті і ухвалення рішення у
справі.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо померла фізична особа,
яка була однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва.

Враховуючи вимоги закону,
встановлені у ст. 1219 ЦК України та
позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 до
Тюменського регіонального відділення
Фонду соціального страхування РФ,
провадження у справі у цій частині
підлягало закриттю на підставі п. 6 ч. 1
ст. 205 ЦПК України, однак місцевий суд, в
порушення вказаних норм закону,
ухвалив рішення про стягнення з
відповідача на користь
правонаступника ОСОБА_2 1 377 036 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 310 ЦПК
України, рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, рішення
суду 1-ї інстанції в оскаржуваній
частині про стягнення з Тюменського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування РФ на користь
ОСОБА_2 1 377 036 грн. підлягає скасуванню,
а провадження у справі - закриттю.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-315 ЦПК
України, ст. ст. 4, 6, 8, 16, 17, 49, 70-72 Закону
України "Про міжнародне приватне
право", ст. ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Тюменського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації - задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного
суду Рівненської області від 16 серпня
2013 р. в частині стягнення з Тюменського
регіонального відділення Фонду
соціального страхування Російської
Федерації на користь ОСОБА_2 1 377 036 грн. -
скасувати, провадження у справі в цій
частині закрити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :