Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Демянчук
С.В.

суддів : Гордійчук С.О.,
Ковалевича С.П.

секретаря судового
засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 28 січня 2013
року у справі за позовом Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтва України в особі Рівненського
факультету Національної академії
керівних кадрів культури і мистецтва
до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної школи, завданої при
виконанні трудових обов'язків.

Заслухавши доповідача, доводи сторін,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року Національна академія
керівних кадрів культури і мистецтва в
особі Рівненського факультету
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтва звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної школи, завданої при
виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування своїх вимог посилалися
на те, що з 19 березня 2010 року по 12
вересня 2011 року відповідач працював на
посаді декана Рівненського факультету
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтв України. В силу
займаній посаді йому були передані
матеріальні цінності за недостачу яких
він несе матеріальну відповідальність.
Після звільнення з посади, для передачі
матеріальних цінностей ОСОБА_1 не
з'явився. Під час комісійного прийому
посади декана Рівненського факультету
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтв України було
виявлено недостачу матеріальних
цінностей ввірених відповідачу на
загальну суму 1737 грн. 37 коп..
Добровільно відшкодувати вартість
майна, яке відсутнє відповідач
відмовляється.

Заочним рішенням Рівненського
районного суду Рівненської області від
28 січня 2013 року позов задоволено.

________________________________________________________________________
____________________

Провадження № 22ц-787/40/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Штогун О.С.

Доповідач : Демянчук С.В.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтва України матеріальну шкоду в
розмірі 1734 грн. 37 коп..

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційна скарга по справі була
предметом перевірки апеляційним судом,
однак рішення скасовано і справа
переглядається в апеляційному порядку
повторно.

В доводах апеляційної скарги на заочне
рішення суду першої інстанції ОСОБА_1
покликається на неповноту з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та на неправильне застосування норм
матеріального права.

На її обґрунтування зазначив про
неврахування судом першої інстанції
тих обставин, що використання
відповідачем на підставі договору
оренди власного автомобіля призводило
до витрат на його утримання. Понесені
кошти на це можливо встановити лише у
спосіб взаємозвірки та шляхом запиту
на автозаправну станцію, магазин
автозапчастин, куди перераховувались
кошти.

Спірний акумулятор обліковано і
передано на склад для постановки на
баланс, а наданий бензин
використовувався факультетом, а не
виключно ним особисто. Більше того, ці
речі не можуть бути предметом спору,
адже їх вже використано для виробничих
потреб і амортизовано.

Вважає, що висновок про одержання
спірних матеріальних цінностей під
звіт не відповідають дійсності,
оскільки документи про ці обставини
відсутні.

Вказує про помилковість покликань суду
першої інстанції щодо покладення на
нього обов'язку збереження основних
засобів. Декана факультету до переліку
матеріально-відповідальних осіб
законом не віднесено.

Також суду не було надано оригіналу
Положення про Рівненський факультет
академії кадрів культури, копія якого
міститься в справі.

Тому просить скасувати заочне рішення
Рівненського районного суду від 28
січня 2013 року, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в
повному обсязі.

Представник Рівненського факультету
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтва, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
покликався на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги позивача, виходив з
того, що відповідачем при звільненні не
було повернуто матеріальні цінності
повірені йому роботодавцем, а тому
працівник повинен відшкодувати їх
вартість на підставі ст. 1166 ЦК України.

Проте, колегія суддів повністю з таким
висновком суду погодитись не може з
наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 було
прийнято на посаду декана Рівненського
факультету Національної академії
керівних кадрів культури і мистецтв
України за строковим трудовим
договором на два роки з 19 березня 2010
року по 18 березня 2012 року згідно наказу
від 19 березня 2010 року.

Під час перебування на посаді декана
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтв України ОСОБА_1 отримано
матеріальні цінності: домкрат вартістю
35 грн., вогнегасник вартістю 33 грн. 65
коп., аптечка вартістю 09 грн. 17 коп.,
фільтр масла вартістю 16 грн. 25 коп.,
насос склообмивача вартістю 26 грн. 60
коп., викрутка вартістю 18 грн. 33 коп.,
плоскогубці вартістю 46 грн. 42 коп., які
входили до комплексу автомобіля марки
«ЗАЗ-1102» державний номерний знак
НОМЕР_1, акумулятор 6ст-60 вартістю 580 грн.
та 300 літрів бензину А-95 вартістю 3 165
грн., що підтверджується видатковою
накладною № 000067 від 01 грудня 2010 року,
накладною № 050БТЛУ-245- від 27 травня
2011 року та актом прийому-передачі від 01
липня 2010 року.

09 липня 2011 року під час проведення
комісійного прийому посади декана
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтв України виявлено нестачу:
домкрата вартістю 35 грн., вогнегасника
вартістю 33 грн. 65 коп., аптечка вартістю
09 грн. 17 коп., фільтр масла вартістю 16
грн. 25 коп., насос склообмивача вартістю
26 грн. 60 коп., викрутка вартістю 18 грн. 33
коп., плоскогубці вартістю 46 грн. 42 коп.,
які входили до комплексу автомобіля
марки «ЗАЗ-1102» державний номерний знак
НОМЕР_1, акумулятор 6ст-60 вартістю 580 грн.
та 110 грн., 56 літрів бензину А-95 вартістю
971 грн. 82 коп., які були отримані ОСОБА_1.

Указане майно відповідачем у
добровільному порядку не повернуто,
чим Рівненському факультету
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтв України було
заподіяно шкоду в розмірі 1 737 грн. 37
коп., що підтверджується актом про
заборгованість матеріальних цінностей
від 31 жовтня 2011 року.

Відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли майно та інші цінності
були одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами (п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП
України).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, при вирішенні справи суд першої
інстанції уваги на наведені обставини
не звернув, зробивши помилкові
висновки про законність обов'язку
відповідача повернути одержані речі
під звіт на користь позивача та
застосувавши до спірних відносин ст.
1166 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Стаття 58 вказаного кодексу передбачає,
що: належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування;
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень; суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України
встановлено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, відповідно до норм
процесуального права передбачається,
що обставини цивільних справ
з'ясовуються судом на засадах
змагальності; в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Однак, будь-яких належних
та допустимих доказів, які б
спростовували висновки апеляційного
суду відповідач суду не надав.

Є голослівними доводи апелянта про те,
що акт прийому-передачі та відповідні
накладні не підтверджують передачу
йому зазначених в позові матеріальних
цінностей під звіт суперечать вимогам
п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, є
безпідставними та необґрунтованими.
Дані докази були оглянуті судом першої
інстанції в оригіналі. Про належність
підпису на них, відповідач не
заперечує. ОСОБА_1 не надав доказів в
підтвердження повернення зазначених
майна та інших цінностей.

За встановлених обставин колегія
суддів вважає позовні вимоги про
стягнення шкоди саме на підставі ст. 134
КЗпП ЦУкраїнм - обґрунтованими, тому з
відповідача на користь позивача
підлягає до стягнення 1734 грн. 37 коп.,
оскільки є доведеними та не
спростованими докази про те, що
зазначене майно та інші цінності були
одержані працівником під звіт за
разовими документами: видатковою
накладною № 000067 від 01 грудня 2010 року,
накладною № 050БТЛУ-245-
від 27 травня 2011 року та актом
прийому-передачі від 01 липня 2010 року.

З огляду на викладене судове рішення не
можна визнати законним та
обґрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню, а позовні вимоги
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають до стягнення з відповідача
на користь позивача
судові витрати, сплачений судовий збір,
відповідно до суми задоволених
позовних вимог в сумі 114 грн.70 коп..

На підставі п. 2 ст. 134 КЗпП України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Рівненського районного
суду від 28 січня 2013 року скасувати.

Задовольнити позовні вимоги
Національної академії керівних кадрів
культури і мистецтва України в особі
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтва до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої при
виконанні трудових обов'язків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Національній академії керівних кадрів
культури і мистецтва в особі
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтва 1734 грн. 37 коп. матеріальної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Національній академії керівних кадрів
культури і мистецтва в особі
Рівненського факультету Національної
академії керівних кадрів культури і
мистецтва сплачені судові витрати в
сумі 114 грн.70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.О. Гордійчук

С.П. Ковалевич