Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2014 року Артемівський міськрайонний
суд Донецької області у складі:

головуючої судді
- Худіної О.О.

при секретарі
- Смага Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3
- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Артемівську цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та розділ
майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користування житловою квартирою,
визнання майна спільною власністю
подружжя та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та розділ майна (а.с.2-4). Згодом
позовні вимоги були змінені, письмовою
заявою позивача вимоги щодо ОСОБА_5
залишені без розгляду, останнього
виключено з числа відповідачів (а.с.203,
204). ОСОБА_1 в обґрунтування позовних
вимог до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та розділ майна, вказав, що 09.06.1993 року
він вступив до шлюбу з відповідачем.
Шлюбні відносини між сторонами не
склалися, фактично сторони припинили
сумісне мешкання у жовтні 2013 року.
Перебуваючи у шлюбі сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове
приміщення - гараж АДРЕСА_7, гараж з
погребом. Правовстановлюючі документи
на квартиру та гараж були оформлені на
відповідачку. В зв`язку з відсутністю
мирного врегулювання спірного питання
щодо розділу сумісного майна, позивач
був вимушений звернутися до суду та
просив визнати спірну квартиру та
нежитлове приміщення гараж спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, та розділити сумісне майно між
сторонами, залишивши квартиру та гараж
у спільній сумісній власності,
виділивши у власність кожного по 1/2
частині квартири та 1/2 гаражу (а.с. 50- 53).

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, надала заперечення та
зустрічні позовні вимоги, які згодом
зменшила, відмовившись від позовних
вимог, щодо залишення в особистій
власності житлову квартиру АДРЕСА_1 та
нежитлового приміщення гаражу АДРЕСА_7
(а.с. 93, 170-172). У своїх запереченнях та
зустрічних позовних вимогах до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користування
житловою квартирою, визнання майна
спільною власністю подружжя та поділ
майна, ОСОБА_3 вказала, що в період з 9
червня 1993 року по 10 січня 2014 року, вона
перебувала у шлюбі з позивачем. Шлюбні
відносини не склалися, позивач не
працював, доходу не мав, повністю
проживав за її рахунок. Щоб забезпечити
сім'ю вона була вимушена поїхати за
заробітки до Росії, де постійно працює
та проживає. ОСОБА_6 ніде не працює,
свого бізнесу не має, ображав її та
дітей. Фактичні шлюбні відносини між
ними припинилися з листопада 2011 року. В
листопаді 2013 року вона приїхала до
міста Артемівська, але потрапити до
спірної квартири не змогла, в зв'язку з
тим, що ОСОБА_1 вставив на вхідні двері
додатковий замок. До квартири позивач
її не впустив, документи та майно не
віддав. З цього приводу вона зверталася
до міліції, де їй рекомендували
звернутися до суду. ОСОБА_3 вказує, що
житлова квартира АДРЕСА_1 та нежитлове
приміщення - гараж АДРЕСА_7 придбані за
її особисті гроші та гроші її матері.
Крім того вона вказує, що ОСОБА_1
незаконно привласнив та приховав
придбане в період шлюбу за її кошти
рухоме майно. В зв'язку з діями
позивача ОСОБА_3 була вимушена
звернутися до суду та просила: усунути
перешкоди у користуванні житловою
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом вселення; визнати
спільним майном рухомі речі, у тому
числі легковий автомобіль,
мікроавтобус, марки Фіат (Скудо),
державний номер НОМЕР_1, придбаний у
жовтні 2010 року, зареєстрований в МРЕВ м.
Артемівськ на ім'я ОСОБА_1; визнати за
нею право власності на наступне майно:
телевізор (Бравіс); газову піч з
духовкою (Ардо); холодильник (Вірпул);
мікрохвильову піч (Део); стереосистему
ДВД плюс караоке; набір столових
приладів (Цептер); набір каструль
(Цептер); відеокамеру «Соні»; польський
столовий сервіз; столовий набір
(Люмінар); сушилку для рушників;
тумба-стіл; тумбу під телевізор;
копм'ютер з монітором, стереосистемою,
столом та кріслом; диван - малютка;
дитячий спальний гарнітур; дві люстри в
спальнях; чотири комплекти постільної
білизни; всього на загальну суму 41050
гривень; визнати за ОСОБА_1 право
власності на наступне майно: пральну
машину (Самсунг); телевізор (Самсунг);
диван-куток з одним кріслом; ігрову
приставку (Соні плейстейшен); килим
напільний коридорний; килим напільний
на кухні; програвач ДВД з караоке; набір
автомобільних масажерів; меблевий
гарнітур для зали; тумба-стіл; скляний
стіл зальний; самовар, котел, коптильню;
меблевий гарнітур для прихожої; диван
спальний; дубовий шифоньєр;
холодильник (Донбас); гарнітур для
ванної кімнати; дві люстри в залі та
коридорі; чотири комплекти постільної
білизни; блендер, міксер, 3 електронних
годинників, два радіотелефона;
соковижималку (Вок), всього на загальну
суму 64967 гривень; а також стягнути на її
користь з ОСОБА_1 грошову компенсацію
за проданий, автомобіль марки Фіат
(Скудо), державний номер НОМЕР_1, у
розмірі 50000 гривень (а.с.60-62,92-93,170-172).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 не з'явилися, розгляд
справи проводився за участю їхніх
представників (а.с.58, 149) .

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала позовні
вимоги ОСОБА_1, зустрічний позов не
визнала у повному обсязі. Суду
пояснила, що спірна квартира та гараж
були придбані сторонами у шлюбі.
Доказів того, що вказане майно придбано
саме за особисті кошти ОСОБА_3 не має.
Факт того, що спірне майно придбано
сторонами у шлюбі, відповідачем не
оспорюється. Так як майно було придбано
у шлюбі, воно повинно бути поділене у
рівних частинах. На протязі багатьох
років сторони спільно займалися
саджанцями. Продажем займалися ОСОБА_3
та ОСОБА_10, а ОСОБА_1 займався доставкою.
Вказані факти підтверджуються
документами, наданими у справу:
закордонними паспортами, дозволом на
працю, фотографіями. У 2012 році у родини
виникли боргові зобов'язання. Для того,
щоб погасити борги, сторони за обоюдною
згодою, вирішили продати авто, та
частину грошей направити на погашення
боргів. Про продаж автомобілю знала уся
родина, у тому числі і донька та син
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 Автомобіль Фіат Скудо
не може бути предметом спору, так як ще
коли сторони перебували у шлюбі,
вказаний автомобіль було продано
ОСОБА_10, яка у свою чергу продала авто
іншій людині. Що стосується інших
рухомих речей, то ОСОБА_1 заперечує
повністю факт придбання усіх речей, які
перелічені у зустрічному позові.
Доказів того, що саме вказане майно,
саме сторонами придбане у шлюбі не має.
Що стосується усунення перешкод
користування квартирою, то представник
позивача вказала, що ОСОБА_3 постійно
мешкає у Росії, на території України у
2013 році була на протязі двох тижнів.
ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі,
квартира оформлена на її ім'я. На
теперішній час ОСОБА_1 мешкає у своєї
матері, ніяких перепон у користуванні
спільною квартирою, позивач
відповідачу не чинить. Дійсно на
вхідних дверях було зламано замок,
після чого його змінили. Ключи у ОСОБА_3
є у наявності. Пояснення доньки
позивача та ОСОБА_5, про те, що нібито
він не пускає їх до квартири до уваги
прийматися не можуть, адже вони не є
стороною у справі, позови до батька не
подавали. Просила задовольнити позов, у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4, позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, підтримав
зустрічні позовні вимоги. Суду
пояснив, що в період з 1993 року по 2013 року
сторони перебували у шлюбі. Дійсно
квартира та гараж були придбані у
період шлюбу, однак вони не можуть бути
визнані сумісним майном, так як шлюб
носив формальний характер. За час шлюбу
сторонами було придбано майно вказане
у зустрічному позові, яке повинно бути
розділене. Вказане майно або вже
реалізовано, або знаходиться в
квартирі. Про те, що спірне авто
продано, ОСОБА_3 не знала, свою згоду не
давала. ОСОБА_3 просила свого сина
зробити висновок щодо вартості
автомобілю. Вона йому пересилала гроші.
Висновок робився заочно. ОСОБА_1 змінив
замки, у квартиру ОСОБА_3 не допускає.
ОСОБА_3 приїздила на Україну у грудні 2013
року, але потрапити у свою квартиру не
змогла. Після подачі ОСОБА_3 позову про
розірвання шлюбу, ОСОБА_1 продав
автомобіль, повністю заволодів
квартирою та забрав інше майно. В
зв'язку з вказаним, ОСОБА_3 зверталася
до жеку, міліції. ОСОБА_1 у період шлюбу
ніяких доходів не мав, все, що було
придбано, було придбано за гроші ОСОБА_3
Спочатку сторони бажали розділити все
добровільно, але потім ОСОБА_1
відмовився від цього. Усі його дії
незаконні. Просив відмовити у
задоволенні позову, повністю
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

У судовому засіданні у якості свідків
були опитані:

- ОСОБА_11, яка суду пояснила, що
вона є матір'ю ОСОБА_3 Чоловік доньки
ніде не працював, ображав її та дітей.
Працювала вона та донька. Донька
постійно мешкає та працює у Росії. Вона
приїздила на Україну на 10 днів, ОСОБА_1
не пустив її додому. Коли стало питання
про розділ майна, донька та ОСОБА_1
говорили про те, щоб розділити машину,
квартиру та гараж. Вони придбавали
меблі, піч, пральну машинку,
холодильник, телевізор, мікрохвильову
піч, посуд, постильну білизну, килими,
люстри, караоке, дитячі меблі,
комп'ютер, дзеркало. Разом все
придбавали, за гроші її доньки.
Добровільно вони нічого не розділили.
Вони разом усе купували. Зараз ОСОБА_1
живе у своєї матері. Про те, що ОСОБА_1
буде продавати машину він говорив і їй,
і доньці. У 2013 році донька приїхала
30.10.2013, а уїхала 10.11.2013 року. У грудні
приїхала 22.12.2013 року, уїхала 25.12.2013 року.
Вона це дуже добре пам'ятає, бо сама
проводжала її. Донька сказала, що
більше приїздить не буде, щоб ділили
майно, як забажається. Борги у дітей
були і в Росії, і на Україні.

- ОСОБА_8, яка суду пояснила, що вона
донька сторін. У 1993 році батьки
розписалися. У 2014 році вони розвелися.
Коли приїхала на Україну мати, вони
разом із батьком вирішили все мирно
поділити. Але потім батько їх прогнав.
Вони зверталися до міліції. На протязі
2013 року мати приїздила на два тижні.
Батько не працював. Машину купували
разом сім'єю. Крім того, батьки купували
меблі, люстри, килими, дитячі меблі,
побутову техніку, посуд. Батьки бажали
квартиру, гараж та авто поділити
навпіл. Мати зараз також не проти все
розділити. Про те, що батько продав
авто, мати не знала.

- ОСОБА_13, яка суду пояснила, що
вона цивільна дружина ОСОБА_5 Знає
родину біля 7 років. Батько живе у
бабусі, мати працює в Москві. Батько
ображав ОСОБА_5, він зловживав спиртним,
грав у автомати. ОСОБА_1 змінив замки,
нікого в квартиру не пускає. Їй відомо,
що разом родина придбала автомобіль,
вона бачила побутову техніку, меблі,
килими, люстри, посуд.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до наступного:

Так, судом встановлено, що згідно
паспортних даних позивача ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 з 30.11.2005 року (а.с.10- 13).

Згідно відповіді адресного бюро
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 з 30.11.2005 року (а.с.36)

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_1
обрав шлюб з ОСОБА_3 9 червня 1993 року,
прізвище дружини після одруження -
ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно договору купівлі - продажу
квартири від 11.11.2005 року ОСОБА_3
придбала квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15- 17).

Згідно договору купівлі - продажу
гаражу від 05.11.2010 року ОСОБА_3 придбала
гараж АДРЕСА_7, гараж з погрібом
(а.с.18-20).

Згідно рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 102).

До матеріалів справи додані:

- закордонний паспорт ОСОБА_1, з
відміткою візи 20.03.2001 року РФ, АДРЕСА_8
та дозвіл на працю іноземцю, дата
видачі 12.04.2007 року, територія дії РФ
(а.с.151,153);

- закордонний паспорт ОСОБА_10, з
відміткою візи 20.03.2001 року РФ, АДРЕСА_8
(а.с.152);

- згідно ощадної книжки № 21/01 на
ім'я ОСОБА_10 та документальної
інформації № 355 від 11.02.2014 року з
розрахунку ОСОБА_10 05.12.2005 року були
списані грошові кошти на погашення
комунальних платежів за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.154-155);

- фотографії родини сторін (а.с. 157-
159).

Згідно статті 60 Сімейного Кодексу
України, 368 Цивільного Кодексу України -
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 Сімейного Кодексу
України - дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Стаття 65 Сімейного Кодексу України
говорить про те, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Згідно зі статтями 69, 70 Сімейного
кодексу України, 372 Цивільного Кодексу
України - дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи викладене, а також той
факт, що ОСОБА_3 не заявила вимоги, щодо
визнання спірної квартири та гаражу
особистою власністю дружини, суд
вважає, доведеними, обґрунтованими та
законними вимоги позивача ОСОБА_1 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та розділ майна,
відповідно до ст.ст. 60, 63, 69,70 Сімейного
Кодексу України.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у
користуванні житловою квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом вселення, суд зазначає наступне:

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_3 до
матеріалів справи додані квитанції про
сплату комунальних послуг (а.с. 97-98).

Акт від 26.12.2013 року виданий ТОВ
«Факторія», згідно якого за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не мешкає біля двох
років. Чоловік ОСОБА_3 самовільно
змінив замки на вхідній двері квартири,
що перешкоджає проникненню ОСОБА_3 і
членів сім'ї в квартиру АДРЕСА_1 (а.с.99).
Суд критично відноситься до вказаного
документу, адже з пояснень свідка з
боку ОСОБА_3 - її матері ОСОБА_11
встановлено, що її донька ОСОБА_3
постійно мешкає у Російській
Федерації, в Україну приїздить
декілька разів на рік, на короткий
термін. Так, у 2013 році, донька була з
30.10.2013 по 10.11.2013 року, з 22.12.2013 року по
25.12.2013 року. Акт датовано 26.12.2013 роком. В
зв'язку з вказаним, зовсім не відомо за
чиєю вимогою наданий вказаний акт, з
чиїх пояснень, хто його отримував, і на
підставі чиєї заяви.

Не може вважатися належним доказом
вчинення перешкод у користування
квартирою, матеріал наданий
Артемівським МВ, адже він містить заяву
та пояснення тільки самої ОСОБА_3
Опитаний ОСОБА_1 не був. За результатами
проведеної перевірки, будь-яких
неправомірних дій з боку ОСОБА_1
встановлено не було.

Крім того, згідно пояснень самої
ОСОБА_3, її матері та доньки, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 постійно працює та мешкає у
Російській Федерації. У місті
Артемівську буває вкрай рідко та не
довше двох тижнів. Вказаний факт,
побічно також підтверджується
довідкою б/н та б/д, наданої ТОВ
«Тарасовське», згідно якої ОСОБА_3 на
протязі 15 років торгує на
сільскогосподраському ринку ТОВ
«Тарасовське» саджанцями і розсадою
(а.с. 101) та заявами (а.с. 103-107).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону України від 17 липня 1997 року
№457/97 «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини 1950 року та
основоположних свобод, Першого
протоколу та протоколів №2,7 та 11 до
Конвенції»,закріплено принцип
непорушності приватної власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
та розпоряджатися своїм майном, на
власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Разом з цим, згідно ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст.3 ЦПК України - особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Стаття 4 ЦПК України встановлює
способи захисту, які застосовуються
судом та визначає, що, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні було достовірно
встановлено факт того, що ОСОБА_1, з
урахуванням факту мешкання у своєї
матері, за адресою іншою, ніж спірна
квартира, ОСОБА_3 постійно мешкає у
Російській федерації, позивач фізично
не може чинити перешкод ОСОБА_3 в
користуванні та розпорядженні майном,
а також можливості вселитись у спірну
квартиру. В зв'язку з вказаним суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні вказаних вище позовних
вимог.

Що стосується зустрічних позовних
вимог щодо визнання сумісною власністю
автомобілю Фіат Скудо та стягнення на
користь ОСОБА_3 грошової компенсації,
рівної половині вартості спірного
транспортного засобу, суд зазначає
наступне:

Згідно ст. 65 Сімейного Кодексу України
- дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

До матеріалів додана копія фотографії
спірного автомобіля Фіат Скудо,
державний номер НОМЕР_2 (а.с.96). Згідно
висновку № 17/02/01 про оцінку
транспортного засобу середня ринкова
вартість автобусу Фиат Скудо на дату
оцінки складає 118380 гривень (а.с. 145- 146). У
судовому засіданні допитаний ОСОБА_16
пояснив, що договір з ним укладав
ОСОБА_5, оплату також проводив він.
(а.с.148). Угоду було укладено на підставі
звернення. В зв'язку з тим, що авто було
відсутнє, в зв'язку з чим, висновок
надавався на підставі методики оцінки
ринкової вартості автомобілю. Вказану
у висновку вартість він підтверджує.
Рік автомобілю вказував ОСОБА_5, про те,
що авто було у користуванні, та було у
ДТП ОСОБА_5 не говорив.

Факт придбання спірного автомобілю в
період шлюбу, та належність даного
майна подружжю, стороною ОСОБА_1 не
оспорюється. Однак згідно
документальної інформації № 5189 від
13.02.2014 року наданої ЦНППВАЗ з
обслуговування міста Артемівська та
Артемівського району при УДАЇ ГУМВС
України в Донецькій області:
транспортний засіб Фіат Скудо,
номерний знак НОМЕР_2 23.11.2010 року був
зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі
довідки - рахунку КІМ 408569 від 22.11.2010
року. 26.11.2013 року транспортний засіб
перереєстровано на ОСОБА_10 на підставі
довідки - рахунку ВІА 232075 від 26.11.2013
року. З 10.12.2013 року транспортний засіб
зареєстрований за ОСОБА_17 на підставі
довідки - рахунку ВІА 232095 від 10.12.2013 року
(а.с.132, 136 -138). Згідно рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 10 січня 2014 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
розірвано (а.с. 102). То б то спірне авто
було продано сторонами у період шлюбу.
Суд критично відноситься до пояснень
ОСОБА_3 щодо незаконності продажу
автомобілю, адже вимог щодо визнання
угоди купівлі - продажу автомобілю
недійсною ОСОБА_3 не заявлялися. Таким
чином, на час розгляду справи,
автомобіль Фіат Скудо, про розділ,
якого заявляє вимоги ОСОБА_3 з
володіння подружжя вибув, та належить
іншій фізичній особі. Враховуючи
викладене, суд вважає за необхідним
відмовити у задоволенні вказаних вище
вимог.

Що стосується зустрічних позовних
вимог щодо визнання сумісним майном
рухомих речей та їх поділ, суд зазначає
наступне:

До матеріалів справи додана копія
титульного листа посібника
користувача телевізора «Бравіс», з
надписом власноруч ОСОБА_3, яка не може
бути визнана належним доказом
наявності спірного майна (а.с.94).

Суд критично відноситься до
відеозапису, який було надано до
матеріалів справи, адже з вказаного
запису, зовсім не ясно хто його
проводив, де саме та коли його
здійснювали. Крім того, на відеозапису
зовсім не виявляється можливим
встановити характерні риси (марку, рік
випуску, вартість, назву і т. інш.) майна.
Враховуючи викладене, вказаний доказ
не може бути розцінений судом як
належний.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
із сторін повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд вважає за необхідним
відмовити у задоволенні вказаних вище
позовних вимог, в зв'язку з їх
недоведеністю.

При винесенні рішення, судом не
аналізувалися докази, які стосуються
залишених без розгляду вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 (а.с.35, 59-60, 63-90, 123-124; 180, 188-190)

Керуючись ст. ст. 60 - 71 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 256,368,372 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 10-60,
208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та розділ майна -
задовольнити.

Визнати 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 65,80 кв.м., житловою
площею 39,90 кв.м. спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнати нежитлове приміщення - гараж
АДРЕСА_7, загальною площею 23,0 кв.м.,
зазначений у плані літерою Ббб - гараж з
погребом спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Розділити сумісне майно між сторонами
наступним чином:

- 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 65,80 кв.м., житловою
площею 39,90 кв.м., залишити у спільній
сумісній власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1,
виділивши у власність ОСОБА_3 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1, виділивши у
власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Нежитлове приміщення - гараж АДРЕСА_7,
загальною площею 23,0 кв.м., зазначений у
плані літерою Ббб - гараж з погребом -
залишити у спільній сумісній власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, виділивши у власність
ОСОБА_3 1/2 частину нежитлового
приміщення - гаража АДРЕСА_7, загальною
площею 23,0 кв.м., зазначений у плані
літерою Ббб - гараж з погребом,
виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 частину
нежитлового приміщення - гаража
АДРЕСА_7, загальною площею 23,0 кв.м.,
зазначений у плані літерою Ббб - гараж з
погребом.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частку нежитлового приміщення - гаража
АДРЕСА_7, загальною площею 23,0 кв.м.,
зазначений у плані літерою Ббб - гараж з
погребом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку нежитлового приміщення - гаража
АДРЕСА_7, загальною площею 23,0 кв.м.,
зазначений у плані літерою Ббб - гараж з
погребом.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користування житловою
квартирою, визнання майна спільною
власністю подружжя та поділ майна -
відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 628,83 гривні.

Зняти арешт з наступного майна:
квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_3, паспорт НОМЕР_4 виданий
Артемівським МВ 02.06.2005 року,
зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_9.

Вступна та резолютивна частини
рішення складені, підписані у нарадчій
кімнаті та проголошені у судовому
засіданні 7 травня 2014 року.

Рішення складене у повному обсязі та
підписане 12 травня 2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Артемівський
міськрайонний суд протягом 10 днів з
дня його оголошення.

Головуючий суддя
О.О.Худіна