Справа №2/489/15/14
Ленінський районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
___________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
м.
Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Михайловій А.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_2;

представника позивача: ОСОБА_1;

відповідача: ОСОБА_3;

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу

За позовом: ОСОБА_2;

До відповідачів: 1) ОСОБА_4;

2) ОСОБА_3;

про виділ частки із домоволодіння,

та за зустрічним позовом: ОСОБА_4;

До відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

про припинення права власності.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, суд встановив наступне:

ОСОБА_2 звернулась до Ленінського
районного суду м. Миколаєва із позовною
заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділ 1/6
частки із домоволодіння по АДРЕСА_2, 1/6
частки земельної ділянки
домоволодіння по АДРЕСА_2 для виконання
прибудови і обслуговування цієї частки
житлового будинку; 1/6 частини погрібу,
який знаходиться під верандою
зазначеного житлового будинку.

Ухвалою суду від 21.08.2013 р. до спільного
розгляду із первісним позовом було
прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про припинення права
власності ОСОБА_2 на 1/6 частину
житлового будинку за АДРЕСА_2,
стягнення з неї вартості цієї частки та
визнання за нею права власності на цю
частку.

Ухвалою від 21.08.2013 р. у справі було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу.

Ухвалою від 09.12.2013 р. провадження у
справі було поновлено.

Ухвалою від 30.08.2013 р. у справі було
призначено додаткову судову
будівельно-технічну експертизу.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2, відповідно до наявного в
матеріалах справи витягу про державну
реєстрацію прав, є власником 1/6 частини
житлового будинку АДРЕСА_2.

Іншими співвласниками є ОСОБА_3 (1/6
частини житлового будинку АДРЕСА_2) та
ОСОБА_4 (4/6 частини зазначеного
житлового будинку).

Статтею 358 Цивільного кодексу України
визначено, що право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації
(ч.3 ст.358 ЦК України).

Статтею 364 ЦК України визначено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

При цьому, якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим (частина
друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Пунктом 14 Постанови ПВСУ "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" № 20
від 22.12.1995 р. встановлено, що квартира,
яка є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири.

Аналогічні за змістом положення
містяться і в Постанові Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991
р., в п.5 якої зазначено, що виділення в
натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю можливо,
якщо кожній зі сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
із самостійним виходом, при наявності
можливості переобладнання приміщення
в ізольованій квартири.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
1653-1654 від 29.11.2013 р. виділ в натурі
можливий за умовою ізолювання частин і
наявності мінімального складу
необхідних приміщень, як-то: кухня,
вбиральня, ванна, коридор. Так, реальний
виділ ОСОБА_2 1/6 частки житлового
будинку АДРЕСА_2 неможливий.

Однак, експертом розроблено два
варіанти можливого виділу частки
ОСОБА_2 у спірному домоволодінні.

Так, з урахуванням висновку додаткової
експертизи № 164-165 від 30.04.2014 р., Сенік
пропонується виділити із житлового
будинку літ. "А" житлову кімнату № 1-3,
площею 24 кв.м., хвіртку № 2. При цьому
дійсна частка в користуванні ОСОБА_2
буде більша на 6/100 за ідеальну частку, а
тому сума грошової компенсації, яку
повинна сплатити остання складає 17846,20
грн. Додатково необхідно провести
будівельні роботи (роботи з
перепланування) вартістю 3800 грн.

Згідно іншого варіанту пропонується
виділити ОСОБА_2 із житлового будинку
літ. "А" житлову кімнату № 1-3, площею 16,59
кв.м., хвіртку № 2. При цьому дійсна
частка в користуванні ОСОБА_2 буде
менша на 1/100 за ідеальну частку, а тому
сума грошової компенсації, яку повинні
сплатити ОСОБА_2 складає 2974,40 грн. В
даному варіанті біля існуючого входу у
веранду є технічна можливість зробити
прибудову для розміщення в ній
необхідних приміщень. Додатково
необхідно провести будівельні роботи
(роботи з перепланування) вартістю 7200
грн.

З наданих сторонами технічних
висновків долучених до матеріалів
справи, а також висновку додаткової
експертизи № 164-165 від 30.04.2014 р., пояснень
експерта та самих сторін наданих у
судовому засіданні, вбачається, що
проведення будівельних робіт (робіти з
перепланування) не допустимо без
виконання робіт по підсиленню
фундаментів та несучих стін.

Враховуючи, що відповідачі категорично
заперечували проти виділу ОСОБА_2 із
житлового будинку літ. "А" житлової
кімнати № 1-3, площею 24 кв.м., що призведе
до зменшення їх часток, та необхідності
отримання ними компенсації, яка у
відповідності до ст. 364 ЦК України, може
бути надана лише за згодою
співвласників, заперечення самої
ОСОБА_2 в частині не врахування у
зазначених варіантах можливості
виділу їй підвалу, а також в тій
частині, що вона не має змоги та не буде
самостійно оплачувати будівельні
роботи з перепланування, висновки
судових експертиз та технічні висновки
про недопустимість виконання робіт з
переобладнання без виконання робіт по
підсиленню фундаментів та несучих стін
та не досягнення між сторонами, як
співвласниками, згоди щодо оплати
зазначених робіт, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині виділу 1/6
частки домоволодіння та погрибу по
АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають.

Окрім того відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 19.11.2013 р. у справі
№ 2/489/1038/13 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виділ частки будинку
в натурі, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про припинення
права на частку з виплатою компенсації
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про припинення права на частку з
виплатою компенсації, встановлено
неможливість виділення 1/6 частки
домоволодіння по АДРЕСА_2. Судове
рішення набуло законної сили.

Стосовно позовних вимог в частині
виділу 1/6 частки земельної ділянки по
АДРЕСА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 835842 від 11.07.2006 р.
(а.с.30) власником земельної ділянки по
АДРЕСА_2 є ОСОБА_4

Як було встановлено в ході розгляду
справи та не заперечувалось сторонами
право власності на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_2 було визнано за ОСОБА_2
на підставі рішення Апеляційного суду
Миколаївської області від 16.11.2010 р.

В матеріалах справи відсутні належні
докази набуття ОСОБА_2 права власності
на 1/6 частину спірної земельної
ділянки, а тому і підстави для її виділу
відсутні.

З огляду на зазначене позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 про припинення права власності
ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку
за АДРЕСА_2, стягнення з неї вартості
цієї частки та визнання за нею права
власності на цю частку слід зазначити
наступне.

Стаття 365 ЦК України встановлює умови
припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників.
Так, право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Отже припинення права особи на частку у
спільному майні можливо лише за
наявності вищезазначених ознак в
сукупності, при цьому висновок про
істотність шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей майна,
яке є неподільним.

Частиною третьою ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29.05.2012 р. у
справі №22-ц/1490/1084/12, яке набрало
законної сили, було встановлено, що
ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, яка належала її
чоловікові, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР
вона прийняла спадщину, окрім того в
даній квартирі проживає її донька
ОСОБА_7, яка також прийняла спадщину.

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 24.09.2010 р.
за ОСОБА_2 в порядку спадкування також
визнано право власності на 2/9 частки
житлового будинку по АДРЕСА_3. Вказана
частка є незначною.

Відповідно до довідки МСЕ №124009 від
11.06.1996 р. ОСОБА_2 є інвалідом другої
групи безстроково.

Вищезазначені обставини не підлягають
доказуванню при розгляді даної справи
в силу приписів ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до висновку судової
експертизи № 1653-1654 від 29.11.2013 ринкова
вартість 1/6 частки житлового будинку за
АДРЕСА_2 дорівнює 49573,00 грн., а тому
розмір компенсації на думку суду є
замалим.

З урахуванням вищезазначених обставин
в їх сукупності, суд вважає, що
позбавлення ОСОБА_2 права власності на
належну їй 1/6 частку спірного майна
завдасть останній істотної шкоди, а
тому підстави для припинення її права
власності на частку спірного будинку -
відсутні, і тому у задоволенні
зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

2. В задоволенні зустрічного
позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення складено 22.07.2014 р.

Суддя