Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №282/938/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Добровольської Т.А.,

представника апелянта
ОСОБА_2

представників відповідачів
Василевського М.Л., Дейнеки М.В.,
Макаренка І.Я., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Житомирі цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до Любарської районної
державної адміністрації, Стрижівської
сільської ради Любарського району
Житомирської області, головного
управління Державного агентства
земельних ресурсів України у
Житомирській області, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7, третя особа
реєстраційна служба Любарського
районного управління юстиції, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, скасування
державної реєстрації договору за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Любарського районного суду
Житомирської області від 11 серпня 2014
року, -

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулася з
вказаним позовом, в якому просила
визнати недійсним договорі оренди
земельної ділянки за межами с.Старий
Любар за рахунок земель запасу площею
2,060 га терміном на 49 років, укладений
між Любарською районною державною
адміністрацією та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7, зобов'язати
головне управління Державного
агентства земельних ресурсів України у
Житомирській області скасувати
державну реєстрацію договору оренди,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
є власником нерухомого майна, яке
розташоване на суміжній земельній
ділянці і під час оформлення договору
оренди з нею не було погоджено межі,
земельну ділянку передано в оренду без
конкурентного розподілу та без
земельних торгів, чим порушено її право
на отримання її в оренду. Передача в
оренду земельної ділянки проведена не
рішенням, а розпорядженням. Крім того,
фізична особа - підприємець
використовує земельну ділянку не за
цільовим призначенням.

В подальшому позивач уточнила п.2 своїх
вимог і просила зобов'язати
реєстраційну службу Любарського
районного управління юстиції провести
скасування державної реєстрації
договору оренди.

Рішенням Любарського районного суду
Житомирської області від 11 серпня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове - про задоволення її позову у
редакції первісного позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що було
порушено її права на оренду земельної
ділянки, а саме : земельна ділянка
передана в оренду не під належне
відповідачу майно та без погодження
меж земельної ділянки з нею, без
проведення торгів. Суддя був
зацікавлений у вирішенні справи і у
рішенні суду не наведені дані про
учасників розгляду.

Представник апелянта підтримала
апеляційну скаргу і вважає, що судами
безпідставно не витребувано докази,
які мають значення до справи, а саме
щодо місця розташування земельної
ділянки та права власності на майно
відповідача ОСОБА_7. Виділ майна в
натурі відбувся у 2013 році і було
оформлено право власності на
приміщення заправки.

Представники Любарської районної
державної адміністрації та головного
управління Державного агентства
земельних ресурсів України у
Житомирській області заперечили у
задоволенні скарги і пояснили, що при
виданні розпорядження та оформлення
договору допущено описку в назві
приміщення, що не впливає на договір
оренди.

Представник фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7 заперечує у задоволенні скарги
і пояснив, що позивач не була власником
нерухомого майна на час оформлення
договору оренди, а тому її дозвіл на
встановлення меж не потребувався.
Земельна ділянка видана під
обслуговування нерухомого майна без
торгів у відповідності до
законодавства. Будь-яких порушень її
прав немає. Він не є кумом судді, а тому
ці доводи безпідставні.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 10 липня 2008 року,
зареєстрованому у Державному реєстрі
правочинів в цей же день, ОСОБА_7
придбав у Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Світанок» будівлю свинарника та
будівлю телятника, що розташовані за
адресою ; АДРЕСА_1 (а.с.63-66).

Розпорядженням голови Любарської
районної державної адміністрації» № 331
від 31 жовтня 2012 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_7
за межами с.Старий Любар на території
Стрижівської сільської ради для
сільськогосподарського призначення,
передано в оренду земельну ділянку за
межами с.Старий Любар за рахунок
земель, які обліковуються у землях
запасу (господарський двір) на
території Стрижівської сільської ради
для сільськогосподарського
призначення (обслуговування приміщень
корівників) ФОП ОСОБА_7 площею 2,0600 га
терміном на 49 років (а.с.13).

Під час підготовки проекту землеустрою
07 грудня 2010 року встановлено та
погоджено межі земельної ділянки між
орендарем та Стрижівською сільською
радою, встановлено межові знаки
(а.с.14-15).

12 листопада 2012 року між Любарською
районною державною адміністрацією та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 2,0600 га, що знаходиться
за межами с.Старий Любар на території
Стрижівської сільської ради
Любарського району Житомирської
області на 49 років для обслуговування
нежитлових приміщень, що розташовані
на ній і належать орендарю (а.с.25-30).

Договір зареєстрований у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію іншого речового права 19
грудня 2013 року (а.с.58).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що передача земельної
ділянки в оренду, відповідно до ст.124, ч.2
ст.134 ЗК України, проводиться без
проведення земельних торгів, а тому
спірна земельна ділянка передана в
оренду у відповідності до
законодавства.

Колегія суддів погоджується з такою
думкою суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Верховного суду України від
25 грудня 2013 року по справі № 6-78цс13.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, якщо особа не є стороною договору,
вона повинна довести, що укладенням
цього договору порушені її права, після
чого встановлюється наявність чи
відсутність ознак недійсного
правочину.

Згідно п.а) ч.3 ст.122 Земельного кодексу
України в редакції на час винесення
розпорядження (далі - ЗК України) до
компетенції районних державних
адміністрацій на їх території належить
передача земельних ділянок із земель
державної власності (крім випадків,
визначених частиною сьомою цієї
статті) у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для
сільськогосподарського використання.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок (ст.123 ЗК України).

Частиною 2 ст.124 ЗК України передбачено,
що передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній
або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них у разі
розташування на земельних ділянках
об'єктів нерухомого майна (будівель,
споруд), що перебувають у власності
фізичних або юридичних осіб.

Оскільки фізична особа - підприємець
ОСОБА_7 має у власності нерухоме майно,
то суд дійшов вірного висновку про те,
що Любарська районна державна
адміністрація правомірно прийняла
рішення про передачу йому земельної
ділянки для сільськогосподарських
цілей в оренду без проведення торгів.

Доводи апелянта про те, що з нею не було
узгоджено межі земельної ділянки, а
тому порушено умови Закону України
«Про оренду землі», є безпідставними.

Так, згідно п.3.13 Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року
(в редакції на час встановлення меж),
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем
у присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою.

Згідно договору купівлі-продажу
майнового паю від 04 жовтня 2008 року
ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_9 майновий пай
колективного сільськогосподарського
підприємства ПСП «Світанок» в с.Старий
Любар Любарського району Житомирської
області номінальною вартістю 5042 грн.
(а.с.55-56).

27 листопада 2013 року позивач оформила
право власності на нежитлове
приміщення (заправка) по вул.Маркса
Карла, 2-б в с.Старий Любар Любарського
району Житомирської області (а.с.9-10),
яке знаходиться за межами населеного
пункту (а.с.11).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», в
редакції на час оформлення права
власності, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним особам, а саме право власності
на нерухоме майно.

Згідно ч.3 ст.3 цього ж Закону права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

На момент встановлення меж земельної
ділянки та укладення договору оренди
ОСОБА_6 була власником лише майнового
паю без визначення конкретного об'єкта
нерухомості. Належність майнового паю
без виділу майна в натурі та
відповідної реєстрації не може
свідчити про набуття права власності
на цей об'єкт нерухомості, а тому доводи
позивача щодо належності їй приміщення
заправки станом на грудень 2010 року і
необхідність її згоди на встановлення
меж, як суміжного землекористувача, є
необґрунтованими.

Рішення про передачу в оренду або у
власність земельної ділянки ОСОБА_6 для
обслуговування нерухомого майна не
приймалося станом на 2010-2012 роки, а тому
суміжним землекористувачем була
сільська рада, яка і підписала акт.

Будь-яких порушень прав ОСОБА_6 на час
оформлення прав оренди за фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_7 не
встановлено, а тому інші доводи
апелянта щодо неправильної назви
розпорядження голови Любарської
районної державної адміністрації» № 331
від 31 жовтня 2012 року, не цільового
використання земельної ділянки,
невідповідності назв приміщень у
свідоцтві про право власності та
договорі оренди (корівник та телятник)
не стосуються захисту прав позивача за
відсутності факту їх порушення, а тому
не можуть прийматися до уваги.

Порушення судом процесуальних норм
щодо строків розгляду справи та не
зазначення у рішенні даних про сторін
та інших осіб, не може бути підставою
для скасування судового рішення, якщо
це порушення не призвело до
неправильного вирішення справи (ч.3
ст.309 ЦПК України).

Позивачем також не доведено наявність
обставин, які викликають сумнів в
об'єктивності та неупередженості
судді, його зацікавленість у вирішенні
справи, тобто не доведено підстави для
самовідводу судді.

Суд повно, з'ясував обставини, що мають
значення для справи, правильно
встановив правовідносини, що склалися
між сторонами, та зібраним у справі
доказам дав належну оцінку. Будь-яких
процесуальних порушень чи порушень
норм матеріального права, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Підстави для скасування оскаржуваного
рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Любарського районного суду
Житомирської області від 11 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий Судді