Справа № 442/5000/13
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1468/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 3 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дрогобицької
міської ради, з участю третіх осіб:
відділу Державного земельного
агентства у м. Дрогобичі, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
визнання незаконним рішення
Дрогобицької міської ради та демонтаж
самочинного будівництва,-

в с
т а н о в и л а:

рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 3 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Дрогобицької міської ради, з участю
третіх осіб: Дрогобицького державного
земельного агентства, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
визнання незаконним рішення
Дрогобицької міської ради та демонтаж
самочинного будівництва.

Рішення суду оскаржила позивач
ОСОБА_2, просить таке скасувати та
ухвалити нове, яким її позов
задовольнити, визнати незаконним
рішення Дрогобицької міської ради від
30.10.2008 року за № 708 «Про безоплатну
передачу у власність громадянам
земельних ділянок» в частині передачі
у власність земельну ділянку для
ведення садівництва ОСОБА_4; визнати
будівництво гаражу, проведене ОСОБА_4
на земельній ділянці по АДРЕСА_1
самочинним; зобов'язати ОСОБА_5
застосувати заходи по знесенню
зведеної будівлі гаража по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі вказує на
порушення норм матеріального та
процесуального права, незаконність
рішення. Суд у рішенні зазначає про
реконструкцію спірного гаража, однак
такий є новозбудованим, а тому
встановлені обставини іншими
рішеннями у судових справах значення
для вирішення цієї справи не мають.
Відповідач не виконала своїх
обов`язків, встановлених рішенням
міської ради щодо погодження проекту
на реконструкцію та початку робіт
після отримання дозволу на початок
таких робіт в інспекції ДАБК. Поза
увагою суду залишились схеми-плани
земельної ділянки за 1970 р. та нова за 2011
р., де помічені гаражі старий та новий і
такі є різними об`єктами. Суд при
вирішенні спору не взяв до уваги те, що
відповідачу було відмовлено у
задоволенні позову про визнання права
власності на самочинно збудований
гараж, тому право власності на
самочинно збудований гараж є
скасованим. Зведенням гаражу
порушуються права відповідачів, так як
гараж збудований без відступу від їх
земельної ділянки, без відповідних
дозволів на будівництво, з порушенням
будівельних норм щодо відстаней до їх
будинку, позбавленням доїзду до
будинку. При прийнятті рішення
порушені і норми процесуального права,
в судових засіданнях не брав участь
представник інспекції ДАБК, суд
відхиляв клопотання про виклик
свідків, не задоволив клопотання про
витребування інвентарсправи власника
ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_6,
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, у відсутності інших учасників
судового розгляду, які належним чином
повідомлені про розгляд справи, однак
не з`явились без поважних причин,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
20 квітня 1970 року ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу придбано у
власність будинковолодіння АДРЕСА_1, до
складу якого ввійшов також цегляний
гараж.

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 18 жовтня 2004 року
по справі № 22-4851 за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 6 липня 2004 року
було відмовлено в задоволенні позову в
частині усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, а
саме в знесенні гаража. Цим рішенням
суду, як зазначено в оскаржуваному
рішенні, було встановлено, що ОСОБА_4
куплено гараж разом з будинком у
держави в особі Дрогобицького
міськвиконкому 20 квітня 1970 року.

28 травня 2002 року після проведення
реконструкції житлового будинку
ОСОБА_4 отримано Свідоцтво на право
власності на все будинковолодіння
АДРЕСА_1, в тому числі на гараж, що також
підтверджується встановленими
обставинами в ухвалі Апеляційного суду
Львівської області від 18.10.2004 року по
справі № 22-4851.

П. 1.9. Рішення виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради № 158 від
24.06.2009 року "Про надання дозволу
громадянам та організаціям міста на
проектування житлових будинків,
господарських споруд, проведення
прибудов до житлових будинків,
реконструкцію приміщень та об'єктів,
присвоєння поштових адрес, внесення
змін в рішення" ОСОБА_4 надано дозвіл на
проектування та реконструкцію
існуючого гаражу під господарську
кладову на приватизованій земельній
ділянці площею 172 м2 в будинковолодінні
на АДРЕСА_1.

Як встановлено, даний гараж було
реконструйовано також в зв'язку з його
руйнуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зазначені обставини встановлені
рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11 червня 2010
року № 2-542/10 та частково змінено
Апеляційним судом Львівської області
№ 22ц-6305/10 від 28.10.2010 року в частині суми
відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив про те, що
ОСОБА_4 було здійснено реконструкцію
зазначеного гаража в сторону власної
земельної ділянки, що вбачається із
плану земельної ділянки з технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1 та висновку
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» Львівського
філіалу Дрогобицького відділу.
Реконструйований гараж був
встановлений ще у 1970 року, а
недотримання відповідних розривів між
будівлями, про які зазначають позивачі,
посилаючись на діючі ДБН, спричинене
щільною забудовою в центрі міста
Дрогобича.

Крім цього, зазначив, що згідно з
приписами примітки 7 додатку 3.1. до ДБН
360.92**С.85 Протипожежні норми часткова
реконструкція житлових будинків та
господарських споруд на окремих
садибних ділянках, які побудовані за
раніше чинними нормативами,
допускається за погодженням з
місцевими органами архітектури і
містобудування, державного пожежного
та санітарного нагляду. В цьому випадку
перебудова житлових будинків, їх
господарських споруд та гаражів
можлива за умови збереження існуючих
відстаней між будівлями.

А тому, прийшов до висновку, що гараж
існував раніше, реконструйований у бік
земельної ділянки відповідачів на
власній земельній ділянці згідно з
державним актом на право на земельну
ділянку серії ЯВ № 512084 від 20.01.2009 року,
який є нескасованим на момент
вирішення спору по суті, що не
підтверджує порушення прав позивачів,
а тому відсутні правові підстави його
знесення. Гараж розташований на межі
земельних ділянок, яка не змінювалась.
Перенесення ж частини гаражу в сторону
своєї будівлі відповідачами жодним
чином не порушує права позивачів.

Окрім цього, вказав про те, що подані по
справі докази про непогодження
позивачами межі земельної ділянки не
підтверджують незаконність
оскаржуваного рішення, так як
оскаржується рішення, а не державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯВ № 512084 від 20.01.2009 року,
та оскаржуваним рішенням не
порушуються права позивачів щодо
користування заїздом, оскільки заїзд,
який колись існував на відповідній
земельній ділянці, ліквідований.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Згідно з положеннями ч.7 ст.376 ЦК
України, для задоволення вимоги про
знесення самочинного будівництва
необхідна наявність певних умов, а
саме: істотне відхилення від проекту,
суперечність суспільним інтересам або
порушення права інших осіб, істотне
порушення будівельних норм і правил, а
також неможливість проведення
відповідної перебудови або відмова
особи від такої перебудови.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області постановлено остаточне
рішення по справі про залишення в силі
рішення виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради № 130 від
07.06.2002 року «Про ліквідацію спільного
проїзду до житлових будинків АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 та влаштування окремого
заїзду до житлового будинку АДРЕСА_2».

Відтак, доводи апелянта про
відсутність проїзду через влаштований
гараж відповідачами та у зв`язку з цим
порушенням прав власника суміжної
ділянки спростовується встановленими
обставинами про відсутність такого
заїзду.

Як видно зі схеми-плану /а.с.123/
земельної ділянки житлових будинків
сторін по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 станом на
1970 р., гараж відповідачки ОСОБА_4, який
був частково зруйнованим стороною
позивачів, на час його купівлі разом з
будинком знаходився на ближчій
відстані до будинку позивачки, однак
після реконструкції такий згідно зі
схемою - планом від 2011 року та
внаслідок реконструкції був зміщеним у
сторону земельної ділянки
відповідачки ОСОБА_4 та знаходиться на
належній на праві власності земельній
ділянці відповідачки /позначення на
схемі «Г»/, недотримання будівельних
норм при проведенні його реконструкції
жодних прав позивачки не порушує та не
є підставою для знесення саме з її
ініціативи як суміжного сусіда, а не
органу місцевого самоврядування.
Відстань між старим гаражем до початку
його реконструкції була значно меншою
до будинку позивачки, аніж після
реконструкції, а переміщення гаража у
бік ділянки відповідачки збільшило
таку відстань між гаражем та будинком
позивачки, що видно з вищезазначених
схем розташування даних об`єктів.

А отже, не заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що зведений
новий після реконструкції старого
гараж порушує право позивача через
порушення будівельних норм та
відстаней до будинку та позбавляє
доїзд до свого будинку, оскільки
спільний заїзд ліквідовано рішенням
органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.10.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір довічного утримання,
згідно з яким у власність ОСОБА_5
перейшов житловий будинок з
господарськими спорудами під АДРЕСА_1
та дві земельні ділянки за цією ж
адресою для ведення садівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. Державна
реєстрація даного договору була
проведена 07.08.2013 року, що підтверджує
набуття права власності на відповідні
об'єкти ОСОБА_5, даний договір та витяги
про його реєстрацію є чинними на момент
вирішення справи по суті. Державний акт
про право на землю попереднього
власника ОСОБА_4 не оспорювався.
Відтак, власником будинку та земельної
ділянки на якій знаходиться спірний
гараж є відповідач ОСОБА_5, та стороною
позивачів жодними належними та
допустимими доказами не доведено
порушення їх прав цим власником.

Як вбачається з позовних вимог
позивачів, незаконність оскаржуваного
рішення Дрогобицької міської ради від
30.10.2008 року за № 708 «Про безоплатну
передачу у власність громадянам
земельних ділянок» в частині передачі
у власність земельної ділянки для
ведення садівництва ОСОБА_4 такі
пов`язували з тими ж обставинами, на
які посилались у доводах про потребу
знесення гаража, крім цього вказували
на відсутність погодження з боку
позивачки меж земельної ділянки,
переданої оскаржуваним рішенням у
власність. Суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що державний акт про
право власності на земельну ділянку
відповідачки ОСОБА_4 не оскаржувався, а
зазначені підстави не підтверджують
незаконність оскаржуваного рішення, з
чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
матеріалам справи та письмовим доказам
і обгрунтовано відмовив у позові.
Рішення суду відповідає матеріалам
справи, доказам та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.313, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 3 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.