АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1339/2014 Головуючий
в І інстанції: Прохоренко В.В.
Доповідач: Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 05 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас
І.В.Суддів:Цуканової І.В. Склярської
І.В.При секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 27 лютого 2014 року в
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У грудні 2013 року ТОВ "Кредитні
ініціативи" звернулось до суду із
вказаним позовом, посилається на те, що
17.10.2008 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "ПростоФінанс" та
ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за
умовами якого відповідачеві було
надано кредит у розмірі 65 650 грн., з
кінцевим строком погашення 10.10.2013 року
із сплатою 10,99% річних від суми залишку
кредиту.

На підставі договору купівлі продажу
кредитного портфелю від 18.05.2012 року ТОВ
"Кредитні ініціативи" отримало право
грошової вимоги до ОСОБА_5 за кредитним
договором від 17.10.2008 року.

ОСОБА_5 умови кредитного договору не
виконав, внаслідок чого станом на 10.10.2013
року в нього виникла заборгованість
29802, 19 грн., із якої: 28935, 34 грн. -
заборгованість за кредитом; 427, 29 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 164,13 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 275, 43 грн. - штраф,
яку позивач просив стягнути з
відповідача з понесеними ним судовими
витратами, а саме сплачений судовий
збір у сумі 298, 02 грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 27 лютого 2014 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі та вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального та
матеріального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, апелянта та
його представників, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог , заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами виникли кредитні
зобов'язання, які позичальником
належним чином не виконуються, в
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яку у добровільному
порядку ним не сплачено, а тому існують
підстави для примусового стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, оскільки до нього він
дійшов повно і всебічно дослідивши
обставини справи, дав належну оцінку
наданим сторонами доказам та вирішивши
спір з дотриманням норм матеріального
і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та це
встановлено судом 17.10.2008 року ТОВ
«Просто Фінанс» уклало з ОСОБА_5
кредитний договір №3, відповідно
до умов якого останній отримав кредит в
сумі 65 650,00 грн. з кінцевим терміном
погашення до 10.10.2013 року зі сплатою 10,99 %
річних від непогашеної суми кредиту,
разовою сплатою комісії за надання
кредиту в розмірі 1,5 % та щомісячною
сплатою комісії за управління кредитом
в розмірі 0,25%.

В подальшому процентна ставка була
збільшення до 16,22 % річних.

Згідно розрахунку заборгованості
станом на 10.10.2013 року ОСОБА_5 має
заборгованість за кредитним договором
№3 на загальну суму 29802, 19 грн., із
якої: 28935, 34 грн. - заборгованість за
кредитом; 427, 29 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
164,13 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 275, 43 грн. - штраф.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» було
укладено договір купівлі - продажу
кредитного портфелю відповідно до
якого ТОВ «Кредитні ініціативи»
передало грошові кошти в розпорядження
ТОВ«ПростоФінанс», а ТОВ
«ПростоФінанс» відступило своє право
вимоги до боржників ТОВ «Кредитні
ініціативи».

При вказаних обставинах суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач, який є
правонаступником ТОВ «ПростоФінанс»,
відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК
України має право вимагати від ОСОБА_5,
як позичальника, повернення частини
кредиту, що залишилася та сплати
належних йому процентів і обґрунтовано
стягнув з відповідачки належні
позивачеві грошові кошти.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами
доказів та вимогам норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду по суті спору не спростовують і, як
такі, що не ґрунтуються на законі та
доказах, підлягають відхиленню.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на порушення
фінансовою установою умов договору, а
саме зміну процентної ставки в
односторонньому порядку, як на
підставу для скасування рішення суду,
оскільки вказані твердження не знайшли
свого підтвердження в наданих доказах
сторонами, а суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, щодо
дотримання ТОВ «ПростоФінанс»
механізму зміни розміру відсоткової
ставки, як це передбачено п.2.8.3
укладеного договору. ОСОБА_5 з лютого 2009
року здійснював чергові щомісячні
платежі у розмірі згідно нового
графіку платежів, що підтверджує його
згоду на зміну процентної ставки за
кредитним договором та на відповідну
зміну графіку платежів.

Під час розгляду справи апеляційним
судом представник апелянта висловив
незгоду з рахунком позивача в розмірі
стягнення заборгованості, посилаючись
на розмір грошової суми, яку мав
сплатити відповідач відповідно до
графіку платежів.

Однак колегія суддів не бере до уваги
вказані пояснення представника,
оскільки графіком платежів, який є
додатком до кредитного договору,
встановлюються розмір щомісячних
платежів протягом відповідного
платіжного періоду, а в разі порушення
позичальником термінів чи зменшення
розміру платежу кредитодавець
відповідно до частини 3 договору
зараховує кошти на погашення
зобов'язань згідно черговості,
зазначеної у п.3.2 договору, за якою сума
кредиту, яка становить частину
щомісячного платежу, підлягає сплаті в
одинадцяту чергу, після сплати всіх
інших передбачених договором платежів.

Крім того, п.2.6. договору передбачено, що
сума процентів за користування
кредитом розраховується від фактичної
суми кредиту, що залишилась
непогашеною після сплати
позичальником частини суми кредиту
згідно графіку на попередню дату
платежу. Пунктом 7.2 договору
передбачена відповідальність за
неналежне виконання позичальником
грошових зобов'язань щодо сплати
щомісячних платежів, у вигляді 20% від
повної суми щомісячного платежу.

Оскільки позичальником допускались
несвоєчасне та неповне погашення
кредиту в порушення графіку платежів,
то доводи апелянта щодо
невідповідності розрахунку суми
заборгованості за кредитом графіку
платежів є безпідставними.

Зважаючи на наведені обставини,
колегія суддів вважає, що підстав для
скасування рішення суду немає,
оскільки воно постановлено правильно,
у відповідності до вимог норм
матеріального та процесуального права,
в межах заявлених вимог, на підставі
наданих доказів, досліджених в
судовому засіданні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: