АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3053/ 2014
інстанції - ЗотькоТ.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 23 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 23.12.2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції, на думку
апелянта, не взято до уваги, що
відповідач ОСОБА_4 вселився в квартиру
у якості члена сім'ї власника квартири
28.08.1997 року, однак певний час (з осені 2004
року) без поважних причин в ній не
проживає. Після розірвання шлюбу 11.02.2010
року відповідач житловим приміщенням
не користувався, його місце проживання
було не відоме. Отже, у суду були наявні
всі підстави для визнання його таким,
що втратив право користування житлом.
Судом також не взято до уваги покази
свідка ОСОБА_6 з боку позивача, а також
свідків з боку відповідача, які
показали суду, що відповідач ОСОБА_4
дійсно протягом тривалого часу не
проживає у спірній квартирі.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивачка
ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Колегія
суддів розцінила причини неявки
позивачки та третьої особи в судове
засідання як неповажні та дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності, у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України. Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору купівлі -
продажу від 06.06.1997 року позивачу по
справі - ОСОБА_3 належить на праві
власності квартира АДРЕСА_1. Вказана
квартира була придбана під час
перебування сторін по справі у
зареєстрованому шлюбі.

Шлюб між подружжям ОСОБА_3 було
розірвано 11.02.2010 року.

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 є
зареєстрованими особи : позивач -
ОСОБА_3, 3-особа: ОСОБА_5, та ОСОБА_4 -
колишній чоловік позивача - відповідач
по справі. Таким чином, ОСОБА_4 є
колишнім членом сім'ї власника спірної
квартири.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, щодо
поважності причин непроживання
відповідача в зазначеній квартирі
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. ОСОБА_7 вселився до
зазначеної квартири як член сім'ї
власника житла.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Доказами, відповідно до статті 57 ЦПК
України являються будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Стаття 64 ЦПК України письмовими
доказами називає будь-які документи,
акти, довідки, листування службового
або особистого характеру або витяги з
них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Такими письмовими доказами по даній
справі позивач зазначила і надала Акти
ЖЕКу №307 від 18.07.2013 року, 05.09.2013 про
непроживання відповідача у спірній
квартирі.

Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідач, користуючись своїми
процесуальними правами і обов'язками,
на виконання вимог ст. 10, 60 ЦПК України,
зазначив суду, що в провадженні
Деснянського районного суду м.Києва
перебуває на стадії судового розгляду
цивільна справа за його позовом до
позивача ОСОБА_3 про поділ спільного
сумісного майна подружжя, предметом
спору якої є спірна квартира АДРЕСА_1,
що не заперечувала представник
позивача у судовому засіданні.

Як показав суду свідок ОСОБА_9, родину
ОСОБА_3 він знає, в період часу з лютого
по липень 2009 року ОСОБА_4 проживав у
нього в квартирі. Крім того свідок
показав, що він був свідком обставин,
коли відповідач приїхав до спірної
квартири і саме при ньому відбувся
скандал за участю позивача, до спірної
квартири відповідач ОСОБА_4 потрапити
тоді не зміг, скандал відбувався біля
квартири.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали
суду, що дійсно протягом тривалого часу
відповідач ОСОБА_4 не проживає у
спірній квартирі, при цьому свідок
ОСОБА_10 показала, що вона була свідком
скандалу, коли відповідач приходив за
своїми речами.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, судом вірно встановлено,
що ОСОБА_4 не проживає у спірній
квартирі і суд дійшов обгрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_4 не проживає у
квартирі з поважних причин. А саме тому,
що між ним та колишньою дружиною ОСОБА_3
- позивачем по справі, постійно
виникали сварки при відвідуванні
відповідачем спірної квартири, а крім
того, після заміни замків на вхідних
дверях квартири, відповідач був
позбавлений можливості потрапити до
квартири та проживати у спірному
жилому приміщенні, оскільки ключів від
вхідних дверей йому позивачем надано
не було.

Крім того, ухвалюючирішення про те, що
ОСОБА_4 не втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, суд вірно взяв до
уваги і той факт, що ОСОБА_4
інтересуєтьсяспірною квартирою, про що
свідчить його звернення у 2012 році до
Деснянського районного суду м.Києва з
позовом про поділ спільного сумісного
майна подружжя, предметом спору якого є
належна на праві власності позивачу
спірна квартира.

За таких обставин, позов ОСОБА_3 про
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням є
необгрутнованим і в його задоволенні
суд правомірновідмовив.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставин справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 23 грудня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: