Справа №: 343/3260/13-ц
Провадження №: 2/0343/69/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді -
Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

адвоката -
ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
повернення коштів та стягнення
моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його
користь борг з урахуванням 3 % річних в
розмірі 62600,00 гривень, моральну шкоду в
розмірі 1000,00 гривень та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 лютого 2011
року відповідно до усної домовленості
він позичив 60000,00 гривень (по курсу на
той час це становило 6000 євро або 7500
доларів США) ОСОБА_3, про що ним були
складені на його ім'я розписки.
Відповідно до цих розписок він
зобов'язувався повернути позичені
кошти через один рік, тобто 09 лютого 2012
року. Частину грошей відповідач
повернув добровільно, що додатково
підтверджує те, що він визнає свої
зобов'язання. Проте ще залишились
неповернутими 59500,00 грн. На
неодноразові нагадування відповідач
обіцяв, що найближчим часом кошти
поверне. Однак по сьогодні кошти йому
не повернуто. Протягом року він
неодноразово намагався зв'язатись з
відповідачем по мобільному телефону,
їздив додому, однак той часто не
відповідав на його дзвінки, а потім
змінив номер, хоча раніше обіцяв
зустрітись, щоб вирішити питання
повернення грошей, так як курс підріс.
Вдома його теж неможливо застати.

Згідно даних Державного управління
статистики інфляції в 2012-2013 роках не
було, а тому розмір боргу не збільшився
через інфляційні втрати.

Три проценти річних становить
59500*3/100/365*634 = 3100,00 гривень, де 59500,00
гривень - сума основного боргу; 3 % -
проценти річних згідно ст. 625 ЦК
України; 634 дні - час прострочення
повернення коштів.

Сума заборгованості, що підлягає
поверненню з врахуванням 3% річних
становить 62600,00 гривень.

Через неповернення його майна (коштів)
він змушений був позичати гроші і брати
кредит для оплати за навчання дочки й
інші заплановані потреби.

Розмір нанесеної йому моральної шкоди
важко визначити в грошовому
еквіваленті, адже після того, як він
зрозумів, що йому не хочуть повернути
гроші, він не може нормально відпочити
після роботи. Також він змушений
витрачати свій час для вирішення
питання захисту своїх прав,
звертаючись до суду. Через це змінився
звичний спосіб його життя. Тому розмір
моральної шкоди він оцінює в 1000,00
гривень.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали, зіславшись на вищевказані
обставини. Позивач додатково пояснив,
що постійно звертається до
відповідача, як особисто, так і через
телефонний зв"язок. Його постійно не
можна знайти. Була ситуація, коли дочку
хотіли виключити з університету за
неоплату, оскільки, пообіцявши
заплатити за навчання дочки, ОСОБА_3 не
дотримав обіцяного. Відповідач є його
двоюрідним братом. Він і раніше зичив у
нього гроші, але повертав по частинах.
Тільки по останній позиці не повернув.
Спочатку він позичив йому 20000,00 гривень,
про що він написав розписку, а через
годину ще 40000,00 гривень. Гроші він йому
зичив на певних умовах, які ОСОБА_3
виконував. Йому повернуто 500,00 гривень
за цією позикою, бо інші гроші, які
відповідач йому повертав, це погашення
його боргів за попередніми договорами.
Загальна сума позики, включаючи
попередні періоди, складала 90000,00
гривень. Свій автомобіль він заправляв
на заправці, яку орендував відповідач,
проте за власні кошти, а не в рахунок
погашення боргу за розписками, і
розраховувався за пальне з 5 по 10 число
щомісяця.

Оскільки вони перебували у нормальних,
родинних відносинах, довіряли один
одному, розписок він у відповідача не
брав, і сам не писав йому розписок, коли
останній повертав йому кошти. У них
була усна домовленість, що він
попереджає ОСОБА_3 про кошти, які йому
потрібні, і останній повертає йому цю
суму.

Батько відповідача ОСОБА_5 працював на
заправці ОСОБА_3, тому, коли він попадав
на його зміну, він давав йому гроші або
пальне, вартість якого йшла в рахунок
погашення основної суми боргу, але за
попередніми договорами.

У лютому 2012 року відповідач не повернув
йому гроші, тому він просив його
повернути їх у березні-травні 2012 року.
Проте він нічого не повернув. У 2012 році
він декілька разів заправив свій
автомобіль на заправці ОСОБА_3, і
вийшло, що він повернув йому приблизно
500,00 гривень, тому цю суму він не
заявляв. У 2013 році відповідача не було
на Україні, тому він нічого йому не
повертав. 27.10.2013 року до нього приїхав
ОСОБА_3 Вони розмовляли, що йому
потрібно гроші, а тому відповідач
повинен був повернути їх 30.10.2013 року.

500,00 доларів США, які, як стверджує
відповідач, його батько передав йому в
рахунок боргу, це гроші, що справді були
передані батьком відповідача ОСОБА_5,
але їх він мав віддати родичам з с.
Солукова. Записав цю суму у свій
блокнот, бо для відповідача позичив
гроші у ОСОБА_6 Через нього ОСОБА_3
повертав ці гроші ОСОБА_6 А 500 доларів
США - це остання повернута сума.

2000,00 гривень, які ОСОБА_5 передав його
мамі, він не отримував. Нічого про них
не знає.

Просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
не заперечує, що зичив гроші, проте всі
кошти повернув. Частину грошей
передавав через батька, який працював
на його автозаправній станції і
забирав виручку. В рахунок погашення
боргу ОСОБА_2 заправляв свій автомобіль
на його АЗС. В більшості випадків, коли
позивачу давали гроші з каси чи пальне,
про це зазначали у відомостях. ОСОБА_2
все записував у своєму блокноті.

Розписок від ОСОБА_2 він не отримав, хоч
неодноразово звертався до нього, щоб
провести спільні розрахунки, вирішти,
чи всі кошти повернуті, та закритий
борг. Проте позивач відмовлявся,
мотивуючи, що у різних банках різні
відсотки, міняється курс євро, тому він
не може відразу порахувати уже
повернуті кошти та визначити, чи є ще
заборгованість.

Він позичав гроші у ОСОБА_2 ще у 2009 році,
але до написання розписок все повернув.
Кошти, які позивач брав на заправці, а
також пальне, яким заправляв
автомобіль, йшли на погашення боргу за
договорами позики від 09.02.2011 року. Він
повернув більше 60000,00 гривень. Дві
розписки, які є в справі, писалися в
одни день. Проценти не вказували, бо їх
не обумовлювали. Зичив гроші без
процентів. Повертав частинами, не
завжди суму, про яку просив позивач, але
повернув все. Згідно своїх записів,
кошти повертав у такі дні та в такому
розмірі: 04.04.2011 року - 1000,00 грн., 19.05.2011
року - 290,00 грн., 05.03.2011 року - 1000,00 грн.,
07.05.2011 року - 80,00 грн., 09.11.2011 року - 460,00
грн., 14.11.2011 року - 430,00 грн., 01.11.2011 року -
450,00 грн., 21.11.2012 року - 463,00 грн., 06.11.2012
року - 1600,00 грн., 21.11.2012 року - 830,00 грн.,
07.11.2012 року - 1367,00 грн., 31.10.2012 року - 2600,00
грн., 23.10.2011 року - 200,00 грн., 14.08.2012 року -
394,00 грн., 20.08.2012 року - 295,00 грн., 15.06.2012
року - 55,00 грн., 27.06.2012 року - 400,00 грн.,
13.03.2012 року - 500,00 грн., 07.03.2012 року - 700,00
грн., 08.03.2012 року - 500,00 грн., 10.02.2012 року -
600,00 грн., 16.02.2012 року - 650,00 грн., 19.02.2012
року - 620,00 грн., 16.02.2012 року - 150,00 грн.,
06.02.2012 року - 1800,00 грн., 24.12.2012 року - 1200,00
грн., 14.08.2012 року - 394,00 грн., 20.08.2012 року -
295,00 грн., 03.11.2011 року - 1800,00 грн., 11.11.2011
року - 1800,00 грн., 03.08.2011 року - 1610 грн. та 194
грн., 07.11.2011 року - 1800,00 грн., 08.05.2012 року -
1100,00 грн., 19.05.2011 року - 250,00 грн., 28.12.2011
року - 724,00 грн. Крім того, через батька
повернув позивачу 500 доларів США, 3500,00
грн. та 2000,00 грн. У 2012 році особисто
повернув ОСОБА_2 частинами 24000,00 грн.
Можливо щось і опустив, так як не вів
точного обліку, розписок при
поверненні грошей не брав, так як
довіряв позивачу, перебував з ним у
родинних, дружніх відносинах.
Попередні борги були повністю закриті.
Таким чином заборгованості нема, а в
задоволенні позову слід відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши здобуті та
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, вважає, що даний позов
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей
визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядок, що
встановлені договором.

Наслідки порушення договору
позичальником передбачені ст. 1050 ЦК
України, згідно якої, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розписки від 09.02.2011 року, дані
ОСОБА_3, свідчать про те, що останній
позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 20000,00 грн.
та 40000,00 грн. відповідно на термін 1 рік
(а.с. 54-55).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що працював на заправці
відповідача до травня 2013 року. З
позивачем знайомий. Він часто був на
заправці. У 2011-2012 роках приїжджав,
заправлявся бензином, соляркою. За
вказівкою начальника ОСОБА_3 коштів за
паливо він у ОСОБА_2 не брав, а записував
у відомості. Також він давав позивачу
гроші з каси, про що теж зазначав у
відомостях. Про кошти та пальне, які
отримував позивач, у відомостях
записував під іменем ОСОБА_2. ОСОБА_2 не
завжди розписувався, проте, оскільки
ОСОБА_3 не заперечував проти цього, він
і не вимагав підпису. Коли відповідач
давав йому свої особисті гроші, щоб він
передав ОСОБА_2, він їх передавав, але у
відомості не записував. Для ОСОБА_3 така
відомість була достатньою, іншої він
від нього не вимагав.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснив, що працював оператором
на заправці. Позивача знає в обличчя,
так як він часто приїжджав на заправку
до відповідача, який є його родичем. По
вказівці ОСОБА_3 він заправляв
автомобіль ОСОБА_2 і записував про це у
відомості під іменем ОСОБА_2. Прізвища
позивача він не знав. Позивач за
заправку гроші не платив. ОСОБА_2 не
завжди підписувався у відомостях.
ОСОБА_3 не раз передавав гроші для
позивача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що є батьком відповідача.
Позивач є сином його сестри. Він
працював на заправці. ОСОБА_2 приїжджав
на заправку і за вказівкою сина він
заправляв його транспортний засіб у
борг. Також він віддавав позивачу гроші
з каси. Про все це записував у
відомостях, а ОСОБА_2 записував собі у
блокнот. Це було у 2011-2012 роках. Всі
обслуговувалися через касовий апарат,
а ОСОБА_2, водоканал та інші
організації, які не платили відразу,
записувались у відомості. Не завжди
давали підписувати відомість, бо цього
не вимагав начальник. Крім того, він
передавав гроші позивачу, які давав
відповідач. Ці гроші у відомість не
записував. 2000,00 грн. привозив до ОСОБА_2
додому, бо треба було заплатити за
навчання його дочки. Гроші залишив
матері позивача. Ще один раз дав ОСОБА_2
500,00 доларів США біля свого будинку. Ці
гроші належали його синові та повертав
він їх ОСОБА_2 за його вказівкою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що є мамою позивача. Коли
прийшов час платити за навчання онуки,
син сказав, щоб вона позичила у когось.
Вона подзвонила до племінниці ОСОБА_10,
яка сказала, що ОСОБА_3 винен їй 5000,00
гривень. Після цього вона подзвонила до
відповідача. Батько останнього дав їй
2000,00 гривень, які вона оплатила за
навчання, а потім повернула їх
племінниці. Потім вона зателефонувала
до іншої племінниці ОСОБА_6, яка
повідомила їй, що відповідач
заборгував їй 4000,00 гривень. Тому
чоловік ОСОБА_6 разом з її сином ОСОБА_2
під"їхали до батька ОСОБА_3 і він дав їм
500,00 доларів, які залишилися у чоловіка
її племінниці. Про це вона чула від сина
та племінниць. Їй особисто ОСОБА_3
ніяких грошей не давав. ОСОБА_2 казав, що
відповідач заборгував йому 30000,00
гривень. Частина з тих позичених грошей
була її. Вона хотіла поставити їх на
депозит. Але позивач сказав, що ОСОБА_3
потрібні гроші, які він віддасть з
відсотками. Стосунки між сторонами
були нормальні. Вона ніколи не
цікавилася поверненням грошей,
процентів, бо її син завжди
заощаджував, тому вважала, що він
серйозно до цього ставиться.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснила, що знає тільки, що
ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 гроші. Їй
подзвонила мама позивача, що немає чим
заплатити за навчання дитини, просила
позичити гроші. Це було у травні-червні
2013 року. Вона сказала, що їй винуватий
2000,00 гривень батько відповідача, і що
вона може взяти їх у нього, а потім
поверне їй. Гроші ОСОБА_9 їй повернула.
Батько ОСОБА_3 зичив гроші ще у її мами,
яка хворіла і казала, щоб, якщо з нею
щось трапиться, повернув гроші дітям.
Мама померла у 2011 році. У мами батько
відповідача позичав велику суму.
Частину грошей він повернув їй у день
смерті матері, а решту повинен був
повернути, коли вони будуть їй
потрібні. Залишилося 5000,00 гривень: 2000,00
гривень їй повернула ОСОБА_9, а 3000,00
гривень - ОСОБА_5, коли вона робила
пам"ятник матері.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснив, що батько ОСОБА_3 є рідним
братом його тещі. 1,5-2 роки тому, коли він
їхав на роботу на нічну зміну, дружина
попросила, щоб він під"їхав до ОСОБА_2 і
забрав 500,00 доларів США, що він і зробив.
Під чий точно під"їзд під"їжджав, він не
знає, бо не знає, де хто живе. Так само не
знає, хто кому позичав. Гроші забирав у
ОСОБА_2

Допитана судом свідок ОСОБА_14 пояснила,
що сторони є її двоюрідними братами. Що
вони між собою зичили вона не знає. Вона
зичила ОСОБА_2 4000,00 гривень. У
листопаді-грудні 2012 року забрала. Перед
тим дзвонила декілька разів, просила
повернути, але ОСОБА_2 казав, що не має. А
потім чоловік їхав на нічну зміну і
забрав гроші у нього.

Згідно оригіналів розписок від 09.02.2011
року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 40000,00 грн.
та 20000,00 грн. терміном на 1 рік (а.с. 54-55).

З представлених суду відомостей за
2011-2012 роки, оригінали яких були
оглянуті в судовому засіданні та
повністю відповідають наявним в справі
копіям, вбачається, що у них маються
записи під іменем ОСОБА_2, навпроти яких
вказані відповідні суми коштів:
відомість (а.с. 29) - запис від 03.08.2011 року
на суму 194,00 грн., підписана ОСОБА_2,
відомість (а.с. 30) - 600,00 грн., відомість
(а.с. 31) - 250,00 грн., відомість (а.с. 32) - 1100,00
грн., відомість (а.с. 33) - 1800,00 грн.,
відомість (а.с. 34) - 1610,00 грн., відомість
(а.с. 35) - 1800,00 грн., відомість (а.с. 36) - 1800,00
грн., відомість (а.с. 37) - 394,00 грн. та 295,50
грн., відомість (а.с. 38) - 1800,00 грн. та 1200,00
грн., відомість (а.с. 39) - 150,00 грн. та 500,00
грн., відомість (а.с. 40) - 500,00 грн., 600,00
грн., 500,00 грн., 150,00 грн., відомість (а.с. 41)
- 700,00 грн., 500,00 грн., відомість (а.с. 43) - 54,45
грн. та 400,00 грн., відомість (а.с. 46) - 200,00
грн. та 1000,00 грн., відомість (а.с. 47) - 2000,00
грн., 400,00 грн., 200,00 грн., відомість (а.с. 48)
- 450,00 грн., 463,00 грн., 830,00 грн., 1600,00 грн.,
1367,00 грн., відомість (а.с. 49) - 460,00 грн., 430,00
грн., відомість (а.с. 50) - 80,00 грн.,
відомість (а.с. 51) - 1000,00 грн., відомість
(а.с. 52) - 250,00 грн., відомість (а.с. 53) - 1000,00
грн. Всього на загальну суму 28627,95 грн.

Щодо відомостей (а.с. 42, 45), то в судовому
засіданні відповідач просив не брати
їх до уваги, так як вони дублюють
відомості (а.с. 40, 37), а також не
враховувати відомість (а.с. 44).

Дані записи проведені у різний час,
здійснені різними почерками, напроти
деяких з них є підписи оператора та
одержувача. На ці записи, як на
підтвердження своїх пояснень про
часткове повернення боргу шляхом
заправки транспортного засобу
позивача, посилається відповідач, дані
обставини в судовому засіданні
підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8, які безпосередньо здійснювали
вказані записи, коли працювали на
автозаправній станції ОСОБА_3 Не
заперечив в судовому засіданні і
позивач, що, коли він заправляв
автомобіль у борг, то ці кошти
зараховувалися в рахунок погашення
основної суми боргу відповідача, проте
він не погодився з сумою.

Також відповідачем на підтвердження
своїх пояснень були представлені звіти
по чеках та чеки, незначна частина яких
долучена до матеріалів справи (а.с.94-95),
з яких встановлено, що у випадку
розрахунку за пальне готівкою, у чеку
вказується сума коштів, яка поступила,
а якщо пальне відпускається по
перерахунку чи передоплаті чи в іншому
порядку, тобто кошти при отриманні
пального в касу не вносяться, у чеку
вказується навпроти напису форма
оплати: чек. Саме такі чеки (а.с.63-65), в
яких зазначено у графі форма оплати:
чек та вказано суму коштів, яка
підлягає оплаті, а не яка оплачена,
представив ОСОБА_2 на підтвердження
своїх пояснень про те, що він отримував
пальне на заправці відповідача та про
порядок розрахунків за нього.

Одночасно суд бере до уваги пояснення
відповідача про те, що сторони є
родичами, між ними на той час існували
довірчі відносини, про що обидві
сторони не заперечили в судовому
засіданні, а тому ОСОБА_3 не вимагав та
не наполягав на тому, щоб повністю
вказувати анкетні дані позивача у
відомостях, а також, щоб останній
обов"язково їх підписував. ОСОБА_2 також
в судовому засіданні не заперечив, що
ОСОБА_3 частково повертав йому борг,
проте він розписок йому не писав,
оскільки між ними існували добрі,
довірчі стосунки. Він вів свої чорнові
записи про облік повернутих йому
грошей, проте в судове засідання для
огляду їх відмовився надати. А тому суд
вважає, що є підстави для зарахувння
сум коштів, вказаних у відомостях
навпроти імені ОСОБА_2, в загальному
розмірі 28627,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором позики від
09.02.2011 року.

Також суд вважає за необхідне
зарахувати в рахунок погашення
заборгованості 500,00 доларів США, що
згідно курсу НБУ від 01.04.2013 року
становило 3996,50 грн. (а.с. 74-76), які були
передані батьком відповідача ОСОБА_2 в
рахунок погашення боргу його сина, а
той в свою чергу передав їх ОСОБА_13
Оскільки судом встановлено та
ствердила свідок ОСОБА_14, що саме
ОСОБА_2, а не ОСОБА_3, позичив у неї 4000,00
грн., які повернув її чоловікові ОСОБА_13
в сумі 500,00 доларів США.

Пояснення позивача про те, що він
заправляв свій автомобіль на заправці
відповідача в рахунок погашення боргу
за попередніми договорами, по яких
існувала заборгованість, не
підтверджені в судовому засіданні
жодними доказами, є непослідовними та
спростовані поясненнми відповідача,
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, які на
даний час не працюють у відповідача, не
знаходяться в його підпорядкуванні та
підтвердженні вищеописаними
відомостями та чеками.

Суд не бере до уваги пояснення
відповідача про повернення матері
ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в рахунок боргу 2000,00
грн., оскільки в судовому засіданні
встановлено, що це кошти, які ОСОБА_5 був
винен та повернув ОСОБА_10 через ОСОБА_9,
за їх попередньою домовленістю. ОСОБА_2
ці кошти не передавалися, в рахунок
боргу за розписками від 09.02.2011 року не
поверталися.

Також суд вважає недоведеними
пояснення ОСОБА_3 про повернення ОСОБА_2
через батька 3500,00 грн. та про повернення
позивачу особисто по частинах боргу на
загальну суму 24000,00 грн., оскільки дані
пояснення не були підтверджені жодними
доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 09
лютого 2011 року сторони уклали договора
позики на загальну суму 60000,00 гривень на
строк 1 рік, які оформили шляхом
написання двох розписок. Крім розписок,
будь-яких інших письмових доказів щодо
договору позики вони не складали, так
як є родичами, перебували у довірчих,
дружних відносинах, а тому здійснювали
розрахунки за договором усно, без
оформлення повернення позики
письмовими розписками, квитанціями,
тощо.

Шляхом безоплатного надання
дизельного палива в рахунок погашення
боргу за розписками від 09.02.2011 року на
суму 28627,95 грн. та передачі через ОСОБА_5
500,00 доларів США, що в еквіваленті
становить 3996,50 грн., відповідач ОСОБА_3
частково погасив заборгованість за
договором позики, а тому сума боргу на
сьогоднішній день становить 27375,55 грн.,
і саме ця сума підлягає стягненню з
останнього.

Крім того, позивачем заявлена вимога
про стягнення 3 % річних, що згідно
представлених ним розрахунків
становить 3100,00 грн. Відповідач не
оспорював вказану позивачем суму
процентів, свого розрахунку не надав, а
тому суд вважає, що дана сума підлягає
стягненню з ОСОБА_3

Таким чином відповідач виконав свої
обов"язки за договором позики від 09.02.2011
року не в повному обсязі, допустивши
виникнення заборгованості на загальну
суму 30475,55 гривень. А тому суд приходить
до висновку, що позов в частині
стягнення боргу з урахуванням 3 % річних
підлягає до часткового задоволення.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення
з ОСОБА_3 1000,00 грн. моральної шкоди, то,
аналізуючи норми закону, суд приходить
до висновку, що дана вимога задоволенню
не підлягає, оскільки моральна шкода
відшкодовується відповідно до ст. 1167 ЦК
України, яка регулює позадоговірні
відносини, а тому не поширюється на
спірні договірні відносини.

Наслідки порушення договору
позики встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК
України, які не передбачають
відшкодування моральної шкоди. Не
передбачає таких наслідків порушення
договору й укладений між сторонами
договір позики у вигляді розписок від
09.02.2011 року (а.с. 54-55), а отже, відсутні
підстави для задоволення цієї
позовної вимоги.

Питання судових витрат слід вирішити у
відповідності до вимог ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 14, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1167
Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 10 та
ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України, керуючись ст.ст. 213, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 30475,55 гривень (тридцять тисяч
чотириста сімдесят п"ять гривень 55
копійок) заборгованості згідно
розписок від 09.02.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 304,76 гривні (триста чотири гривні
76 копійок) судового збору та 300,00
(триста) гривень за надання правової
допомоги згідно квитанції.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: