Справа № 159/3068/13-ц
Провадження № 2/159/6/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
16 січня 2014 року

Ковельський
міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря - Канашкової О.М.,

прокурора - Бородчук О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника органу опіки та
піклування - Вельми Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення часток у
праві спільної часткової власності у
новоствореному об'єкті нерухомого
майна,

в
с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовною заявою, у якій прохає
суд визначити ідеальні частки у праві
спільної часткової власності
співвласників у новоствореному об'єкті
нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1, з
урахуванням часток, що належали
сторонам у квартирах АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, до реконструкції вказаних
квартир та об'єднання вказаних квартир
у один об'єкт нерухомого майна з
адресним номером квартира АДРЕСА_1, з
розрахунку належності: позивачеві
ОСОБА_1 частки площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв.
в квартирі АДРЕСА_1, 22,4 м.кв. в квартирі
АДРЕСА_2 та 59,65 м.кв. в добудові);
відповідачеві ОСОБА_5 частки площею 10,07
м.кв. (10,07 м. кв. в квартирі АДРЕСА_1);
відповідачеві ОСОБА_3 частки площею 59,65
м.кв. (в добудові).

На обґрунтування позову позивач
посилається на наступні обставини: 25
січня 1993 року було зареєстровано шлюб
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 03 листопада 2008 року шлюб між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було
розірвано. У шлюбі в сторін народилось
двоє дітей - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розпорядженням відділу обліку,
розподілу та приватизації житла
виконавчого комітету Ковельської
міської ради №7789 від 05.09.1997 року
позивачеві та відповідачам, згідно
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» було
передано у спільну сумісну власність
квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої
становить 30,2 кв.м. Відтак, у
відповідності до ст. 372 Цивільного
кодексу України частки сторін у
вказаній квартирі є рівними, а площа
яка припадає на кожного із
співвласників вказаної квартири
становить 10,07 кв.м.

Ухвалою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 11.06.2009 року було визнано
мирову угоду за умовами якої,
позивачеві ОСОБА_1 перейшла у власність
належна відповідачеві ОСОБА_3 частка у
квартирі АДРЕСА_1, відтак частка
позивача у квартирі АДРЕСА_1
збільшилась до 2/3 частин.

У період перебування позивача та
відповідача ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі позивач придбала квартиру
АДРЕСА_2, суміжну з квартирою АДРЕСА_1.

У період перебування позивача та
відповідача ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі, ними було розпочату роботи по
проведенню добудови з мансардним
поверхом до частини житлового будинку
АДРЕСА_1, а саме до квартир АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. Для проведення таких робіт
було отримано відповідні дозвільні
документи та виготовлено будівельний
паспорт, а квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
були реконструйовані та об'єднані в
один об'єкт нерухомості, якому
присвоєно адресний номер: квартира
АДРЕСА_1.

Всі роботи по реконструкції
квартир та проведення добудови з
мансардним поверхом були завершені та
об'єкт здано в експлуатацію, що
підтверджується декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації, яка
зареєстрована в інспекції ДАБК у
Волинській області від 02.08.2012 року №ВЛ
0.

Після розірвання шлюбу стосунки
між колишнім подружжям погіршились і з
причини протиправних дій відповідача у
справі ОСОБА_3, який створював
неможливі умови для проживання
позивача і неповнолітнього сина
позивача та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6
у спірному домоволодінні, позивач та
малолітня дитина вимушені з 2010 року
піднаймати житло для проживання.

Визначення розміру часток
кожного із сторін у новоствореному
об'єкті нерухомого майна по АДРЕСА_1 є
необхідним з метою встановлення
варіантів поділу житлової квартири в
натурі з метою захисту прав позивача та
малолітньої дитини сторін щодо
володіння та користування вказаним
житловим приміщенням.

Так як відповідачі відмовляються
у добровільному порядку визначити та
погодити належні кожному із
співвласників розміри часток у
новоствореному об'єкті нерухомості,
позивач позбавлена можливості
зареєструвати у передбаченому законом
порядку своє право на частку у
новоствореному об'єкті нерухомого
майна і вимушена звертатись з
відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2
позов підтримали з підстав, зазначених
у позовній заяві і прохають його
задовольнити. Прохають суд ухвалити
рішення, яким визначити ідеальні
частки у праві спільної часткової
власності співвласників у
новоствореному об'єкті нерухомого
майна - квартирі АДРЕСА_1, з урахуванням
часток, що належали сторонам у
квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, до
реконструкції вказаних квартир та
об'єднання вказаних квартир у один
об'єкт нерухомого майна з адресним
номером квартира АДРЕСА_1, з розрахунку
належності: позивачеві ОСОБА_1 частки
площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв. в квартирі
АДРЕСА_1, 22,4 м.кв. в квартирі АДРЕСА_2 та
59,65 м.кв. в добудові); відповідачеві
ОСОБА_5 частки площею 10,07 м.кв. (10,07 м. кв.
в квартирі АДРЕСА_1); відповідачеві
ОСОБА_3 частки площею 59,65 м.кв. (в
добудові).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позову не визнав і заперечив
проти його задоволення. Заперечуючи
проти позову відповідач ОСОБА_3
посилається на ті обставини, що
будівництво добудови з мансардним
поверхом та гаража до квартири АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, які були об'єднані в один
об'єкт нерухомості, якому присвоєно
адресний номер: квартира АДРЕСА_1, було
здійснене ним у період з 2003 року по 2012
рік за власні кошти, та кошти отримані в
позику. Крім цього, квартира АДРЕСА_2
була придбана позивачем ОСОБА_1 у 2000
році, тобто у період перебування
позивача та відповідача у
зареєстрованому шлюбі, а відтак він
набув права на ? частину квартири
АДРЕСА_2. Вважає, що подані позивачем
письмові докази не є допустимими,
оскільки є фальсифікованими. Зокрема
вказує, що у технічному паспорті
друкований текст «План квартири» та
«поверхневий план», надрукований
різним шрифтом а реквізити паспорта, на
думку позивача, заповнені різним
почерком. Вказує на відмінності у
технічних характеристиках об'єкту
нерухомого майна зазначених у
технічних паспортах, виготовлених
відповідно 11.09.2008 року та 29.02.2011 року.
Вказує на невідповідність даних, які
містяться у «Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації»,
зареєстрованого Інспекцією ДАК у
Волинській області від 02.087.2012 року
№ВЛ0, даним, що містяться у
первинних документах, оригінали яких
знаходяться у відповідача, а саме у
дозволі на виконання будівельних робіт
№37 від 13 серпня 2004 року, виданого
Інспекцією ДАК управління
містобудування та архітектури
виконкому Ковельської міської ради,
зобов'язанні авторського нагляду від
10.01.2003 року, підписці працівника
технічного нагляду від 12.08.2004 року,
підписці виконавця робіт. Відповідачем
ставить під сумнів рішення Ковельської
міської ради №19/22 від 23.02.2012 року, яким
було внесено зміни до п.3 рішення
Ковельської міської ради №17/29 від
29.12.2011 року на підставі ухвали
Ковельського міськрайонного суду від
11.06.2009 року. Крім цього, всупереч п.3.2
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків і
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків 1 та П категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж»,
заява про прийняття в експлуатацію
житлового об'єкта нерухомого майна, а
саме спірної квартири, була подана
позивачем без підпису всіх
співвласників спірного домоволодіння.
Крім цього, вважає позов безпідставним,
оскільки позивачем не проведено
реєстрації права спільної часткової
власності на новозбудоване нерухоме
майно.

Відповідач ОСОБА_5, будучи
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду даної справи відповідно
до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, в
судове засідання не з'явилась, про
причини неявки суд не повідомила.
Враховуючи наведене неявка
відповідача ОСОБА_5 в судове засідання
не перешкоджає розгляду справи по суті
у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін і
дослідивши письмові докази у справі
суд приходить до висновку, що позов
підставний і підлягає частковому
задоволенню.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності. Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.
Суб'єктами права спільної часткової
власності можуть бути фізичні особи,
юридичні особи, держава, територіальні
громади.

В судовому засіданні встановлено
і визнається сторонами та обставина, що
позивач та відповідач ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 25
січня 1993 року по 03 листопада 2008 року.

Сторонами визнається і
доводиться даними свідоцтва про право
власності на житло, зареєстрованого КП
Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації 30.06.2001 року, є.р.№34019409 та
обставина, що позивачеві та
відповідачам у справі на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1. Приватизація
квартири здійснена сторонами згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 355, ч.1 ст. 357 ЦК
України майно, що є у власності двох і
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності. Частки
у спільній частковій власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Крім того, виходячи із змісту ст.
3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду частка
кожного з співвласників житла у
спільному майні є рівною.

Ухвалою Ковельського
міськрайонного суду від 11 червня 2009
року було визнано мирову угоду між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільній справі №
2-910/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна за умовами якої
ОСОБА_1 перейшла у власність частина
квартири АДРЕСА_1, належна ОСОБА_3,
унаслідок чого частка ОСОБА_1 у
вказаній квартирі збільшилась до 2/3
частин.

Не заперечуючи тієї обставини,
що зазначена ухвала суду набрала
чинності, відповідач ОСОБА_3 заперечує
належність позивачеві 2/3 частини
бувшої квартири АДРЕСА_1, оскільки
право власності на вказану частину не
зареєстроване за позивачем у
передбаченому законом порядку. Крім
цього, відповідач ОСОБА_3 вважає, що з
огляду на ту обставину, що у ході
розгляду цивільної справи № 2-910/2009 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна, позивач відмовилась
від заявлених нею позовних вимог у
частині поділу квартири АДРЕСА_2 та
поділу іншого майна подружжя,
провадження у даній цивільній справі
слід закрити.

Такі висновки відповідача
ОСОБА_3 суд вважає хибними з огляду на
умови мирової угоди від 11 червня 2009
року (т.1 а.с.119) та змісту відповідної
ухвали суду від11 червня 2009 року, якою
було визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-910/2009 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна (т.1а.с. 118).

Так, ні у заяві про затвердження
мирової угоди, ні у відповідній ухвалі
суду не йдеться про те, що решта майна,
рухомого та нерухомого, (окрім квартири
АДРЕСА_1), про поділ якого позивалась
позивач ОСОБА_1, відходить у власність
відповідача ОСОБА_3 Навпаки, за змістом
мирової угоди та ухвали суду дійшовши
згоди, щодо передачі у власність
позивача ОСОБА_1 частки, належної
відповідачеві ОСОБА_3 у квартирі
АДРЕСА_1, сторони дійшли до згоди, що все
інше майно подружжя в судовому порядку
ділитися не буде.

Крім цього, станом на 11 червня 2009
року інспекцією ДАБК у Волинській
області не було зареєстровано
Декларації про готовність об'єкта, а
саме квартири АДРЕСА_1, до експлуатації.
А згідно витягу з рішення виконавчого
комітету Ковельської міської ради №252
від 09 червня 2011 року квартирі загальною
площею 171,90 кв.м., житловою площею 77,60
кв.м., після об'єднання двох квартир
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 присвоєно адресний
номер АДРЕСА_1. (т.1 а.с.18).

З рішення реєстратора про відмову
в реєстрації від 13.01.2011 року №10131
убачається, що підставою для відмови у
реєстрації за позивачем ОСОБА_1 права
власності на 1/3 частку приватизованої
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 стала
та обставина, що за матеріалами
інвентаризаційної справи станом на
11.09.2008 року, згідно проведеної
технічної інвентаризації у зв'язку з
проведеною добудовою з мансардним
поверхом до частини житлового будинку,
встановлено що квартири АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 об'єднано і загальна площа
квартири після реконструкції
становить 171,9 кв.м., тобто не можна
установити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства.

Відтак судом встановлені
об'єктивні причини, які вадять
державній реєстрації за позивачем
права власності на набуту за рішенням
суду частку у квартирі АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви позивач посилається на ту
обставину, що квартира АДРЕСА_2 була
придбана нею у 2000 році за власні кошти і
є її особистою власністю.

Разом з тим, як вбачається з
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, вказана квартира була
придбана позивачем 07 липня 2000 року,
тобто у період перебування позивача та
відповідача ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі.(т.1 а.с.8).

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 370 ЦПК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішення суду.

Відтак, суд приходить до висновку,
що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають право
на рівні частки у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи
позов посилається також на ту
обставину, що будівництво добудови з
мансардним поверхом та гаража було
здійснене ним у період з 2003 року по 2012
рік за власні кошти, та кошти отримані в
позику.

Згідно ст. 60 ЦПУ України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач
пояснила, що 23 роки працює на залізниці
і мала регулярні, високі заробітки. Як у
період перебування у зареєстрованому
шлюбі, так і після розлучення з
відповідачем ОСОБА_3, заробітну плату
витрачала виключно в інтересах сім'ї, у
тому числі на будівництво добудови з
мансардним поверхом та гаража до
квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які були
об'єднані в один об'єкт нерухомості,
якому присвоєно адресний номер:
квартира АДРЕСА_1, продовжує утримувати
дітей.

Ту обставину, що у період
перебування відповідача ОСОБА_3 та
позивача у зареєстрованому шлюбі
остання працювала на залізниці,
отримувала сталу та високу зарплату,
утримувала дітей та вела домашнє
господарство визнав в судовому
засіданні і відповідач ОСОБА_3

Будь яких доказів на
підтвердження тієї обставини, що
будівництво добудови з мансардним
поверхом та гаража до квартири АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, які були об'єднані в один
об'єкт нерухомості, якому присвоєно
адресний номер: квартира АДРЕСА_1, було
проведене виключно за кошти
відповідача ОСОБА_3 та виключно його
зусиллями відповідач ОСОБА_3 суду не
надав.

В судовому засіданні встановлена
і визнається сторонами та обставина, що
добудови з мансардним поверхом та
гараж до квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
провадилось у період перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі,
зокрема з 2003 року.

В судовому засіданні встановлена
і визнається сторонами та обставина, що
після розірвання шлюбу у 2008 році
відповідачі не приймали участі у
будівництві добудови з мансардним
поверхом та гаража. Крім цього,
відповідач ОСОБА_3 визнав ту обставину,
що після розлучення з позивачем, до 2011
року не проживав у спірній квартирі.

Згідно даних інвентаризаційної
справи №26648 на об'єкт нерухомого майна
АДРЕСА_1 (аркуші інвентаризаційної
справи 127-148) та технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1 в житловому будинку
АДРЕСА_1, який є невід'ємною частиною
право встановлювального документу (т.1
а.с.12-14), будівельні роботи з добудови з
мансардним поверхом та гаража до
квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які були
об'єднані в один об'єкт нерухомості,
якому присвоєно адресний номер:
квартира АДРЕСА_1, станом на лютий 2011
року були закінчені.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Таким чином в силу ч.4 ст. 357, ч.3 ст.
368 ЦК України добудова з мансардним
поверхом та гаражем до квартири
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є спільною
власністю позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлена
і визнається сторонами та обставина, що
рішенням виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 19.06.2003
року №247 позивачеві ОСОБА_1 надано
дозвіл на проведення добудови з
мансардним поверхом розміром 6,7х7,6 м. до
частини житлового будинку, а рішенням
виконавчого комітету Ковельської
міської ради №542 від 18 грудня 2003 року
позивачеві надано дозвіл на
облаштування навісу розміром 6,0х5,0 м.

Згідно витягу з рішення
виконавчого комітету Ковельської
міської ради від 14 квітня 2011 року №163
сторонам у даній справі надано дозвіл
на проведення реконструкції квартир
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з метою їх
об'єднання та на проведення прибудови
та влаштування мансардного поверху.

В судовому засіданні встановлено
і визнається сторонами, що на час
розгляду даної позовної заяви
відповідачеві ОСОБА_5 виповнилось 20
років. Ні до досягнення повноліття, ні
після досягнення повноліття
відповідач ОСОБА_5 ніде не працювала, не
мала будь-яких доходів, ні особистими
коштами, ні фізичною працею не приймала
участі у будівництві добудови з
мансардним поверхом. Крім цього,
незважаючи на ту обставину, що
відповідач ОСОБА_5 перебуває у
зареєстрованому шлюбі, однак витрати
на її утримання продовжують нести як
позивач ОСОБА_1, так і відповідач
ОСОБА_3,

Відтак розмір частки відповідача
ОСОБА_5 у праві спільної часткової
власності не змінився.

Згідно ч.3 ст. 357 ЦК України
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви позивач посилається на ту
обставину, що відповідачі
відмовляються у добровільному порядку
визначити та погодити належні кожному
із співвласників розміри часток у
новоствореному об'єкті нерухомості, у
зв'язку з чим позивач позбавлена
можливості зареєструвати у
передбаченому законом порядку своє
право на частку у новоствореному
об'єкті нерухомого майна і вимушена
звертатись з відповідним позовом до
суду.

Заперечуючи проти позову
відповідач ОСОБА_3 посилається на ту
обставину, що подані позивачем
письмові докази не є допустимими,
оскільки є фальсифікованими. Зокрема
вказує, на невідповідність даних, які
містяться у «Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації»,
зареєстрованого Інспекцією ДАК у
Волинській області від 02.08.2012 року
№ВЛ0, даним, що містяться у
первинних документах, оригінали яких
знаходяться у відповідача, а саме у
дозволі на виконання будівельних робіт
№37 від 13 серпня 2004 року, виданого
Інспекцією ДАК управління
містобудування та архітектури
виконкому Ковельської міської ради,
зобов'язанні авторського нагляду від
10.01.2003 року, підписці працівника
технічного нагляду від 12.08.2004 року,
підписці виконавця робіт. Крім цього
вказує, що заява про прийняття в
експлуатацію житлового об'єкта
нерухомого майна, а саме спірної
квартири, була подана позивачем без
підпису всіх співвласників спірного
домоволодіння.

Згідно ст. 58 та ст. 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 не надав суду належних та
допустимих доказів тій обставині, що
Декларація про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрована
Інспекцією ДАБК у Волинській області
02.08.2012 року №ВЛ0 є нечинною.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви позивач посилалась на ту
обставину, що відповідачі
відмовляються у добровільному порядку
визначити та погодити належні кожному
із співвласників розміри часток у
новоствореному об'єкті нерухомості і
позивач позбавлена можливості
зареєструвати у передбаченому законом
порядку своє право на частку у
новоствореному об'єкті нерухомого
майна, у зв'язку з чим вимушена
звертатись з відповідним позовом до
суду.

В судовому засіданні позивач
визнала ту обставину, що заява про
прийняття в експлуатацію житлового
об'єкта нерухомого майна, а саме
спірної квартири, була подана
позивачем без підпису всіх
співвласників спірного домоволодіння.

Однак, в судовому засіданні
відповідач фактично підтвердив
обставини, зазначені позивачем у
обґрунтування позову, зокрема пояснив,
що не вживав заходів для реєстрації
права власності на спірне
домоволодіння та не подавав заяви про
прийняття в експлуатацію спірного
житлового об'єкта нерухомого майна з
причини відсутності коштів.

Крім цього в судовому засіданні
встановлено, що упродовж тривалого
часу, у тому числі і упродовж часу
перебування даної справи у провадженні
суду, відповідач ОСОБА_3 чинить
перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у
користування належною сторонам
квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з чим
позивач разом з малолітньою дитиною
вимушена проживати у найманому житлі.

Крім цього відповідач ОСОБА_3 не
допустив експерта до обстеження
квартири АДРЕСА_1 для виконання
судової будівельно-технічної
експертизи згідно ухвали суду (т.1
а.с.149,155).

Згідно висновку №О-260 додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи у даній справі від 25.12.2013
року розмір ідеальних часток у
новоствореному об'єкті нерухомості,
квартири АДРЕСА_1 за умови, що
співвласник 1 набув право власності
на : 2/3 частки в колишній квартирі
АДРЕСА_1 в тому числі в
одноповерховій добудові до бувшої
квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частку бувшої
квартири АДРЕСА_2 в тому числі в
одноповерховій добудові до
колишньої квартири АДРЕСА_2 та на 1/2
частину нового будівництва, що
включає в себе надбудову над
основним будинком, надбудову над
одноповерховим новим будівництвом
добудованим до колишніх квартир
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та підвал;
співвласник 2 набув право власності
на 1/3 частку в бувшій квартирі
АДРЕСА_1 в тому числі в
одноповерховій добудові до бувшої
квартири АДРЕСА_1; співвласник 3 набув
право власності на 1/2 частку бувшої
квартири АДРЕСА_2 в тому числі в
одноповерховій добудові до бувшої
квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину
нового будівництва , що включає в
себе надбудову над основним
будинком, надбудову над
одноповерховим новим будівництвом
добудованим до бувших квартир
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та підвал, буде
становити - співвласника 1: 27/50 (54/100)
частини квартири; співвласника 2: 4/50
(8/100) частини квартири; співвласника 3:
19/50 (38/100) частини квартири.

Згідно ст.15,16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кодна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

У ході розгляду даної справи
встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 не
визнається право позивача ОСОБА_1 на
частку у добудові з мансардним
поверхом та гаража до квартири АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_1, які були
об'єднані в один об'єкт нерухомості,
якому присвоєно адресний номер:
квартира АДРЕСА_1, а також не визнається
розмір часток у квартирах АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 до їх реконструкції.

За вказаних обставин позивач
обрала такий спосіб захисту свого
майнового права, який не суперечить
нормам ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. 15,30, 58,59, 60-62, 85, 88,
212, 213, 215, 173,174 ЦПК України, керуючись
ст. 15,16, 355, 356, 357, 368, 370 ЦК України

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визначення часток у праві спільної
часткової власності у новоствореному
об'єкті нерухомого майна задовольнити
частково.

Визнати право позивача ОСОБА_1 на
54/100 ідеальної частини в новоствореному
об'єкті нерухомого майна, а саме в
квартирі АДРЕСА_1.

Визнати право відповідача
ОСОБА_3 на 38/100 ідеальної частини в
новоствореному об'єкті нерухомого
майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати право відповідача ОСОБА_5
на 8/100 ідеальної частини в
новоствореному об'єкті нерухомого
майна, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у справі
в розмірі 107 грн. 30 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь держави судовий збір в
розмірі 1719,70 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом 10-ти
днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча:
Т.М.Луньова