Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/42/14
Головуючий у суді І-ї
інстанції Горовець М.І.
УХВАЛА

Іменем України

15.01.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Гайсюка
О.В.

суддів -
Белінської І.М., Мурашка С.І.

при секретарі -
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області від 18
вересня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Позивач зазначив, що відповідачка
ОСОБА_2 17.03.2007 року отримала кредит від
позивача відповідно до кредитного
договору у розмірі 2542, 80 грн. зі сплатою
відсотків у розмірі 12% на рік.

Відповідачка дала згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
договір. За умовами договору
відповідачка здійснює погашення
заборгованості щомісячними платежами,
які складаються з боргу по кредиту,
відсоткам, комісії, інших витрат згідно
Умов.

Станом на 16.04.2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість за кредитом - 2542,80 грн.,
відсоткам - 16394,48 грн., по комісії - 373,80
грн., пеня - 19495,60 грн., а також штрафи - 500
грн. (фіксована частина), 1940, 33 грн.
-процентна складова, а всього - 41247,01 грн.

Посилаючись на це, позивач просив
стягнути з відповідачки на свою
користь зазначену суму - 41247,01 грн.

Рішенням Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 18 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на неповне, невсебічне та
необ'єктивне дослідження обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Відповідачка та її представник з
доводами скарги не погодилися.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, а наданим
доказам надав правильну оцінку.

Зокрема, судом встановлено, що
сторони 17.03.2007 року уклали кредитний
договір

за яким ОСОБА_2 17.03.2007 року отримала
кредит у сумі 2542, 80 грн. на шість
місяців - з 17.03.2007 р. по 17.09.2007р. зі
сплатою відсотків - 1% на місяць, разової
та щомісячної винагороди, з щомісячним
погашенням кредиту платежами в які
входять кредит, відсотки, винагорода,
комісія, інші витрати згідно Умов (а.с.
6,8-17).

Станом на 16.04.2013р. відповідач не
виконала своїх зобов»язань, має
загальну заборгованість - 41247,01 грн.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні його вимог, суд правильно
виходив з того, що позивач пропустив
строк позовної давності. Про
застосування позовної давності
відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання в
письмовому вигляді в суді першої
інстанції (а.с. 85) відповідно до вимог
ст.. 267 ЦПК України.

Початок перебігу строку позовної
давності необхідно рахувати з моменту
коли відповідачка не зробила
щомісячний платіж, тобто з квітня 2007
року (ч. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК), а позивач до суду
звернувся лише в травні 2013 року, коли
спливло більше п»яти років. Суд
правильно виходив з того, що сплив
загальний трирічний строк позовної
давності, а позивач не довів того, що
сторони домовилися про збільшення
позовної давності у письмовій формі (ч.
2 ст. 259ЦК). При цьому суд врахував, що до
заяви (анкети позичальника - а.с. 6) в
якій йдеться про те, що ця заява разом з
запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»)
Банком так і не надані зазначені Умови,
а надані інші Умови, які були чинні лише
в 2009 році (а.с. 8-17).

Умови, які позивач додав до
апеляційної скарги і в яких позовна
давність згідно п. 5.5. збільшена до 5
років не містять підпису відповідачки
і є неналежно оформленими, в них
відсутні відомості про те, хто і коли
затвердив ці умови. Оскільки
відповідачка заперечує, що вона
ознайомлена з цими Умовами, то вони не
можуть бути прийняті як беззаперечний
доказ того, що сторони збільшили строк
позовної давності до 5 років. Але навіть
і п»ятирічний строк позовної давності
сплив до пред»явлення позивачем
позову.

Колегія суддів не погоджується з
доводами скарги про те, що мало місце
переривання перебігу позовної
давності, оскільки 04.02.2009 року
Добровеличківським районним судом
видано судовий наказ (а.с.61-62).

Сторони не заперечують, що
судовий наказ не поступав до
примусового виконання і відповідачка
не виконувала добровільно цей наказ,
про це свідчить і довідка ВДВС
Добровеличківського РУЮ від 12.06.2013 року
№341/1. А згідно ч. 2 ст. 264 ЦК позовна
давність переривається у разі
пред»явлення позову до боржника, а не у
разі подачі заяви про видачу судового
наказу. Відсутні підстави і для
закриття провадження у справі в
частині вимог позивача, які вирішені
ухвалою суду про видачу судового
наказу, оскільки в п. 2 ст. 205 ЦПК України
йдеться про такі види судових рішень як
рішення суду та ухвали суду про
закриття провадження (ч. 1 ст. 208 ЦПК
України).

Наведене свідчить про те, що
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстави для скасування чи
зміни цього рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, ст. 308, ст. 315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 18 вересня 2013 року -
залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: