Номер провадження № 22-ц/785/1614/14
Головуючий у першій інстанції Кочко
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука
В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Вдовиченко
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_8, треті особи :
Приватний нотаріус ОСОБА_9, ОСОБА_10
про визнання довіреності та договору
іпотеки недійсними, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 червня 2013
року, -

встановила:

03.09.2012р. ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі ПАТ«Райффайзен Банк
Аваль») , ОСОБА_8, треті особи :
Приватний нотаріус ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
визнання довіреності та договору
іпотеки недійсними.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2
посилався на те, що він проживав однією
сім'єю спільно з відповідачкою ОСОБА_4 з
2001 року. Вказаний факт підтверджується
рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 26.04.2011р. по
справі №2-о-35/11, яким встановлено
юридичний факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в органах
РАЦС ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2001 року.

Під час спільного проживання, ними було
придбано за спільні кошти земельну
ділянку, площею 0,153 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських
будівель(присадибна ділянка),
кадастровий №:03:001:0163, про що
свідчить Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ОД
№052781, виданий Дальницькою сільською
радою, Овідіопольського району,
Одеської області 29.04.2004р. на ім'я ОСОБА_4
на підставі рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 16
жовтня 2002р.

09.11.2005р. між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_8, яка діяла від імені
ОСОБА_4 на підставі довіреності від
04.11.2005р. №6766, посвідченої приватним
нотаріусом Овідіопольського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_9 був укладений договір іпотеки,
зареєстрований у реєстрі за №6859.

Відповідно до зазначеного договору
іпотеки ОСОБА_4 передала в іпотеку
нерухоме майно: земельну ділянку,
площею 0,153 га, у тому числі по угіддям:
0,153 га рілля, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель(присадибна
ділянка).

ОСОБА_4 за договором іпотеки була
майновим поручителем за ОСОБА_10(а.с.8-15).
Вказаним договором було забезпечено
вимогу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що
випливає з кредитного договору
№014/0077/82/691 від 04.11.2005р., за умовами якого
ОСОБА_10 взяла на себе зобов'язання
повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
кредит у вигляді не відновлювальної
кредитної лінії з лімітом 75000 дол. США,
строком повернення кредиту до 04
листопада 2012р.

Згідно договору ОСОБА_10 повинна
здійснювати щомісячне погашення
основного боргу в сумі 1/84 від суми
кредиту, щомісячно сплачувати
нараховані відсотки річних за
користуванням ним згідно умов
кредитного договору, а також можливу
неустойку та витрати у розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором.

Оскільки, позивач проживав з ОСОБА_4
однією сім'єю з 2001р., а земельна ділянка
- предмет іпотеки від 09.11.2005р. придбана
у 2004р., вона є спільним сумісним майном
подружжя.

Відповідно до ст.65 СК України для
укладання одним з подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і державної реєстрації , а
також договорів стосовно цінного
майна, згода одного з подружжя має бути
подана письмово.

Відповідно до ст.6 Закону України « Про
іпотеку» та п.99 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», майно що є у
спільній власності, може бути передано
в іпотеку лише за нотаріально
посвідченню згодою усіх співвласників.

Позивач ОСОБА_2 будь - якої письмової
заяви про передачу земельної ділянки в
іпотеку ОСОБА_4 не надавав. В натурі
частка спільного майна ні позивачу, ні
ОСОБА_4 не виділялась.

Тому, ОСОБА_2 просив суд визнати
передачу зазначеної земельної ділянки
в іпотеку незаконною, а зазначений
договір іпотеки та довіреність
недійсними.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав.

Відповідачі та треті особи в судове
засідання не з'явились, хоча
повідомлялись належним чином про час
та місце судового засідання.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 червня 2013р.
позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд визнав довіреність від 04.11.2005р.,
видану ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, за
реєстром №6766, посвідчену приватним
нотаріусом Овідіопольського районного
округу Одеської області ОСОБА_9 -
недійсною.

Суд визнав договір іпотеки нерухомого
майна: земельної ділянки, площею 0,153 га,
у тому числі по угіддям: 0,153 га рілля, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надану
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель(присадибна ділянка),
укладений 09 листопада 2005р. між
Публічним акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, від
імені якої договір підписано ОСОБА_8,
зареєстрований у реєстрі за №6859 та
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 - недійсним.

Суд стягнув з ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_8 солідарно на
користь ОСОБА_2 судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить рішення суду від 05
червня 2013р. скасувати, постановити нове
рішення суду, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому
посилається на те, що земельна ділянка
належала ОСОБА_4 на праві власності,
предмет іпотеки - земельна ділянка не
знаходилася у спільній частковій
власності, а тому не було необхідності
отримувати нотаріально посвідчену
згоду осіб, крім власника цього майна,
яким на момент укладання договору
іпотеки була ОСОБА_4 Встановлення
юридичного факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу за
рішенням суду від 26 квітня 2011р. з 2001р.
суперечить нормам СК України. Своїм
підписом у договорі іпотеки ОСОБА_4
підтвердила, що на момент укладання
договору іпотеки вона не вела з кимось
спільне господарство, її майно у
спільній власності не знаходилось.
Згідно анкети поручителя від 20.10.2005р.
ОСОБА_4 підтвердила, що усі близькі
родичі повідомлені про намір виступити
поручителем по даному кредитному
договору.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» - Вдовиченко Г.В. підтримала
доводи апеляційної скарги, просила їх
задовольнити. При цьому посилалась на
те, що при укладанні договору іпотеки
від 09.11.2005р. ОСОБА_4 повідомляла
нотаріуса про сімейні відносини, а
тому нотаріус в договорі зазначив, що
її чоловік ОСОБА_11, помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
що підтверджено копією
правовстановлюючих документів, які
надійшли від нотаріуса та були
підставою для посвідчення договору
іпотеки.

Позивач ОСОБА_2 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. При цьому посилався
на те, що земельна ділянка в с.
Санжійка, Овідіопольського району,
Одеської області насправді є його
власністю, оскільки була придбана ним,
а не ОСОБА_4, яка без його згоди в
період їх сумісного проживання з 2001р.
розпорядилась вказаною земельною
ділянкою без його згоди, уклавши
договір іпотеки. Факт належності
ОСОБА_2 земельної ділянки,
підтверджено письмовими поясненнями
ОСОБА_4 до апеляційного суду, а також
ухвалою Овідіопольського районного
суду, Одеської області від 19 липня 2011р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розподіл майна подружжя, за яким
була укладена мирова угода, згідно
якої вказана земельна ділянка на
теперішній час є його власністю. Тому,
позивач просив суд визнати передачу
зазначеної земельної ділянки в іпотеку
незаконною, а зазначений договір
іпотеки та довіреність недійсними.

Представник ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. При цьому
підтримала пояснення ОСОБА_2,
посилалась на те, що договір іпотеки
був укладений з порушенням норм закону,
без згоди ОСОБА_2, проживаючого з
ОСОБА_4 однієї сім'єю, без реєстрації
шлюбу з 2001р.

Відповідачка ОСОБА_8, треті особи :
Приватний нотаріус ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
суду не прибули, про час та місце
розгляду справи були сповіщені
належним чином, про що у справі є
докази. При цьому відповідачка
ОСОБА_8 надала до апеляційного суду
заяву про розгляд справи без її
участі(а.с. 250-251 ). Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала неявку сторін такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, мотиви і доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення сторін, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції на
підставі ст.ст. 63,65, 67,74 СК України,
ст.ст. 203,215, 238, 321,369 ЦК України, ст.ст.6,17
Закону України « Про іпотеку»
посилався на те, що спірна земельна
ділянка була сумісною власністю
подружжя, ОСОБА_2 своєї згоди у
будь-якій формі (усній, письмовій,
нотаріально посвідченій) на передачу в
іпотеку вищезазначеної земельної
ділянки або на уповноваження ОСОБА_8 на
вчинення будь-яких дій від його імені
не надавав. В натурі частка спільного
майна ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4 не
виділялась та реєстрація його як
окремого об'єкту нерухомості не
здійснювалась. В спірному договорі
іпотеки відсутні умови, необхідні для
його чинності, а саме: відсутня
нотаріально посвідчена згода ОСОБА_2 на
вчинення даного правочину. Таким чином,
порушення загальних вимог, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, спричиняє підстави для
визнання недійсним договору іпотеки
від 09.11.2005р. Отже, ОСОБА_4, в порушення
вимог діючого законодавства, на свій
власний розсуд, без письмової
нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_2,
розпорядилася предметом спільної
сумісної власності подружжя -
земельною ділянкою, площею 0,153 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
видавши довіреність від свого імені на
ім'я ОСОБА_8, уповноваживши її
розпорядитись вказаною земельною
ділянкою, що і здійснила в подальшому
ОСОБА_8, передавши земельну ділянку, що
належить на праві спільної власності в
іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що
є підставою для задоволення позовних
вимог позивача в повному обсязі.

Колегія суддів повністю не
погоджується з таким висновком суду з
наступних підстав.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
зареєстрували шлюб 14 березня
2013р.(а.с.223).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16 жовтня 2002р.
за ОСОБА_4 визнано право власності на
земельну ділянку, площею 0,153 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому в рішенні зазначено, що ОСОБА_12 10
вересня 2001р. продав ОСОБА_4 вищевказану
земельну ділянку, що підтверджено
договором купівлі - продажу земельної
ділянки, складеного в простій
письмовій формі. ОСОБА_4 повністю
сплатила вартість земельної ділянки в
сумі 6000 грн., що підтверджено розпискою,
складеної ОСОБА_12 та ОСОБА_4 та є
підставою для визнання за ОСОБА_4
права власності на земельну
ділянку(а.с.270-271, 273 ).

Рішенням №246 Дальницької
сільської ради 8 сесії ХХ1У скликання
від 15 серпня 2003р. розглянуто заяву
ОСОБА_4 про реєстрацію та видачу
державного акту на право власності на
земельну ділянку за вищевказаною
адресою. Прийнято рішення про
реєстрацію права власності на
зазначену земельну ділянку та видачу
державного акту на право власності на
земельну ділянку на підставі рішення
суду від16 жовтня 2002р.(а.с.225 зворот).

29 квітня 2004р. ОСОБА_4 на підставі
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16 жовтня
2002р.(справа 2-7572002р) видано державний
акт на вищевказану земельну ділянку,
площею 0,153 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд (присадибна
ділянка)(а.с.18).

04 вересня 2005р. ОСОБА_4 видано
довіреність на ім'я ОСОБА_8, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області.
В зазначеній довіреності ОСОБА_4
уповноважує ОСОБА_8 бути її
представником в усіх державних,
господарських, інших органах, в тому
числі в органах нотаріату,
Овідіопольському відділу земельних
ресурсів при вирішенні будь - яких
питань, пов'язаних з передачею в
іпотеку належної їй на праві власності
земельної ділянки, розташованої
АДРЕСА_1, у встановленому чинним
законодавством України порядку
виконання її зобов'язань або на правах
майнового поручителя за будь - яку
особу. Для цього їй надано право вести
від її ім'я переговори, подавати та
підписувати всі документи, отримувати
необхідні довідки та документи, для
посвідчення договору іпотеки, укладати
та підписувати договір іпотеки та інші
документи, пов'язані з цією
довіреністю. Довіреність видана на три
роки та діяла до 04.11.2008р. (а.с.7).

04 листопада 2005р. між Акціонерним
поштово - пенсійним банком «Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_10
укладено кредитний договір на суму 75 000
дол. США. Кредит надавався на період до
04 листопада 2012р.(а.с.65-68).

04 листопада 2005р. між Акціонерним
поштово - пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_8 (поручитель) та ОСОБА_10(боржник)
укладено договір поруки, відповідно до
якого ОСОБА_8 на добровільних засадах
брала на себе зобов'язання перед
кредитором по зобов'язанням боржника
ОСОБА_10 за кредитним договором від 04
листопада 2005р. (а.с. 269).

09 листопада 2005р. між Акціонерним
поштово - пенсійним банком «Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_8, яка
діяла на підставі довіреності від
імені ОСОБА_4 був укладений договір
іпотеки, яка була майновим
поручителем за ОСОБА_10, яка отримала
кредит у розмірі 75 000 дол. США.
Предметом іпотеки була земельна
ділянка, площею 0,153 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд(присадибна
ділянка). Заставна вартість земельної
ділянки визначена у розмірі 403 710 грн.
Під час укладання договору іпотеки
нотаріусом перевірено належність
ОСОБА_4 земельної ділянки, яка є
предметом іпотеки. Також нотаріусом
зазначено, що ОСОБА_4 є вдовою, для
цього надано свідоцтво про смерть її
чоловіка ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.109-129).

Як вбачається з письмової заяви,
наданої ОСОБА_4 до апеляційного суду,
вона надала довіреність ОСОБА_8, яка
діяла на підставі довіреності від її
імені, була її адвокатом, яка їй
запропонувала сумісно з нею, ОСОБА_10,
купити пароплав. При цьому кожний
повинен був приймати участь своїми
коштами та майном. Однак, пароплав вони
не купили, але використали для цього
тільки її земельну ділянку. У 2006р. вона
зрозуміла, що бізнес між ними
неможливий, а тому звернулася до
ОСОБА_8, про повернення земельної
ділянки, але ОСОБА_8 повідомила, що вони
вирішують питання, щодо вводу в
іпотеку другого майна, але до
теперішнього часу це питання не
вирішено(а.с. 229).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
станом на 30.08.2011р., остання оплата по
кредиту здійснена 15 липня 2008р.
Загальна сума заборгованості станом
на 30.08.2011р. склала 61177,17 дол. США, що за
курсом НБУ складає 487 624,87 грн.(а.с. 260-267).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 17 вересня
2013р. у справі за позовом ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- відмовлено(а.с. 259 ).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 26 квітня 2011р.
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, встановлено юридичний факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в органах РАЦС,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з 2001р.(а.с.19).

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 19 липня 2011р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розподіл майна подружжя, укладена
мирова угода, відповідно до якої
ОСОБА_2 виділено у власність земельна
ділянка, площею 0,153 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд (присадибна
ділянка), вартість земельної ділянки
складає 220 000 грн.(а.с.20).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення
зобов'язання є договір або інший
правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК
України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з правилами ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Окремим видом застави є іпотека.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про іпотеку» майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмету іпотеки.

Судом встановлено, що 09 листопада
2005р. між банком і ОСОБА_10, був
укладений кредитний договір на суму 75
000 доларів США строком до 04 листопада
2012р. Для забезпечення виконання умов
кредитного договору 09 листопада 2005р.
банк та ОСОБА_4 уклали між собою
договір іпотеки (застави нерухомого
майна), предметом якого була
вищевказана земельна ділянка.

Тобто, на момент укладення договору
купівлі - продажу земельної ділянки 10
вересня 2001р. позивач та ОСОБА_4 не
перебували в шлюбі і не були подружжям,
шлюб вони зареєстрували лише 14 березня
2013р .

За загальним правилом дії
законів та інших нормативно-правових
актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції
України) норми Сімейного кодексу
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004
року.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "
Про власність ", який був чинним на час
придбання майна, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя (чч. 1, 2 ст. 21 СК України).

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК
України).

Згідно з правилами ст. 74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу (ст.ст.
60-73 СК України).

Аналіз указаних норм дає підстави
для висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як
ст. 60 СК України презюмує, що майно,
набуте під час шлюбу, належить
чоловікові і жінці на праві спільної
сумісної власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню, оскільки спірна земельна
ділянка не є спільним майном подружжя,
тому що не була придбана за спільні
кошти подружжям і була особистою
власністю відповідачки ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Згідно ч. 3 ст. 65 СК
України, для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону
України від 7 лютого 1991 р. "Про
власність", який діяв на час виникнення
правовідносин, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними, але таких позовних вимог
стороною не заявлено.

Таким чином, доводи позивача
про те, що рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від 26
квітня 2011р. встановлено юридичний
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в органах РАЦС,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з 2001р. до уваги
колегією суддів не приймається з
наступних підстав.

В розумінні ст. 22 КпШС України в
редакції 1969 року спільним майном
подружжя визнається те майно, яке
належить під час шлюбу. Крім того,
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України не передбачено можливість
визнання набутого майна спільною
сумісною власністю з підстав визнання
факту спільного проживання без
реєстрації шлюбу.

Таким чином, доводи позивача про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу у період з
2001р. до уваги не приймаються, оскільки
можливість встановлення даного
юридичного факту передбачена
Цивільно-процесуальним кодексом
України(глава 6), який набрав чинності з
01 січня 2004 року.

Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року
передбачали можливість встановлення
факту перебування у фактичних шлюбних
відносинах, якщо такі відносини
виникли до 08 липня 1944 року і тривали до
смерті одного з подружжя.

В інших випадках заяви про
встановлення такого факту судовому
розгляду не підлягали.

Відповідно до положень ст. 74 СК
України, який набрав чинності з 01 січня
2004 року, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Натомість Сімейний кодекс
України, на який посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог, вступив в
силу лише 01 січня 2004р. і може
застосовуватися до спірних
правовідносин лише з цієї дати.

Відповідно до п.12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 1998 року №16 «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім'ю України», спори про поділ майна
осіб, які живуть однією сім'єю, але не
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
мають вирішуватися згідно з ч.1 ст.17
Закону України «Про власність»,
відповідних норм ЦК України та з
урахуванням п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року №20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності». Правила статей
22,28,29 КпШС України у цих випадках не
застосовуються.

Таким чином, відсутні правові підстави
для встановлення даного юридичного
факту з 2001р. по 01 січня 2004р., а тому
колегія суддів не погоджується з
рішенням суду від 26 квітня 2011р. в цій
частині, виходячи з вищевказаних вимог
Закону, які діяли на час виникнення
правовідносин.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішення про
встановлення факту проживання однією
сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з 2001р. було
прийнято 26 квітня 2011р., тобто після
укладення договору іпотеки від
09.11.2005р.

Враховуючи те, що спірна земельна
ділянка була одержана на підставі
договору купівлі - продажу від 10
вересня 2001р. за рішенням суду від 16
жовтня 2002р., тому земельна ділянка не
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, в зв'язку з чим ОСОБА_4 мала
право за своїми функціями укладати
договір іпотеки, в тому числі надавши
доручення на його укладання.

Подальше укладення угод, стосовно
спірної земельної ділянки, не
змінювало її правового статусу як
роздільного майна подружжя тощо.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи нотаріусом зазначено в
договорі іпотеки, що ОСОБА_4 є вдова, для
цього надано свідоцтво про смерть її
чоловіка ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3

Вказані обставини підтверджено,
рішенням №246 Дальницької сільської
ради 8 сесії ХХ1У скликання від 15 серпня
2003р., де була розглянута заява ОСОБА_4
про реєстрацію та видачу державного
акту на право власності на земельну
ділянку, в якій вона зазначає, що
спірна земельна ділянка належить їй на
праві власності.

Укладаючи договір іпотеки від 09
листопада 2005р., ОСОБА_4 діяла від свого
імені, при цьому завжди посилалась на
те, що вищевказана земельна ділянка
належить їй на праві власності, про що
зазначила в довіреності на ім'я ОСОБА_8,
надавши їй повноваження, стосовно
укладання договору іпотеки та застави
земельної ділянки.

Зазначені факти підтверджено рішенням
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 16 жовтня 2002р., яким
за ОСОБА_4 визнано право власності на
земельну ділянку, площею 0,153 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому в рішенні суду вказано, що
ОСОБА_12 10 вересня 2001р. продав ОСОБА_4
земельну ділянку за письмовою угодою, а
тому суд визнав право власності на
земельну ділянку за ОСОБА_4

Доводи позивача про те, що
насправді ОСОБА_2 купив вищевказану
земельну ділянку, а ОСОБА_4 ніякого
відношення до неї не мала, до уваги не
приймаються, оскільки рішення суду від
16 жовтня 2002р. вступило в закону силу й
сторонами не оскаржувалось в судовому
порядку щодо права ОСОБА_2 на спірну
земельну ділянку.

Визнання недійсним договору
іпотеки від 09.11.2005р. , укладеного між
банком та ОСОБА_4 не впливає на зміст
правовідносин, що склалися із
укладенням такого договору, оскільки
на момент укладення договору іпотеки
єдиним власником спірного майна, тобто
земельної ділянки була ОСОБА_4

Крім того, укладаючи договір
іпотеки від 09.11.2005р., як сторона цих
договорів, ОСОБА_4 підтвердила в
договорі іпотеки, що предметом
іпотеки є земельна ділянка, яка
належить їй на праві особистої
власності, судового спору щодо
земельної ділянки у третіх осіб немає,
до земельної ділянки не пред'явлено та
не будуть пред'явлені майнові позови,
пов'язанні з її вилученням, предмет
іпотеки не знаходиться у спільній
власності, не є часткою, паєм. Будь - які
вимоги третіх осіб не забезпечені і не
будуть забезпечені предметом іпотеки з
правами на його утримання, незалежно
від строків виконання цих вимог (п.п.2.1.1.
, 2.1.2,2.1.3,2.1.4, Договору іпотеки, а.с. 110 -
зворот).

Також при укладенні договору
іпотеки ОСОБА_4 в нотаріальній конторі
не посилалась на те, що спірна
земельна ділянка належить ОСОБА_2, а
навпаки, вона надала свідоцтво про
смерть свого чоловіка, щоб
підтвердити, що вона ні з ким не
проживає однією сім`єю і не має осіб,
які б стверджували наявність такого
факту та заявляли свої права на майно,
яке належить їй на праві особистої
власності.

Вказаним обставинам суд
першої інстанції в порушення вимог
ст.212 ЦПК України правової оцінки не
дав.

При викладених обставинах,
колегія суддів не може погодитись з
висновком суду першої інстанції, що
земельна ділянка була спільним майном
сторін, а тому договір іпотеки був
укладений без згоди ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог ст.203 ЦК України, за
якою: зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства; особа, що вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Колегія суддів вважає, що всі
вищезазначені умови при укладанні
договору іпотеки від 09.11.2005р.
сторонами були виконані.

На момент вчинення договору
іпотеки 09.11.2005р., рішенням
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 26 квітня 2011р.
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу не
існувало, а було рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 16 жовтня 2002р., яким
за ОСОБА_4 визнано право власності на
земельну ділянку, яке сторонами не
оскаржено в судовому порядку, та воно
набрало законної сили.

Визнаючи довіреність та
договір іпотеки недійсним, суд першої
інстанції, в порушення вимог п.3 ч.1
ст.215 ЦПК України, не навів норми
цивільного законодавства, які порушила
відповідачка ОСОБА_4 при укладенні
спірного договору іпотеки та
довіреності.

За таких обставин, колегія
суддів приходить до висновку щодо
відсутності у районного суду правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивача.

З урахуванням викладеного,
рішення суду, яке постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про відмову позивачу в позові.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1
п.2,309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 червня 2013
року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_8, треті особи :
Приватний нотаріус ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
визнання довіреності та договору
іпотеки недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М. Кварталова

О.М. Таварткіладзе

В.П. Фальчук