Єдиний унікальний номер 255/3071/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1137/2014
Головуючий в 1 інстанції Пруднікова Г.М.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення та визнання права власності
і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити
певні дії та вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року,

В С
Т А Н О В И В:

У березні 2013 року позивачі звернулися
до суду з позовом про припинення права
власності відповідача на частку у
квартирі, яку вони отримали в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, а відповідач - в порядку ст. 1241
ЦК України. Зазначали, що рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 16 листопада 2012 року за
ними було визнано право власності по 3/8
частки спірної квартири, за кожним, а за
відповідачем - на ? частку. Просили
припинити право власності відповідача
на вказане нерухоме майно, оскільки
його частка є незначною, спільне
проживання в квартирі неможливе
внаслідок неприязних стосунків, а
квартира не підлягає розподілу в
натурі.

13 травня 2013 року відповідач подав
зустрічний позов у якому просив
зобов'язати позивачів не чинити
перешкод у користуванні спірним житлом
та надати йому ключі від вхідних дверей
квартири, а також вселити його у
квартиру. (а. с. 93 - 96)

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволений.
Припинено право власності ОСОБА_3 на ?
частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом. Визнано за
ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності по
1/8 частці вказаної квартири, за кожним,
що належить ОСОБА_3 Зобов'язано
сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості ? частки квартири АДРЕСА_1 в
розмірі 135 808 грн. з депозитного рахунку
суду. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 235,20 грн. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні
дії та вселення відмовлено.

На вказане рішення суду відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
зазначає, що суд першої інстанції
неправильно застосував ч. 1 ст. 365 ЦК
України вирішуючи питання щодо розміру
його частки у спільній власності.
Оскільки його частка дорівнює 2/8, а
іншим співвласникам належить по 3/8
частки, кожному, тому не можна вважати,
що його частка є незначною.

Зазначає, що залишився недоведеним
факт неможливості виділення в натурі
його ? частки квартири, оскільки
питання про можливість розподілу
квартири в натурі відноситься до
області спеціальних знань, і такий
висновок може дати лише відповідний
експерт. Крім того, висновок суду щодо
неможливості спільного володіння і
користування майном ґрунтується на
припущеннях, оскільки з ОСОБА_1, який
має намір проживати в квартирі за
зазначеною адресою, вони ніколи не
спілкувалися та неприязних відносин
між ними немає.

Зазначає, що в ході судового розгляду
цивільної справи ним було заявлено
клопотання про призначення судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки вартість квартири згідно
звіту про оцінку, яка була надана
позивачами, не відповідає дійсності та
є заниженою. Іншого способу, окрім як
звернення до суду з зазначеним
клопотанням, для доведення хибності
наданої оцінки, в нього не було, тому що
доступ до оспорюваної квартири був
обмежений позивачами шляхом заміни
дверей без його відома та згоди. Проте,
судом першої інстанції було відмовлено
у проведенні зазначеної експертизи.

Крім того, вказує, що договір на
проведення оцінки квартири за адресою:
АДРЕСА_1, був укладений без його згоди
та участі, що суперечить ч. 1 ст. 358 ЦК
України, згідно якої право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою, тому
рішення суду не повинно було
ґрунтуватися на даній оцінці.

Підкреслює, що суд першої інстанції при
ухваленні рішення не прийняв до уваги
ту обставину, що з метою захисту своїх
законних прав власника він звертався
до Ворошиловського РВ ДМУ, де на
підставі його заяви про вчинення
кримінального правопорушення було
відкрите провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань під № 0004964 від 08
листопада 2013 року. Попередня правова
кваліфікація правопорушення - ст. 356 КК
України. На даний час остаточне рішення
за даним фактом не прийняте.

Відповідач та його представник ОСОБА_5
підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх
представник ОСОБА_6 просили відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду -
залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірна квартира складається з двох
кімнат житловою площею - 40,2 кв. м, у тому
числі 1 кімната - 24,0 кв. м, 2 кімната - 16,2
кв. м, загальна площа квартири - 64,0 кв. м.

Згідно звіту ТОВ «РОНА» про оцінку
ринкової вартості ? частини
двокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, станом на 21.03.2013
року, складає 135 808,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №
27095723 від 26.04.2013 року позивач ОСОБА_2
попередньо вніс 135 808,00 грн. на
депозитний рахунок ГУ ДКСУ у Донецькій
області.

Враховуючи те, що позивачами внесено
кошти на депозитний рахунок, розмір
яких відповідає частці спірної
квартири, право власності відповідача
на яку припиняється за рішенням суду,
суд першої інстанції вважав правильним
одночасно з припиненням права
власності відповідача, визнати право
власності позивачів на ? частку спірної
квартири пропорційно їх часткам у
сумісному майні, оскільки в інший
спосіб оформлення прав позивачів на цю
частку неможливе.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
підлягають задоволенню, враховуючи
наступні обставини: частка відповідача
у спірній квартирі є незначною та не
може бути виділена в натурі; припинення
його права власності на неї не завдасть
істотної шкоди його інтересам або
інтересам інших осіб, а також те, що
позивачами внесено вартість частки
відповідача у спільному майні на
відповідний депозитний рахунок.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 по
зустрічному позову, оскільки судом
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 щодо припинення права власності
ОСОБА_3 на ? частини квартири АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом. Окрім
того, суд виходив з того, що у спірній
квартирі відсутнє ізольоване житлове
приміщення, яке за своєю площею
відповідає частці відповідача,
відповідачем ОСОБА_3 не заявлялися
вимоги про визначення порядку
користування відособленими
приміщеннями.

З висновками суду першої інстанції
можливо погодитися, виходячи з
наступного.

Як встановлено ст. 365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї
(постанова Верховного Суду України від
16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11).

Тобто із конструкції зазначеної статті
не вбачається, що для вирішення питання
про припинення зазначеного права
необхідна наявність всіх чотирьох умов
у їх сукупності, оскільки статтею
передбачено вичерпний перелік підстав,
за наявності будь-якої з них можливе
вирішення судом питання про припинення
права на частку в спільному майні за
вимогою інших співвласників.

У даному випадку частка відповідача - ?
є незначною по відношенню до частки
відповідачів, яка разом складає ? (6/8)
частки квартири. Висновок суду про те,
що частка відповідача є незначною та її
неможливо виділити в натурі є вірним,
оскільки спірна квартира складається з
двох кімнат житловою площею - 40,2 кв. м, у
тому числі 1 кімната - 24,0 кв. м, 2 кімната -
16,2 кв. м, загальна площа квартири - 64,0 кв.
м. Враховуючи розмір ідеальних часток,
на позивачів разом припадає жилої
площі 30,15 кв. м, а на відповідача - 10,05 кв.
м, що значно менше жилої площі будь-якої
з двох кімнат.

Окрім того, спільне володіння і
користування вказаною квартирою є
неможливим, оскільки між сторонами
склалися неприязні відношення, про що
свідчать обставини справи. Даний факт
зокрема підтверджується зверненням
відповідача за заявою про притягнення
позивачів до кримінальної
відповідальності за ст. 382 ч. 1 КК
України. (а. с. 110, 212-213)

Слід зауважити, що висновок про
істотність шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Відповідач має у сумісній власності з
дружиною двокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_6, де він зареєстрований
та постійно проживає удвох з дружиною.
Тобто він забезпечений власним житлом,
тому припинення його права власності
на частку у спірній квартирі не
завдасть істотної шкоди його інтересам
та членам його сім'ї.

Що стосується оцінки частки
відповідача, то як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у абзаці
третьому пункту 6 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7, розмір
грошової компенсації за неможливості
виділу частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним,
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи.

Як вбачається зі звіту про оцінку від
12.03.2013 року, ринкова вартість ? частки
спірної квартири загальною площею 64,0
кв. м станом на 12 березня 2013 року
становить 135 808 грн. (а. с. 45-58)

Відповідач не довів суду першої
інстанції тієї обставини, що дійсна
вартість квартири може бути іншою, ніж
та, що зазначена у вказаному звіті. З
цих же підстав суд першої інстанції
ухвалою від 08 серпня 2013 року відмовив
відповідачу у задоволенні клопотання
про призначенні судової
будівельно-технічної експертизи для
з'ясування питання щодо ринкової
вартості квартири АДРЕСА_1. (а. с. 123- 125,
162)

Позивачі внесли на депозитний рахунок
суму, що відповідно до вказаного звіту
складає ? частку квартири - 135 808 грн. (а.
с. 41)

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
первісного позову та про відмову у
задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: