Головуючий суду 1 інстанції - Цибульник
Доповідач - Туренко С.І.
Справа № 426/497/13/13-ц
Провадження № 22ц/782/5230/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Луганськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - судді Туренка С.І.,

суддів - Авалян Н.М., Медведєва А.М.,

при секретарі - Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області у м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Сватівського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Сватівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати, -

в с т а н
о в и л а:

ОСОБА_2, звернувся до суду з цивільним
позовом до відповідача про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати. Під час
розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги та просив стягнути
середній заробіток за період затримки
з 14.11.2012 року по 27.12.2012 року у розмірі
3430,08 гривень. В обґрунтування заявлених
вимог позивач посилається на те, що він
працював з 20.10.2010 по 31.10.2012 року на
посаді державного податкового
інспектора юридичного сектору
Сватівської міжрайонної державної
податкової інспекції Луганської
області та був звільнений 31 жовтня 2012
року згідно ст.38 КЗпП України. Позивач
зазначав, що вся сума яка належала до
виплати йому при звільненні остаточно
була перерахована 27.12.2012 року, а отже із
затримкою. Просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки заробітної плати.

Рішенням Сватівського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до Сватівської ОДПІ ГУМ у
Луганській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
заробітної плати було відмовлено в
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду без поважних причин.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій
посилається на те, що прийняте рішення
не відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просив скасувати
рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 11.11.2013 року та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, однак апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування ухвали.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, прийшла
до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку судом першої інстанції вказані
вимоги закону дотримані не були.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
20.10.2010 року ОСОБА_2 був прийнятий на
посаду державного податкового
інспектора юридичного сектору
Сватівської ОДПІ Луганської області,
що підтверджується копією трудової
книжки. На цій посаді ОСОБА_2 працював
до 31 жовтня 2012 року і був звільнений з
займаної посади згідно ст.38 КЗпП
України згідно наказу № 28-0 від 31 жовтня
2012 року. 31.10.2012 року позивачеві було
видано його трудову книжку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції послався на
те, що позивач пропустив строк
звернення з позовом до суду, оскільки
він знав та був ознайомлений з наказом
про звільнення від 31 жовтня 2012 року і
мав право згідно ст. 233 ч.1 КЗпП України в
тримісячний термін звернутися до суду
для вирішення трудового спору.

Проте, з вказаним висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП
України встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Посилання відповідача на ту обставину,
що передбачена статтею 117 КЗпП України
відповідальність за затримку
розрахунку під час звільнення не
настала за відсутності у цьому вини
роботодавця, оскільки позивач в день
звільнення не працював і не звертався
до Сватівської ОДПІ з вимогою про
виплату належних йому при звільненні
сум не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 в день звільнення 31
жовтня 2012 року дійсно не працював і
знаходився на лікарняному, що
підтверджується копією листка
непрацездатності, який 13 листопада 2012
року позивач надав до Сватівської ОДПІ.

З 14 листопада 2012 року на картковий
рахунок ОСОБА_2 неодноразово
відповідачем були здійснені виплати з
компенсації за невикористану
відпустку та оплата лікарняних, що
підтверджується випискою по рахункам
за період з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року.
Остання виплата донарахованої
грошової компенсації за невикористану
відпустку позивачу в сумі 654,18 грн., була
здійснена 27 грудня 2012 року.

Здійсненням вказаних виплат
відповідач підтвердив свій обов'язок
по виплаті всіх сум належних при
звільненні позивачу після пред'явлення
листка непрацездатності, зокрема
донарахованої грошової компенсації за
невикористану відпустку.

Таким чином, саме з вини відповідача
були порушені строки виплати належних
працівникові сум при його звільненні, а
отже позовні вимоги щодо стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
з 14.11.2012 року по 27.12.2012 року є
обґрунтованими. Спору між сторонами
щодо розміру середньоденної
заробітної плати позивача немає.

Висновки суду, що позивачем пропущений
тримісячний строк звернення до суду є
помилковим та таким, що не відповідає
обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день
його не було на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому
разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат, незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, в
порушення строків виплати Сватівська
ОДПІ повністю розрахувалася з
позивачем - 27.12.2012 року, а позовна заява
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки виплати заробітної
плати була подана до суду 18.03.2013 року,
тобто без порушення тримісячного
строку позовної давності
передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи викладене судова колегія
вважає, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за весь час затримки виплати
заробітної плати у розмірі 107,19 грн., х 32
дні = 3430,08 грн., та на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Оскільки ухвалене у справі рішення не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, відповідно до ст.
309 ЦПК України, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307,309, 313, 314,316 ЦПК
України судова колегія ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 до Сватівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати
задовольнити.

Стягнути з Сватівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області на користь ОСОБА_2
середній заробіток у розмірі 3430 (три
тисячі чотириста тридцять) гривень 08
копійок.

Стягнути з Сватівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області на користь держави
судовий збір у розмірі 229 гривень 40
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, однак його
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: