АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Справа № 638/5723/13.
Головуючий І інст.: - Задорожний М.І.
Провадження №22-ц/790/1775/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 30 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 - про
стягнення заборгованості за договором
позики,

в с т
а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що 12 лютого 2009 року він та
ОСОБА_8 уклали договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, згідно з яким ОСОБА_8
позичив у нього грошові кошти у сумі 1
120 000 грн. на строк до 31 грудня 2012 року.

Пунктом 3 вказаного договору сторони
передбачили, що повернення боргу має
відбуватися ОСОБА_8 рівними частинами
кожного місяця до 21 числа кожного
місяця за період часу попереднього
місяця.

У березні, квітні, травні, червні,
липні 2009 року відповідач сплатив йому
борг у сумі по 24 348 грн. щомісячно, а
також сплатив йому борг за серпень 2009
року у сумі 8 260 грн.

Заборгованість ОСОБА_8 за договором
позики станом на 1 квітня 2013 року
становить 990 000 грн.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_8
грошового зобов'язання, останній
зобов'язаний сплатити йому борг з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, який
становить 43 540 грн. 49 коп., а також 3 %
річних від простроченої суми, які
складають 57 381 грн. 65 коп.

Добровільно повернути борг
відповідач ОСОБА_8 не бажає, що змушує
його звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 526, 530, 532, 625 ЦК України, ОСОБА_6
просив суд стягнути з ОСОБА_8 на його
користь заборгованість за договором
позики від 12 лютого 2009 року в розмірі
990 000 грн., індекс інфляції в розмірі 43
540 грн. 49 коп., 3 % річних від
простроченої суми в розмірі 57 381 грн. 65
коп., а всього 1 090 922 грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на його користь
витрати по сплаті судового збору в
розмір 3 441 грн.

Відповідач ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явився.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 30 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що від осіб, які
беруть участь у справі, не надійшло
клопотання про залучено до матеріалів
справи оригіналу договору позики від
12 лютого 2009 року та оригінал
вищезазначеного договору до справи
долучено не було.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, скільки він дійшов його з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що
12 лютого 2009 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6
уклали договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за р. №252, відповідно до якого ОСОБА_8
позичив у ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 1
120 000 грн. на строк до 31 грудня 2012 року
(а. с. 94).

Відповідно до п. 3 вказаного
договору сторони досягли згоди, що
повернення грошей буде проводитися
боржником ОСОБА_8 кожного місяця
рівними частинами до 21 числа кожного
місяця за період часу попереднього
місяця. При кожному поверненні суми
грошей, кредитор ОСОБА_6 має видавати
відповідну розписку в частковому
погашенні боргу боржнику ОСОБА_8та
проводити відмітку на примірнику
договору позики. При проведенні
повного грошового розрахунку ОСОБА_6
повинен повернути оригінал договору
позики ОСОБА_8, а в разі неможливості
повернення вказати це у відповідній
розписці. Наявність примірника
договору у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку.

Таким чином, позичальник ОСОБА_8
зобов'язаний був сплачувати
позикодавцеві ОСОБА_6 за період з
березня 2009 року по листопад 2012 року
включно грошовий борг щомісячно в
розмірі по 24 348 грн., а у грудні 2012 року
сплати борг в розмірі 24 340 грн.

Із пояснень представника ОСОБА_6,
наданих в судовому засіданні
апеляційної інстанції встановлено, що
у березні, квітні, травні, червні, липні
2009 року ОСОБА_8 добровільно сплатив
позивачу ОСОБА_6 грошовий борг в
розмірі по 24 348 грн. щомісячно.

Крім того, у серпні 2009 року ОСОБА_8
сплатив ОСОБА_6 грошовий борг у сумі 8
260 грн.

Іншу частину грошового боргу
ОСОБА_8 не повернув.

Таким чином, станом на 1 квітня 2013
року грошовий борг ОСОБА_8 перед ОСОБА_6
за договором позики від 12 лютого 2009
року становить 990 000 грн.

Зважаючи на те, що позичальник
ОСОБА_8 не виконав свої зобов'язання за
договором позики та не повернув в
обумовлений в договорі позики строк
грошовий борг ОСОБА_6, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позика в розмірі 990 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості
за договором позики, виконаного ОСОБА_6
та залученого до справи, інфляційній
втрати позивача за період з 21 серпня 2009
року до 1 квітня 2013 року становлять 43
540 грн. 49 коп.

Три проценти річних від
простроченої суми за вказаний період
становлять 57 381 грн. 65 коп. ( а. с. 5-6).

Зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_8
прострочив виконання грошового
зобов'язання, він відповідно до вимог
ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний
сплатити ОСОБА_6 суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6 інфляційній втрати
розмірі 43 540 грн. 49 коп., а також три
проценти річних в розмірі 57 381 грн. 65
коп.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивачем ОСОБА_6 при подачі позову в
суд сплачено на користь держави
судовий збір в розмірі 3 441 грн., що
стверджується залученої до справи
квитанцією ( а. с. 1).

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі, колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові
витрати в розмірі 3 441 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 30 грудня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
заборгованість за договором позики від
12 лютого 2009 року в розмірі 990 000 грн.,
індекс інфляції в розмірі 43 540 грн. 49
коп., три проценти річних від
простроченої суми в розмір 57 381 грн. 65
коп., а всього 1 090 922 (один мільйон,
дев'яносто тисяч, дев'ятсот двадцять
дві) грн. 14 (чотирнадцять) коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судовий збір в розмірі 3 441 ( три тисячі,
чотириста сорок одну) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: