Ухвала

іменем україни

9 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення перевищення
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про стягнення збитків та моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
поданою в інтересах ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 11
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 316 800 грн
різниці між реальною вартістю квартири
та сумою заборгованості за договором
позики. В обґрунтування своїх вимог
посилався на ті обставини, що на
забезпечення виконання договору
позики грошових коштів, укладеного
4 серпня 2010 року між відповідачами,
а саме: повернення ОСОБА_4 позики у сумі
473 400 грн, він передав ОСОБА_5 в іпотеку
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з
невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за
договором позики, ОСОБА_5 набув право
власності на квартиру на підставі
договору іпотеки. Оскільки вартість
квартири значно перевищувала суму
боргу, позивач просив задовольнити
позов.

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив стягнути з ОСОБА_3 25 090, 20 грн
інфляційного збільшення
заборгованості, 25 135,60 грн 3 % річних, 108
920,90 грн упущеної вигоди, 7 999,96 грн
заборгованості із квартплати та
комунальних послуг, 100 000 грн у
відшкодування моральної шкоди, 33 000 грн
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката. В обґрунтування
своїх вимог посилався на те, що у разі
задоволення вимоги про стягнення
різниці предмета іпотеки та суми
забезпеченого нею зобов'язання умови
договору іпотеки будуть порушені, а
його права як іпотекодержателя будуть
задоволені не у повному обсязі.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня
2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 268
813,81 грн, з яких 25 090,20 грн
інфляційного збільшення
заборгованості, 25 135,60 грн штрафних
санкцій у вигляді 3% річних, 108 920,90 грн
збитків у вигляді упущеної вигоди, 7 999,96
грн заборгованості із квартплати та
комунальних послуг, 95 000 грн моральної
шкоди, 4 000 грн витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги адвоката.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 листопада 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задоволено частково, рішення
суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 316
800 грн.

У частині позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 34
545,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
позові ОСОБА_3 та повністю задовольнити
позов ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» у разі набуття
права власності на предмет іпотеки
іпотекодержатель ОСОБА_5 зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя, тобто різницю
вартості предмета іпотеки (316 800 грн), що
перевищує розмір забезпечених
іпотекою вимог.

Задовольняючи частково вимоги
зустрічного позову, апеляційний суд
виходив з того, що вимоги ОСОБА_5 в
частині стягнення з ОСОБА_3 витрат за
житлово-комунальні послуги та упущеної
вигоди не ґрунтуються на матеріалах
справи.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справ судом першої інстанції, за
результатами якого апеляційний суд
ухвалює рішення або постановляє ухвалу
за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього
Кодексу.

За змістом рішення суду апеляційної
інстанції повинно відповідати вимогам
ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, у ньому повинні бути зазначені
мотиви зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлені
судом першої інстанції та не оспорені
обставини, а також обставини,
встановлені апеляційним судом, і
визначені відповідно до них
правовідносини; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду; назви, статті, її
частини, абзацу, пункту, підпункту
закону, на підставі якого вирішено
справу, а також процесуального закону,
яким суд керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.
Суд належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги; не
перевірив законність і
обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення; не навів
достатніх мотивів прийнятого ним
рішення; не зазначив обставини, якими б
підтверджувались доводи апеляційної
скарги.

Судами установлено, що 4 серпня 2010 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали
договір позики грошових коштів, за яким
ОСОБА_5 передав позичальнику грошові
кошти в сумі 473 400 грн, що на момент
укладення договору еквівалентно 60 000
доларів США, а той зобов'язався їх
повернути у строк до 1 грудня 2010 року на
умовах, визначених цим договором без
сплати процентів за користування
позикою.

На забезпечення виконання умов
договору позики в цей же день ОСОБА_3
передав ОСОБА_5 в іпотеку належну йому
квартиру АДРЕСА_1, зазначивши за
домовленістю сторін заставну вартість
предмету іпотеки в сумі 630 000 грн (т.1, а.с.
7-8).

21 грудня 2011 року ОСОБА_5, у зв'язку з
невиконанням боржником умов договору
позики, на підставі ст. 84 Закону України
«Про нотаріат» звернувся з заявою до
нотаріуса, в якій просив повідомити
боржника та іпотекодавця про порушення
строку виконання основного
зобов'язання та запропонував їм у
тридцятиденний строк виконати умови
договору позики, тобто повернути
позику в розмірі 473 400 грн, що
еквівалентно 60 000
доларів США. У разі невиконання цієї
вимоги він буде вимушений розпочати
процедуру звернення стягнення на
предмет іпотеки

Відповідно до Звіту про оцінку майна
від 31 липня 2011 року, складеного на
замовлення позивача приватним
підприємством «Саната», ринкова
вартість переданої в іпотеку квартири
станом на 31 липня 2011 року становить 878
000 грн (т.1, а.с. 10-52).

Згідно витягу Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» про державну
реєстрацію прав від 1 серпня 2011 року
спірна квартира зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_5 на підставі
договору іпотеки.

Пунктами 4 та 8 договору позики
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику згідно умов договору у строк до
першого грудня 2010 року включно. При
неповерненні суми позики своєчасно
позикодавець вправі буде пред'явити
цей договір до стягнення в строк і
порядку, що передбачені чинним
законодавством України та вимагати
при цьому повернення йому позики, що
залишилась несплаченою з урахуванням
індексу інфляції, а також сплати трьох
відсотків річних від простроченої
суми.

Згідно з п. 1.1 договору іпотеки цей
договір забезпечує вимоги
іпотекодержателя, що випливають з
договору позики, за умовами якого
боржник зобов'язаний до 1 грудня 2010 року
повернути іпотекодержателю позику у
сумі 473 400 грн, а також можливу неустойку
та інші витрати у розмірі і у випадках,
передбачених договором позики та цим
договором, пред'явленням вимог за
договором позики і звернення стягнення
на предмет іпотеки. У випадку
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором позики та цим
договором іпотекодержатель вправі
отримати задоволення за рахунок
заставленого майна.

Відповідно до п. 3.1.5. договору іпотеки
за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
збитки, завдані простроченням
виконання, неустойки, а також витрати
на здійснення забезпеченої іпотекою
вимоги.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель набуває
предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

У разі набуття права власності на
предмет іпотеки іпотекодержатель
зобов'язаний відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя (ч. 3 ст. 37 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Судом касаційної інстанції при
скасуванні попереднього рішення
апеляційного суду було вказано на
необхідність перевірки належним чином
умов договору іпотеки щодо того, які
суми були забезпечені іпотекою та
з'ясування, яка сума боргу виникла
станом на момент передачі майна і з
чого вона складалася, ураховуючи, що
умовами укладених договорів
передбачено повернення також збитків,
завданих простроченням виконання,
неустойки, а також інших витрат.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3,
ОСОБА_5 посилався на те, що надана
позивачем вартість іпотечного майна (878
000 грн), визначена на момент набуття ним
права власності на підставі оцінки
предмета іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності, є завищеною, не відповідає
його заставній вартості, визначеній за
домовленістю сторін в договорі іпотеки
(630 000 грн) та суперечить ринковій
вартості квартири, визначеній іншим
суб'єктом оціночної діяльності та
експертом (680 000 грн).

У порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України
при повторному розгляді справи
апеляційний суд не врахував висновки і
мотиви, з яких судом касаційної
інстанції було скасоване попереднє
рішення, належним чином не перевірив та
не дав правової оцінки наданим ОСОБА_5
доказам щодо вартості предмета
іпотеки, визначеної на момент набуття
відповідачем права власності на спірне
майно на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної діяльності
та експертом; суперечності щодо
дійсної вартості предмета іпотеки не
усунув; не з'ясував розмір боргу, який
виник на момент передачі майна та його
складові і ухвалив передчасне рішення.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 в частині стягнення з
ОСОБА_3 упущеної вигоди, суд у порушення
вимог ст. 215 ЦПК України не навів
мотивів, з яких він вважає встановленою
відсутність фактів, якими
обгрутовувалися такі вимоги ОСОБА_5

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
ухвалене ним рішення не може вважатись
законними і обґрунтованими та в силу ч.3
ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню,
а справа направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в
інтересах ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
11 листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін