АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/858/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Шереметьєва Л.А. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
визначення порядку користування жилим
в с т а н о в и л а :
Позивач звертаючись у серпні 2008 року з
вищевказаним позовом вказувала на те,
що вона є власником Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, відповідачі при цьому мають у
власності по ј частині зазначеного
вище приміщення. Після смерті батьків
ОСОБА_4 ( сестра позивача) вважаючи
такий розподіл квартири
несправедливим стала чинити перешкоди
щодо її вселення та користування
квартирою. За таких обставин
незважаючи на наявність
зареєстрованого права власності на
частину квартири, відповідачі
продовжили створювати перешкоди щодо
користування власністю. Тому
звертаючись до суду, вона просила
встановити порядок користування
спірною квартирою шляхом виділення їй
у користування кімнати розміром 20,9 кв.
м., відповідачці ОСОБА_4 кімнати
розміром 18,1 кв.м., відповідачці ОСОБА_7
кімнати розміром 12,2 кв.м., залишивши
підсобні приміщення в їх спільному
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року позов
було задоволено.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_3 кімнату
жилою площею 20,9 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_4 кімнату
жилою площею 18,1 кв. у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_7 кімнату
жилою площею 12,2 кв. у квартирі АДРЕСА_1.
Місця загального користування - кухню,
вбиральню та ванну кімнату залишити в
спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 114, 70 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
відмову у задоволенні позову.
Мотивуючи свою вимогу тим, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні
підтримав подану апеляційну скаргу,
позивач не визнала подану апеляційну
скаргу, просила суд відмовити у її
задоволенні. Відповідач ОСОБА_7 будучи
належним чином повідомленою про
розгляд справи у судове засідання не
з'явилася, поважність причин неявки
суду не повідомила. Колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 08.06.2011 року, отриманого
після смерті матері, та рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10.12.2012 року є власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 27.11.1998 року, є власника ј частини (
кожна) спірної квартири.

Квартира складається з трьох
ізольованих кімнат розміром : 12,2 кв.м.,
18,1 кв.м. та 20,9 кв.м., а всього 51,2 кв.м., а
відтак частка ОСОБА_3 становить 25, 6
кв.м., частки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 по 12, 8
кв.м.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов з урахуванням положень ст. 355, 356,
358 ЦК України та п.14 Постанови Пленуму
ВСУ від 22.12.1995 року «Про судову практику
в справах за позовами про захист права
власності» за якими квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі приміщення та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов. Та беручи до уваги
також, що кімнати в спірній квартирі є
відособленими та фактично за розмірами
відповідають часткам власності
співвласників зазначеної вище
квартири, вважав що запропонований
порядок користування є таким, що не
буде порушувати права всіх
співвласників, а отже вимоги позивача
такими що знайшли своє підтвердження.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не було взято до уваги при
постановленні рішення положення ст. 3
ЦПК України за якими, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Приймаючи рішення щодо виділення в
користування ОСОБА_4 кімнати жилою
площею 18,1 кв.м та ОСОБА_7 - жилою площею
12,2 кв. у квартирі АДРЕСА_1, суд першої
інстанції вирішив спір щодо захисту
прав зазначених вище осіб за
відсутності заявлених ними вимог,
тобто розпорядився правами
відповідачів виходячи з вимог
позивача. У той час як у відповідності
до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд.

За таких обставин рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
постановленням нового, за яким
відповідачам підлягають виділенню
кімнати 12.2 та 18.1 кв.м. в спірній
квартирі без встановлення конкретного
по кімнатного порядку користування між
ними зазначеними кімнатами за
відсутності заявлення ними таких
вимог.

У той же час колегія суддів вважає, що
не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги, щодо неможливості
зазначеного вище встановлення порядку
користування, виходячи з того, що ще за
життя спадкодавців було проведено
перепланування квартири шляхом
об'єднання кухні та кімнати розміром 12.2
кв.м від чого квартира стала мати не 3
кімнати, а дві. Так як вони не
ґрунтуються на матеріалах справи та
прийнятому судовому рішення, а саме.

В ході розгляду справи відповідачами
надавалась ксерокопія технічного
паспорту квартири ( виготовлена у
вересні 2012 року), де зазначалося, що
квартира АДРЕСА_1 має самочинне
перепланування. Згідно технічної
характеристики зазначено, що квартира
є двохкімнатною, має кімнати 18 та 20.0
кв.м., а також кухню - їдальню 18.8 кв.м.

14.11.2012 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві був складений Акт перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.

Постановою заступника начальника
Інспекції від 21.11.2012 року ОСОБА_4 була
притягнута до адміністративної
відповідальності за ч. 13 ст.96 КУпАП у
вигляді штрафу в розмірі 8 500 гривень.

Однак, на час розгляду справи у суді
квартира була повернута у попередній
стан що підтверджується технічним
паспортом від 30.04.2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315,317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року
скасувати в частині виділення у
користування ОСОБА_4 кімнати 18,1 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_1 та виділення в
користування ОСОБА_7 кімнати площею 12,2
кв.м. по АДРЕСА_1, постановивши у цій
частині нове рішення, за яким :

Виділити ОСОБА_4, ОСОБА_7 кімнати площею
18,1 кв.м та 12,2 кв.м у квартирі АДРЕСА_1.

У іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: