АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2188/14
Головуючий 1 інстанції
Категорія -право влапсності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Червонозаводського
районного суду м Харкова від 05 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Харківської міської Ради, третя особа -
ОСОБА_1, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
Харківської міської Ради, третя особа -
ОСОБА_1, в якому просила визнати за нею
право власності на побудований гараж
літ. "З", що розташований у дворі її
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалась на те, що житловий будинок з
надвірними побудовами по АДРЕСА_1
належить їй на підставі договору
дарування. Нею, власними силами та за
власні кошти, для поліпшення житлових
умов до житлового будинку літ. «А-1»
була зроблена прибудова літ. «аЗ» (прим,
коридору 1-8 площею 9,7 кв.м. та кухня 1-9
площею 19,8 кв.м.), а також приміщення 1-6
площею 7,9 кв.м. переобладнане під
житлове, приміщення 1-7 площею 6,3 кв.м.
переобладнане під санвузол. Крім того,
побудований гараж літ. «З». За
отриманням дозволу на будівництво
вказаного гаражу літ. «З» позивач не
зверталась. Будівництво гаражу було
здійснено позивачем без належного
дозволу відповідних органів, а тому не
спричинило виникнення у позивача права
власності, у зв'язку з чим вона
звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача - Харківської
міської ради у судове засідання не
з'явився, про день та час слухання
справи повідомлявся своєчасно та
належними чином.

Третя особа - ОСОБА_1 та її представник у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позову та вважали права
ОСОБА_1 порушеними.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м Харкова від 05 лютого
2014 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на побудований гараж літ.
«З», що розташований по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
,посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення у справі, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що ОСОБА_2 самочинно побудувала гараж.
Цей гараж займає 30 см її земельної
ділянки, чим порушує її права.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статею 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Проте на порушення вимог ст. 212, 213, 214 ЦПК
України суд належним чином доводів
сторін не перевірив, не встановив
характер правовідносин, що виникли між
сторонами, норми права, якими вони
регулюються, не дав належної правової
оцінки зібраним доказам.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог. До такого
висновку судова колегія прийшла
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання права власності на
побудований гараж літ.»З», що
розташований у дворі її домоволодіння
по АДРЕСА_1, суд першої інстанції,
посилався на п.2 ст.331,376 ЦК України та
виходив з того, що гараж літ. «З» по
АДРЕСА_2 відповідає технічному
паспорту та знаходиться в межах
вищезазначеної земельної ділянки, в
користуванні позивача ОСОБА_2, а тому
права третьої особи ОСОБА_1 ніяким
чином не порушуються. Будівельні
роботи виконані забудовником з
додержанням всіх будівельних,
екологічних, санітарно-гігієнічних,
пожежних норм та правил державних
стандартів та не порушують права інших
осіб а саме права ОСОБА_1.

Судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, так як вони є не
правильними і зробленими з порушенням
норм закону.

Матеріали справи свідчать, що позивачу
ОСОБА_2 на підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 27.07.2002 року за
реєстраційним № 2641, належить житловий
будинок з надвірними побудовами по
АДРЕСА_1, який відповідно до витягу про
державну реєстрацію прав
зареєстровано право власності в
Комунальному підприємстві «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації».

Позивачем ОСОБА_2 для поліпшення
житлових умов до житлового будинку літ.
«А- 1» була зроблена прибудова літ. «аЗ»
(прим, коридору 1-8 площею 9,7 кв.м. та
кухня 1-9 площею 19,8 кв.м.), а також
приміщення 1-6 площею 7,9 кв.м.
переобладнане під житлове, приміщення
1-7 площею 6,3 кв.м. переобладнане під
санвузол. Крім того, у дворі
побудований гараж літ. «З».

Комунальним підприємством «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
на зведені будівлі було виготовлено
технічний паспорт, (а.с. 11-13)

Заочним рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07.12.2012
роктя за ОСОБА_2 визнано право
власності на зведену до житлового
будинку літ. «А-1» прибудова літ. «аЗ»
(прим, коридору 1-8 площею 9,7 кв.м. та
кухня 1-9 площею 19.8 кв.м.), а також
приміщення 1-6 площею 7,9 кв.м.
переобладнане під житлове, приміщення
1-" площею 6,3 кв.м. переобладнане під
санвузол, а також на побудований гараж
літ. «З»., шо розташовані по АДРЕСА_1,
(а.с. 9)

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 03.06.2013 року
вищезазначене заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 07.12.2012 року в частині
визнання за позивачем права власності
на гараж літ. «З», що розташований по
АДРЕСА_1 скасовано, в іншій частині
рішення залишено без змін, у зв'язку з
тим, що позивач ОСОБА_2 при будуванні
гаражу зачепила інтереси ОСОБА_1,
частково побудувавши гараж на її
земельній ділянці без її згоди, проект
самовільного будівництва та технічна
документація з нею не узгоджувалась,
про що свідчило звернення ОСОБА_1, в
якому вона ставила питання про
досудове врегулювання спору, а саме
демонтування гаражу (частини гаражу),
який розташовано ОСОБА_2 на її
земельній ділянці, (а.с. 6-8).

Відповідно до п. 2 ст. 331 Цивільного
кодексу, право власності на
новостворюване майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна), якщо законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації, а у разі якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Частинами 3, 5 ст. 376 ЦК України
встановлено, що право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
користувача земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
прав інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 за отриманням дозволу на
будівництво гаражу літ. «З» не
зверталась, будівництво гаражу було
здійснено позивачем без належного
дозволу відповідних органів. Після
побудови гаражу вона також не
зверталася до Харківської міської ради
з заявою про визнання за нею права
власності на самочинно побудований
гараж.

Відповідно до п. п.9, 12 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року № «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України, про правовий режим
самочинного будівництва» при розгляді
справ зазначеної категорії судам слід
мати на увазі, що відповідно до статті 26
Закону України від 16.11.1992 р. №2780 Х!! «Про
основи містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 ЦПК України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що гараж розташований в
домоволодінні та призначений для його
обслуговування не може бути
самостійним об»єктом права власності.
Тобто гараж літ. «З» це господарська
побутова будівля.

Відповідно до п. 27 вказаної постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ розташовані на
земельній ділянці поряд із житловим
будинком господарсько-побутові
будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні
кухні тощо відповідно до положень
статей 186, 381 ЦК України є приналежністю
головної речі (будинку). У зв'язку із цим
положення частини п'ятої статті 376 ЦК не
є підставою для визнання за власником
такого житлового будинку самостійного
права власності на самочинно
побудовані господарсько-побутові
будівлі й споруди, що були зведені
після набуття ним права власності на
будинок чи садибу. Прийняття в
експлуатацію таких об'єктів
нерухомості має здійснюватися
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
спосіб, визначений Порядком прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових
дачних будинків господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків 1
та 11 категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року № 91.

За таких обставин суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за
нею права власності на самочинно
побудований гараж у дворі її
домоволодіння.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

В зв»язку з наведеним судова колегія
задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1,
Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року
скасовує та постановляє нове рішення
про відмову ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст.
307, 309, 313,314,316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року
скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про визнання права
власності на побудований гараж літ.
«З», що знаходиться а адресою АДРЕСА_1.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -
Судді: