РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа № 561/172/14-ц

Зарічненський районний суд
Рівненської області

в складі: головуючого-судді Снітчук
Р.М.

при секретарі Расевич Г.І.

за участю позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Зарічне
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод шляхом виселення без надання
іншого жилого приміщення,

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду
з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні їх права
користування та розпорядження
належним їм на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом
виселення з нього відповідача без
надання іншого жилого приміщення.

В обгрунтування заявлених вимог
покликаються на те, що з 1980 року
перебувають у шлюбі. За час шлюбу, у 2004
році ними збудовано зазначений
житловий будинок та введено його в
експлуатацію, право власності на даний
час не зареєстровано.

У 2004 році за їх згодою у вказаний
житловий будинок вселилася їх дочка
ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3,
які перебували у шлюбі, та із своїми
малолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 були
зареєстровані у цьому будинку.

Рішенням Зарічненського районного
суду Рівненської області від 20 лютого
2013 року шлюб між відповідачем та їх
дочкою ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач їх
будинок не залишив, продовжує
проживати у ньому. При цьому чинить
психологічне та фізичне насильство
відносно їх дочки ОСОБА_4, за що
протягом року тричі притягувався до
адміністративної відповідальності,
пошкоджує речі домашнього вжитку,
чинить фізичний тиск також і відносно
них, створює неможливі умови для
проживання разом з ним в одному будинку
для інших осіб. На їх неодноразові
звернення залишити будинок не реагує.

Покликаючись на те, що відповідач був
вселений у вказаний будинок лише як
тимчасовий жилець, систематичним
порушенням правил співжиття робить
неможливим спільне проживання разом з
ним в одному будинку для інших осіб,
зокрема їх дочки ОСОБА_4 та її
малолітніх дітей, чим створює
перешкоди їм як власникам у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, просять виселити
останнього без надання іншого жилого
приміщення.

У судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 заявлені вимоги
підтримали, покликаючись на обставини,
викладені у позовній заяві. Крім того,
пояснили, що відповідач влаштовує з
ними конфлікти, чинив відносно них
фізичний тиск. Після застосування до
нього адміністративних стягнень за
вчинення насильства в сім'ї він свою
поведінку не змінив, залишити будинок у
добровільному порядку відмовляється,
створює перешкоди у розпорядженні
належним їм будинком, чим порушує їх
права як власників.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов не визнав, пояснив, що
підстави для його виселення відсутні,
правил співжиття він не порушує.

Заслухавши пояснення позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає заявлені вимоги
обґрунтованими і такими, що підлягають
до задоволення.

Судом встановлено, що позивачам
на праві спільної сумісної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1, що
підтверджується, свідоцтвом про
укладення шлюбу від 26.04.1980 року,
рішенням виконавчого комітету
Вичівської сільської ради
Зарічненського району від 07.07.1998 року №
14 про дозвіл на забудову земельної
ділянки, проектом забудови земельної
ділянки, дозволом на виконання
будівельних робіт, довідками
Вичівської сільської ради
Зарічненського району Рівненської
області від 22.04.2014р. № 1620, № 338 про
завершення будівництва та введення
зазначеного житлового будинку в
експлуатацію.

Також встановлено, що за згодою
позивачів у зазначений житловий
будинок після одруження, у 2004 році
вселилася їх дочка ОСОБА_4 разом з своїм
чоловіком ОСОБА_3 (відповідачем у
справі), пізніше у ньому стали
проживати та були зареєстровані їх
малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно до рішення Зарічненського
районного суду Рівненської області від
20 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 розірвано.

Після розірвання шлюбу
відповідач ОСОБА_3 продовжує проживати
у вказаному житловому будинку.

З постанов Зарічненського
районного суду Рівненської області від
13 листопада 2013 року, 09 січня 2014 року, 19
лютого 2014 року вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ч. 2 ст.
173-2 КУпАП України - вчинення насильства
в сім'ї відносно своєї колишньої
дружини ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_4 у судовому
засіданні показала, що з 2004 року разом з
ОСОБА_3 з дозволу батьків (позивачів у
справі) стала проживати у належному їм
будинку, що по АДРЕСА_1. В останні роки
відповідач став зловживати спиртними
напоями, вчиняти сварки та бійки. У
лютому 2013 року шлюб між ними було
розірвано. Після розлучення відповідач
залишився проживати у цьому ж будинку.
На прохання її та її батьків звільнити
помешкання не реагує. Він влаштовує
сварки та різного роду конфлікти,
чинить психологічний та фізичний тиск
відносно неї та її батьків, пошкоджує
майно у будинку, внаслідок чого вона
була змушена неодноразово разом з
дітьми залишати будинок. За вчинення
насильства в сім'ї неодноразово
притягався до адміністративної
відповідальності. Своїми діями створює
неможливі умови для сумісного
проживання.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судовому
засіданні показали, що позивачі та
ОСОБА_4 неодноразово зверталися до них
як до сільського голови та дільничого
інспектора міліції з приводу
протиправної поведінки ОСОБА_3,
скаржилися на те, що останній зловживає
спиртними напоями, на грунті чого
влаштовує в сім'ї сварки, погрожує
фізичною розправою, чинить на них
фізичний та психологічний тиск.

Свідок ОСОБА_9 у судовому
засіданні показала, що упродовж
останніх семи років до неї
неодноразово разом з дітьми приходила
ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що її чоловік
ОСОБА_3 їй погрожував, влаштовував
сварки та бійки. На таку поведінку
ОСОБА_3 неодноразово також їй
скаржилися і позивачі.

Таким чином, встановлено, що
відповідач систематичним порушенням
правил співжиття робить неможливим для
інших проживання з ними в одному
будинку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Ст. 319 ЦК України встановлено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

З огляду на викладені обставини справи
суд приходить до висновку, що до
правовідносин, що склались між
сторонами, підлягають застосуванню
норми цивільного права, а саме ст. 391 ЦК
України, відповідно до якої, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Виходячи із положень статей 16, 386, 391 ЦК
України власник вправі звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який враховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право. Тобто власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Встановлено, що позивачі, вселяючи
відповідача у належний їм житловий
будинок, мали на меті вирішення
житлових проблем своєї дочки ОСОБА_4 та
її сім'ї, розраховували на добросовісне
користування відповідачем цим майном,
зокрема, дотримання ним правил
співжиття. Останній своєю протиправною
поведінкою відносно них та їх дочки
порушує їх права як власників щодо
користування та розпорядження майном.
Створення відповідачем умов за яких є
неможливим проживання інших осіб разом
з ним в одному будинку є об'єктивною
перешкодою у здійсненні позивачами
своїх прав як власників цього майна,
зокрема, щодо розпорядження ним.

Згідно до положень ст. 150 ЖК УРСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею)
для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і
мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України
передбачено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Оскільки, встановлено, що відповідач
вселився в будинок за згодою позивачів,
однак систематичним порушенням правил
співжиття робить неможливим для інших
проживання з ним в одному будинку, а
заходи запобігання виявилися
безрезультатними, чим створює
перешкоди в користуванні та
розпорядженні цим домоволодінням, суд
прийшов висновку про усунення перешкод
шляхом виселення відповідача з
займаного житлового будинку на
підставі ст. 157, 116 ЖК УРСР.

На підставі наведеного та
керуючись ст. 16, 316-319, 321, 379-380, 383, 391 ЦК
України, ст. 116, 150, 157 ЖК УРСР, ст. 10, 11, 60,
88, 212 , 214, 224 ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом
виселення без надання іншого жилого
приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 із житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_1 судові витрати
в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80
коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_2 судові витрати
в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80
коп.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через
Зарічненський районний суд
Рівненської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Снітчук Р.М.