Справа № 347/409/13-ц
Провадження № 22-ц/779/423/2014
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретарів
Мельник О.В., Яковин М.Я.,

з участю:
представників ОСОБА_2: ОСОБА_3 і

ОСОБА_4; позивача - ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6 -

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського
районного суду від 23 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
пред'явили позов до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів. У позовній
заяві зазначили, що відповідачка
ОСОБА_8 у 2003 та 2004 роках подарувала їм
обом в рівних частинах домоволодіння з
господарськими будівлями і спорудами,
що розташоване по АДРЕСА_1 та земельні
ділянки загальною площею 2387 кв.м. З
метою приведення даного будинку у стан
придатний для проживання, ними було
проведено його реконструкцію на
загальну суму 532279 грн. Однак, у 2012 році
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про
визнання договорів дарування
домоволодіння та земельних ділянок
недійсними і рішенням Косівського
районного суду від 21.09.2012 року її позов
було задоволено. Посилаючись на те, що
вони витративши на реконструкцію
домоволодіння значну суму коштів, а
саме 532279 грн, залишились без
подарованого майна, просили позов
задовольнити та стягнути із ОСОБА_2 на
їх користь грошові кошти у розмірі 532279
грн та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду
від 23 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6
солідарно кошти в сумі 466677 грн та 3441 грн
судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також на невідповідність висновків
суду обставинам справи. Апелянт вважає
невірним висновок суду про те, що
позивачі являються добросовісними
набувачами, оскільки це суперечить
вимогам ст. 388 ЦК України. На її думку,
судом не було враховано того, що у
зв'язку із визнанням недійсними
договорів дарування спірних
домоволодіння та земельних ділянок,
вона являється законним власником
даного майна, а тому державна
реєстрація права власності на
домоволодіння за позивачами, яке
відбулося 20.11.2008 року, на її думку, є
лише технічною дією, і жодних юридичних
наслідків не створює. Відповідач
вказує на те, що судом при ухваленні
рішення було взято до уваги лише
пояснення свідків зі сторони
позивачів, натомість відхилив
пояснення свідків з її сторони, а також
неправомірно відхилено її клопотання
про проведення повторної судової
будівельно-технічної експертизи.
ОСОБА_2 вказує на те, що висновок №37/10-13
від 28.10.2013 року є необґрунтованим,
безпідставним, упередженим, а тому не
може бути належним та допустимим
доказом по справі. ОСОБА_2 вважає, що
взятий судом до уваги кошторис на
будівельні роботи по реконструкції
будинку від 11.02.2009 року не засвідчує
факту реального виконання будівельних
робіт та понесення позивачами витрат
на суму 532279 грн. Посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, ОСОБА_2 просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду
представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримали з мотивів наведених у ній.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 крім того
пояснив, що в переважній частині кошти
на придбання будівельних матеріалів і
на оплату робіт, необхідних для
реконструкції спірного будинку,
надавались ОСОБА_2 та її дочкою. Однак,
він визнав, що на реконструкцію цього
будинку позивачами використано, на
його думку, орієнтовно 5000 доларів США.
Після перерви в судовому засіданні
06.03.2014 року представник відповідачки -
ОСОБА_3 для врегулювання даного спору
запропонував позивачам від імені
довірителя відчуження їм належної
ОСОБА_2 земельної ділянки у м.Косові,
яка може бути використана для
індивідуального будівництва. Однак,
така пропозиція позивачами не була
прийнята.

ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 доводи
апеляційної скарги заперечили. ОСОБА_5,
зокрема, зазначив, що після отримання в
дар від бабусі спірного будинку, він та
сестра зібрали кошти, закупили дорогі
будівельні матеріали, розробили
кошторис та почали реконструкцію
названого будинку. Зазначили, що на
реконструкцію спірного будинку ними
було витрачено істотну суму коштів.
Тому рішення суду першої інстанції про
задоволення позову вважають законним
і обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін та позивача
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення коштів,
витрачених ними на реконструкцію
будинку, оскільки вони відповідають
зібраним у справі доказам, яким судом
дана належна оцінка.

Доводи апелянта про безпідставність
стягнення з неї коштів в користь
позивачів є необґрунтованими,
оскільки, по-перше, представником
ОСОБА_2 фактично частково визнано
обґрунтованість позову і
запропоновано варіант вирішення спору.
По-друге, твердження ОСОБА_2
спростовуються поясненнями свідків,
матеріалами справи, зокрема,
кошторисом реконструкції будинку (том
№1, а.с.26-48), копіями видаткових
накладних та чеками, які підтверджують
придбання будівельних матеріалів (том
№1, а.с.49-62) та висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
28.10.2013 року (том №2, а.с.37-47).

Судовою експертизою було визначено, що
ринкова вартість спірного
будинковолодіння до реконструкції, яка
була розпочата у 2009 році, становила 284814
грн. Після проведення робіт по
реконструкції ринкова вартість
згаданого будинку становить 751491 грн.
Також судовою експертизою
підтверджено, що при реконструкції
названого будинку були фактично
виконані всі роботи та використані
матеріали, які вказані в замовленому
позивачами кошторисі, виконаному 11.02.2009
року ПП «Фірма 7+1».

Судова будівельно-технічна експертиза
була призначена і проведена у
відповідності із вимогами норм
чинного законодавства України. Тому
сумніву в об'єктивності висновків
експертизи у колегії суддів не виникає.

Наданий апелянтом звіт про оцінку
майна, виконаний експертом - оцінювачем
23.08.2012 року, згідно якого вартість
названого вище будинку становить
тільки 142453 грн, не може бути прийнято до
уваги, оскільки не відображає дійсну
ринкову вартість цього будинку після
проведення його реконструкції. Із
змісту названого звіту вбачається, що
оцінка будинку була проведена фактично
виходячи із попередньої технічної
документації, в якій будівельний об'єм
вказано 271 куб.м, який був до
реконструкції.

Надані позивачами докази
підтверджують істотний об'єм
будівельних робіт, виконаних для
реконструкції згаданого будинку 1948
року побудови, та значну вартість
використаних для цього будівельних
матеріалів. У зв'язку із цим колегія
суддів зауважує, що згідно висновку
судової експертизи до реконструкції
будівельний об'єм житлового будинку
становив 271 куб.м., а після
реконструкції будівельний об'єм
будинку становить 384 куб.м. З наданих
сторонами фотографій, фотодокументів
експертизи вбачається, що названий
будинок після реконструкції настільки
змінився, що фактично це є новим
об'єктом нерухомого майна.

Твердження апелянта та її представника
про те, що реконструкція будинку була
проведена не за кошти позивачів, і об'єм
будівельних робіт, фінансованих
позивачами, був в дійсності незначним,
ніякими належними і об'єктивними
доказами не доведено. Тому воно не може
бути прийнято до уваги.

Однак, правильно встановивши фактичні
обставини справи, суд першої інстанції
помилково застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права. Вирішуючи спір, суд помилково
застосував ст. ст.334, 390 ЦК України, не
врахувавши, що спірні правовідносини
регулюються ст. ст.1212, 1213 ЦК України.
Адже, саме згідно ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути це
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. А ч.3
згаданої статті передбачено, що
положення цієї норми застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного за недійсним правочином.

У ч.2 ст.1213 ЦК України конкретизовано, що
у разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
вимоги позивачів про стягнення
витрачених на реконструкцію будинок
коштів. Доводи апелянта правильності
висновків суду не спростовують. Тому
підстав для скасування рішення немає.
Однак, рішення в даній справі підлягає
зміні, оскільки суд, по-перше, помилково
застосував ст. ст.334, 390 ЦК України.
По-друге, суд неправильно вказав у
резолютивній частині рішення про
стягнення в користь позивачів коштів
не порівно, як ними визначено, а
солідарно, що законом не передбачено.

На підставі наведеного та ст. ст.1212, 1213
ЦК України, керуючись ст.ст. 218; 307; 309; 313;
314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Косівського
районного суду від 23 грудня 2013 року в
даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5
кошти в сумі 233338 (двісті тридцять три
тисячі триста тридцять вісім) грн 50 коп
та 3441(три тисячі чотириста сорок одну)
грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6
кошти в сумі 233338 (двісті тридцять три
тисячі триста тридцять вісім) грн 50 коп.

Посилання в мотивувальній частині
рішення суду першої інстанції на ст. ст.
334, 390 ЦК України виключити.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання ним законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко