Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5807/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

суддів:
Микитюк О.Ю.,

Товянської О.В.

при секретарі: Савчук
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Департаменту
охорони здоров'я Житомирської обласної
державної адміністрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 03 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л
а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обгрунтування
заявлених вимог зазначила, що
працювала головним спеціалістом -
лікарем департаменту охорони здоров'я
Житомирської обласної державної
адміністрації. Наказом директора
департаменту від 11.06.2013 року їй було
оголошено догану за відсутність на
роботі 21.05.2013 року без поважних причин.
Вважає, що даний наказ не відповідає
фактичним обставинам і винесений з
порушенням вимог законодавства про
працю. Просила визнати його незаконним
та скасувати.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 03 лютого 2014 року
товариству ОСОБА_2 у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Вважає
необгрунтованим висновок суду про те,
що проходження або підтвердження
атестації є правом а не обов'язком
лікаря. Зазначає, що поважність причин
відсутності на роботі виключає вину
працівника у вчиненні дисциплінарного
проступку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працювала
лікарем-ревматологом в
ревматологічному відділенні
Житомирської обласної клінічної
лікарні ім.О.Ф.Гербачевського. 12.09.2008
року була прийнята на роботу в
управління охорони здоров'я
Житомирської ОДА на посаду головного
спеціаліста-лікаря відділу
організаційно-методичної та
лікувальної роботи. В період з 07.05 по
20.05.2013 року, а також з 22.05 по 05.06.2013 року
позивач була відсутня на роботі у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.
16.05.2013 року до департаменту охорони
здоров'я нею було передано заяву про
надання відпустки без збереження
заробітної плати строком на один день
для проходження атестації на
підтвердження категорії по
спеціальності «ревматологія» у Вищій
атестаційній комісії МОЗ України.
Вказана заява погоджена не була, про що
свідчить резолюція директора
департаменту охорони здоров'я від
20.05.2013 року. 21.05.2013 року ОСОБА_2 була
відсутня на робочому місці у
департаменті. Наказом директора
департаменту від 11.06.2013 року їй було
оголошено догану за відсутність на
роботі 21.05.2013 року без поважних причин,
внаслідок чого мало місце невиконання
службових обов'язків.

Згідно вимог ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватись трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

За змістом ст. 84 КЗпПУ та ст. 26 Закону
України «Про відпустки» за сімейними
обставинами та з інших причин
працівнику може надаватися відпустка
без збереження заробітної плати на
термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що підтвердження атестації є
правом, а не обов'язком лікаря.

Так, пунктом 1.10 Положення "Про порядок
проведення атестації лікарів",
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 19.12.1997 року
N 359 передбачено, що атестація на
присвоєння (підтвердження)
кваліфікаційних категорій проводиться
за бажанням лікаря. Відповідно,
необхідності проходити дану атестацію
саме 21.05.2013 року у позивача не було.

Крім зазначеного, суд дійшов
правильного висновку про те, що
працівник має право на відпустку без
збереження заробітної плати лише після
видачі відповідного наказу та
ознайомлення з ним. Наявність заяви
позивача від 16.05.2013 року про надання
відпустки та телефонна розмова з
працівником відділу кадрів не є
належними і допустимими доказами
правомірності відсутності ОСОБА_2 на
роботі 21 травня 2013 року. Таким чином,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що рішення ухвалено судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,304,307,308,313-315,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: Судді: