Справа № 2035/7696/2012
Провадження № 2/646/20/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого у справі судді -Нікуліної
Л.П.

за участю секретаря -Жорнік Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання заповіту
недійсним, усунення від права на
спадкування та визнання права
власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_2, який вподальшому
уточнила та просила визнати заповіт
померлої ОСОБА_4 від 14.02.2012 року на
користь ОСОБА_2 недійсним, усунути
відповідача від права на спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею
право власності на ? частин квартиру
АДРЕСА_1, що належить померлій ОСОБА_4,
як за спадкоємцем за законом.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначила, що у січні 2012 року її мати,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишила заповіт,
за яким своє майно, а саме, ? частку в
приватизованій квартирі АДРЕСА_1 та
земельну ділянку НОМЕР_1, що
розташована в Садовому товаристві
«Родники» Пісочинської селищної Ради,
заповідала відповідачу ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати померла. Після чого
їй стало відомо, що 14.02.2012 року, коли
мати була хвора та перебувала в
лікарні, вона залишила заповіт на імя
відповідача ОСОБА_2 Вважає заповіт,
вчинений померлою ОСОБА_4 не дійсним з
наступних підстав. Так, позивач
зазначила, що її мати ОСОБА_4 дуже
хворіла та на день посвідчення
заповіту перебувала в лікарні на
черговому профілактичному лікуванні,
так як стан її здоровя не поліпшувався.
21.07.2012 року ОСОБА_4 перенесла 3-й інсульт,
після чого померла. Коли мати хворіла
брат чинив їй усілякі перешкоди у
спілкуванні з матірю, не пускав її до
неї,забрав всі її документи, у зв'язку з
чим в неї немає свідоцтва про її смерть.
Після укладання заповіту відповідач
змінив своє відношення до неї та її
дочки, почав поводитись з ними дуже
агресивно, став чинити вдома сварки та
скандали, погрожував фізичною
розправою, пошкодженням майна,
допускав рукоприкладство та образи в
її адресу.

Також позивач просила усунути від
права на спадкування відповідача у
зв'язку з тим, що останній ухилявся від
надання належної допомоги хворій
матері, внаслідок чого вона змушена
була витрачати гроші на ліки та
достатнє харчування для матері,
економити себе та своєї дочки, наймати
сторонніх людей для догляд за хворою
матірю. Вважала, що відповідач під час
тяжкої хвороби матері, яка була в
безпорадному стані відповідач мав
можливість, але свідомо ухилявся від
надання матеріальної допомоги
моральної підтримки, з матірю не
спілкувався, не переймався станом її
здоровя, недостойно вів себе а
батьківському домі, лікування хворої
матері і догляд за нею цілком лежав на
її плечах і здійснювався її дочкою.

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
у судовому засіданні заперечували
проти позовних вимог позивача та
просили залишити їх без задоволення.

Третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 у судове засідання не
зявилась, про день та час слухання
справи повідомлена своєчасно та
належним чином.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Суд, вислухавши думку представника
позивача, відповідача та його
представника, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по м. Харкову
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції. (а.с. 103)

14.02.2012 року приватним нотарісом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було посвідчено заповіт
від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2, яким
заповідала останньому всю належну їй
на праві приватної власності частину
квартири АДРЕСА_1. (а.с. 69)

Згідно відповіді на запит КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» повідомило, що право
власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано на імя ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_1, ОСОБА_11 на праві спільної
сумісної власності, згідно свідоцтва
про право власності, виданого ХМЦПДЖФ
від 17.03.1997 року за реєстровим № 9-97-77349.
(а.с. 66, 7-9, 10)

Відповідно до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадування», за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або
особою, яка через стійкий розлад
здоров'я не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними. Для встановлення психічного
стану заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку експерта №
381-КЕ/2013/пп комісійної судово - медичної
експертизи, лікарські препарати, які
призначались хворій ОСОБА_4 у час її
лікування з 08.02.2012 року по 20.02.2012 року
(медична картка стаціонарного хворого
№ 153140 (№ 1417)) могли чинити вплив на стан
центральної нервової системи хворої, а
саме побічними ефектами від прийому
аспекарду могло бути запаморочення,
дзвін у вухах; від прийому пірацемату -
безсоння, головний біль, гіперкінезія,
порушення рівноваги, підвищена
дратливість, сплутаність свідомості,
галюцинації; актовегіну -
запаморочення, головний біль, втрата
свідомості, збудження; нікотинової
кислоти - запаморочення; від прийому
кавінтону - порушення сну (безсоння,
сонливість) запаморочення, головний
біль. Таким чином, комплексна дія
медичних препаратів на тлі існуючої
хворої неврологічної патології
(наслідки повторних ішемічних
інсультів в басейні правої середньої
мозкової артерії з лікворно-венозною
гіпертензією, астенічним синдромом,
афатичними розоадами та мне стичними
порушеннями) могла вплинути на
психологічний стан ОСОБА_4 під час
складання заповіту 14 лютого 2012 року.(Т. 2
а.с. 1-41)

Враховуючи зазначений висновок
експерта, суд вважає, що під час
укладання заповіту ОСОБА_4 під дією
лікарських препаратів не могла в
повному обсязі розуміти значення своїх
дій та керувати ними, у зв'язку з чим
заповіт від 14.02.2012 року підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України,
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був в безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Статтею 1258 ЦК передбачено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Цивільним Кодексом передбачена
черговість спадкоємців за законом,
відповідно до якої у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України),
у другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК
України), у третю чергу право на
спадкування за законом мають рідні
дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК
України), у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у
п'яту чергу право на спадкування за
законом мають інші родичі спадкодавця
до шостого ступеня споріднення
включно, причому родичі ближчого
ступеня споріднення усувають від права
спадкування родичів подальшого
ступеня споріднення. Ступінь
споріднення визначається за числом
народжень, що віддаляють родича від
спадкодавця. Народження самого
спадкодавця не входить до цього числа.
У п'яту чергу право на спадкування за
законом одержують утриманці
спадкодавця, які не були членами його
сім'ї. Утриманцем вважається
неповнолітня або непрацездатна особа,
яка не була членом сім'ї спадкодавця,
але не менш як п'ять років одержувала
від нього матеріальну допомогу, що була
для неї єдиним або основним джерелом
засобів до існування (ст. 1265ЦК України).

Згідно п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 ,,Про судову практику у справах
про спадкування" правило частини
п"ятої ст. 1224 ЦК України стосується
всіх спадкоємців за законом, зокрема й
тих, які відповідно до Сімейного
Кодексу не були зобов"язані
утримувати спадкодавця. Безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування. Вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред"явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов"язані зі
спадкуванням права та обов"язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій ст. 1259 ЦК
України.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає у винній поведінці
особи, яка, усвідомлюючи свій обов'язок,
мала можливість його виконувати, але не
вчинила необхідних дій.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_2 є
спадкоємцями першої черги однаково.

Так, свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_9 у
судовому засіданні підтвердили той
факт, що відповідач ОСОБА_2 постійно
проживав разом з батьками та допомагав
своїй матері продуктами харчування та
ліками. З лютого 2011 року ОСОБА_2 найняв
для своєї матері доглядальницю ОСОБА_18
Також, зазначені свідки підтвердили, що
ОСОБА_12 не проживала разом з батьками у
зв'язку з постійним находженням за
кордоном.

Свідок ОСОБА_11, яка є рідною дочкою
позивачки, у судовому засіданні
показала, що постійно проживала разом
з бабусею та дідусем за адресою:
АДРЕСА_1 та на гроші, які їй пересилала
мати з за кордона доглядала за ними,
покупала їжу та ліки. Після того, як
бабуся ОСОБА_4 залишила заповіт на імя
ОСОБА_2, останній почав себе агресивно
вести, сказав їй щоб вона виписувалась
з квартири, а якщо ні, то вона повинна
була сплачувати йому по 150,00 гривень в
місяць за проживання в квартирі. Також,
зазначила, що відповідач ОСОБА_2
постійно чинив сварки вдома, допускав
рукоприкладство.

Враховуючи показання свідків, суд
приходить до висновку, що позивач
ОСОБА_1 так і відповідаа ОСОБА_2
піклувались про померлу ОСОБА_4, про що
свідчать надані суду копії квитанцій
за придбання продуктів харчування та
ліків в період її хвороби. (а.с. 17-51, 97-128)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. При цьому доказування
жодним чином не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 в порушення вимог ст.
60 ЦПК України не надала суду жодних
доказів, які б свідчили про вину
відповідача, не наведено жодного
доказу, який підтверджував би підстави
для усунення ОСОБА_2 від спадкування
після померлої ОСОБА_4 Відсутні
посилання на підстави звільнення від
доказування визначені у ст. 61 ЦПК
України.

Тому суд вважає, що позов пред'явлено
всупереч ч.1 ст.3 ЦПК України не
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод та
інтересів, а з метою позбавлення
відповідача належного йому права на
спадкування.

Що стосується позовної вимоги позивача
про визнання права власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, суд приходить
до наступного.

За змістом п. 24 постанови пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за №7 «Про судову практику у справах
про спадкування»при розгляді справ про
визнання права власності в порядку
спадкування повинна бути наявна
спадкова справа стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Так, відповідно до відповіді Першої
Харківської державної нотаріальної
контори від 22.10.2012 року, після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 із
заявами про прийняття спадщини або
відмову від прийняття спадщини ніхто
не звертався, спадкова справа не
заводилась. (а.с. 129-130)

Однак, у матеріалах справи відсутні
буді-які відомості, що ОСОБА_1 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на спадщину, тому її
звернення до суду з цих підстав є
передчасним та суд правомірно
відмовляє їй в цій вимозі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
законним позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 11, 60, 61, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.
1217, 1218, 1223, 1224, 1257, 1258, 1259, 1261 ЦК України, п.6
24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року № 7 ,,Про
судову практику у справах про
спадкування", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання заповіту
недійсним, усунення від права на
спадкування та визнання права
власності- задовольнити частково.

Визнати заповіт, укладений від імені
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та
посвідчений 14.02.2014 року Приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим № 144 - недійсним.

В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст.294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.П. Нікуліна