АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю. М.

Суддів : Заводян К.І., Лисак І.Н.

При секретарі : Ковальчук Н.О.

За участю: представника позивача -
Буздуган Н.І., представника відповідача
- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по кредиту за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 09 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернулося до Першотравневого
районного суду м.Чернівці з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
кредиту, посилаючись на наступне.

06.10.2008 року сторони уклали договір про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії №51, відповідно до якого банк
відкрив позичальнику відновлювальну
кредитну лінію на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності в розмірі 12000
гривень з оплатою по відсотковій
ставці 22,00% річних, зі строком
повернення до 05 серпня 2010 року.

Відповідно до умов договору, за
прострочення повернення кредитних
коштів позичальник сплачує банку пеню
з розрахунку 1% від простроченої суми.

В порушення умов кредитного договору
відповідач не виконував кредитні
зобов'язання щодо порядку погашення
заборгованості кредитом, внаслідок
чого виникла заборгованість по кредиту
у сумі 184059 грн. 47 коп., в тому числі: 11877
грн. 88 коп.; сума нарахованих відсотків
по заборгованості 116 грн. 28 коп.; сума
нарахованих відсотків по простроченій
заборгованості - 37810 грн. 79 коп.; пеня за
прострочення погашення відсотків та
кредиту - 134252 грн. 52 коп.

Просив стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 184059 грн. 47 коп. та понесені судові
витрати.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 09 січня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 09 січня 2014 року
змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11847,88 грн.
суми основного боргу за кредитним
договором, 7169,64 грн. суми нарахованих
відсотків по заборгованості, 178,20 грн.
загальної суми нарахованої пені, а у
решті позовних вимог відмовити;
визначити порядок виконання, яким
розстрочити виконання рішення на строк
24 місяці з дня винесення рішення, зі
сплатою залишку
________________________________________________________________________
__________________№22ц-794/356/14 р.
Головуючий у 1
інстанції: Стоцька Л.А.

Категорія : 19/27

Доповідач: Винту Ю.М.

суми основного боргу 11847,88 грн.
щомісячно по 493,67 грн. та розстрочити
виконання рішення на строк 24 місяці з
дня винесення рішення, зі сплатою суми
нарахованих відсотків по
заборгованості 7169,64 грн. щомісячно по
298,74 грн.; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» на користь ОСОБА_3 465,97 грн.
витрат, пов'язаних з оплатою судового
збору.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції, дав неправильну оцінку
зібраним доказам, зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи,
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлено строк йото виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу
України визначено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу
України розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.

Зібраними по справі доказами
встановлено, що 06 жовтня 2008 року між
ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
в особі Філії «Прикарпатське
регіональне управління» був укладений
кредитний договір №51, відповідно до
якого позичальнику було надано
кредитні кошти на загальну суму 12 000
грн. зі сплатою відсотків за
користування грошовими коштами у
розмірі 22% річних та з терміном
погашення кредитних ресурсів до 05
серпня 2010 року.

Умовами кредитного договору, зокрема
пунктом 4.5 передбачено, що процентна
ставка за користування кредитними
ресурсами за цим договором може бути
змінена банком в односторонньому
порядку. Про вказану зміну процентної
ставки банк письмово повідомляє
позичальника не менше, ніж за 5 днів до
набуття чинності процентної ставки.

Таким чином, сторони даного договору
чітко врегулювали договірні відносини
на свій розсуд, що відповідає загальним
засадам цивільного законодавства і
повністю відповідає приписам ст.6 ЦК
України, яка регулює питання щодо
загальних засад актів цивільного
законодавства.

26.10.2011 року та 13.12.2011 року АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» розмістив
повідомлення в газеті «Урядовий
Кур'єр») про зміну тарифів за
користування платіжними картками
відповідно з 18.11.2011р. та з 04.01.2012 року.
Для детального ознайомлення банк
запропонував своїм клієнтам
звертатися до будь-якого відділення,
або ж скористатися повідомленням на
відповідному сайті.

Таким чином, відповідно до умов п.4.5
зазначеного вище кредитного договору
банк збільшив відсоткову ставку за
користування кредитними ресурсами,
виданими ОСОБА_3 з 18.11.2011р. - до 40% річних,
а з 04.01.2012р. - до 60% річних.

У разі незгоди з даними змінами,
відповідно до умов, визначених цим же
пунктом кредитного договору ОСОБА_3
зобов'язаний був сповістити про це банк
протягом 3 днів та повернути залишок
кредитних ресурсів банку.

Проте, в порушення погоджених
сторонами умов кредитного договору,
він не повідомив банк про свою незгоду
та не повернув кредитні ресурси у
визначений договором строк.

Крім того, з розрахунку заборгованості
чітко видно, що ОСОБА_3 неналежно
виконував умови кредитних зобов'язань,
зокрема, з отриманих у строкове і
платне користування 12 000 грн., на час
постановлення судом рішення повернув
трохи більше 100 грн., а тому його
заборгованість перед банком тільки за
тілом кредиту складала 11 847,88 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч.2 ст.509 ЦК).

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи справи були досліджені
розрахунки заборгованості.

З наданого суду додаткового розрахунку
заборгованості за кредитом ОСОБА_3
вбачається, що банк нараховував
заборгованість, виходячи з початкової
процентної ставки за умовами 4.1
кредитного договору, тобто з
розрахунку тільки 22% річних без
врахування проведених змін до 40% та до
60% річних. Сума заборгованості за тілом
кредиту станом на серпень 2010 року
становила 11 847,88 грн.

В свою чергу, представник апелянта
ОСОБА_2 посилається на арифметичну
помилку, допущену банком при
визначенні суми тіла кредиту,
внаслідок чого були невірно
розраховані відсотки та пеня, та надав
суду свій розрахунок кредитної
заборгованості ОСОБА_3

Зокрема, ОСОБА_2 стверджує, що сума
основного боргу з 01.09.2012р. збільшилась
на 30,00 грн., хоча позичальник не
отримував цих коштів.

В той же час, як пояснив представник
банка, сума заборгованості за тілом
кредиту була незмінною до 03.09.2012 р.,
тобто до дати списання з карткового
рахунку 30,00 грн. за оновлення кредитної
картки, що підтверджується випискою по
рахунку НОМЕР_1, відкритого ОСОБА_3 для
її обслуговування. В зв'язку з тим, що
позичальник не повернув кошти за
виготовлення нової картки, дана сума
була додана до кредиту заборгованості
і починаючи з 01.09.2012р. та на день
пред'явлення банком позову становила 11
877,88 грн.

Отже, твердження апелянта щодо
незаконного збільшення заборгованості
за тілом кредиту і, як наслідок,
відсотків та пені, спростовується
вищенаведеним.

Банк, як кредитодавець вправі вимагати
від позичальника повернення суми
кредиту та сплати процентів у розмірі,
встановленому у договорі. Виплата
процентів за користування кредитом
здійснюється у строки, встановлені
кредитним договором. Якщо сторони не
погодили інше, кредитодавець вправі
вимагати сплати процентів щомісяця до
дня повернення кредиту (ч.2 ст.1048 ЦК
України).

Що стосується стягнення на користь
Банку пені, необхідно зазначити, що п.6.1
кредитного договору сторони визначили
умови її розрахунку та встановили, що
пеня нараховується за прострочення
повернення кредитних ресурсів з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення.

З розрахунку заборгованості видно, що
сума пені заявлена банком та стягнута
судом нарахована відповідно до умов
укладеного між сторонами договору та в
межах строку позовної давності,
визначеного ч.2 статті 258 ЦК України, а
саме, за один останній рік.

Не може слугувати підставою для
скасування законного і обґрунтованого
рішення суду посилання представника
апелянта на те, що суд не визначив
порядок виконання цього рішення,
оскільки питання виконання судового
рішення не може бути предметом спору
між сторонами під час розгляду спору
про стягнення заборгованості по
кредиту, а вирішується під час
виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131
ЦПК України, представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції
обґрунтовані докази про невірне
нарахування банком суми
заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції відповідачем та його
представником також не заявлялося
клопотання про проведення експертизи
правильності нарахування всіх
платежів за невиконання відповідачем
кредитних зобов'язань перед позивачем.

Враховуючи наведене,
колегія приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального й
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 09 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :