АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1661/14
Головуючий в 1 інстанції Демидова С.О.
Справа 412/1179/2012
Доповідач Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договорів недійсними за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про визнання договорів
недійсним. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачка посилалась на
те, що після отримання позовної заяви
про стягнення з неї заборгованості за
кредитним договором на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» їй стало відомо, що 22
березня 2007 року між нею та відповідачем
було укладено кредитний договір № DNHLGA
00000674, та у цей же день укладено договір
іпотеки квартири АДРЕСА_1. Вказані
договори вона на не підписувала,
грошові кошти не отримувала, тому
просила суд визнати кредитний договір
та договір іпотеки недійсними (а.с.3-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання про визнання
договорів недійсними - відмовлено
(а.с.93-95).

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.93-95).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено кредитний
договір № DNHLGA 00000674 про надання
грошових коштів у вигляді
поновлювальної лінії у розмірі 82 000
доларів США. На забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором 22 березня 2007 року між ОСОБА_1
та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
договір іпотеки № DNHLGA 00000674 (а.с. 8-9).

Відповідно висновку експерта № 70/04-444
від 06 вересня 2013 року підпис від імені
ОСОБА_1 в графі «Позичальник» у
кредитному договорі № DNHLGA 00000674 від 22
березня 2007 року виконані ОСОБА_1, а
підпис від імені ОСОБА_1 в графі
«Іпотекодавець» договору іпотеки
квартири № DNHLGA 00000674 від 22 березня 2007
року виконаний ОСОБА_1 (а.с.73-79).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачка не надала належних
та допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, а тому відсутні
підстави для їх задоволення.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а
відповідно до ст.. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Згідно із ст.. 218 ЦК
України, заперечення однієї із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами запису та іншими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлялись позовні вимоги
про визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними. Підстави
недійсності правочинів зазначені у ст..
203, ст. 215 ЦК України але жодних підстав
для визнання вказаних правочинів
недійсними у судовому засіданні не
було встановлено, посилання позивача
на те, що вказані договори вона не
підписувала, спростовуються висновком
експерта № 70/04-444 від 06 вересня 2013 року.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову, а доводи апеляційної скарги про
те, що суд розглянув справу за
відсутності представника позивачки, не
прийнявши до уваги клопотання про
перенесення розгляду справи, - не
можуть бути підставою для скасування
рішення, оскільки доказів на
підтвердження поважної причини неявки
представника позивачки ОСОБА_2 у судове
засідання не було надано.

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильну оцінку доказів не може
бути прийнято до уваги, оскільки згідно
із ст. 212 ЦПК України виключне право
оцінки доказів належить суду 1
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач втручався у проведення
експертизи - є надуманими і
голослівними, а посилання на те, що
Банком і судом порушуються права
неповнолітніх дітей позивачки - не
мають правового значення для вирішення
спору.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться до повторень обставин
справи, викладених у позовній заяві, та
цитування норм діючого законодавства і
не спростовують правильність
висновків суду.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: