АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/1537/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Федорончук В.Б. Провадження
№ 22-ц/789/295/14 Доповідач - Дикун
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю - апелянта ОСОБА_1 та її
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3;
представників відповідачки ОСОБА_4-
ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бучацького районного суду
від 31 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Озерянської
сільської ради Бучацького району
Тернопільської області та третьої
особи - відділу Держземагенства у
Бучацькому районі про скасування
рішення, визнання протиправними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, вилучення спірної
земельної ділянки і повернення її в
користування, зобов'язання відновити
межі земельної ділянки та не чинити
перешкоди у приватизації земельної
ділянки,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд із позовом до ОСОБА_4, Озерянської
сільської ради Бучацького району,
третя особа - відділ Держземагенства у
Бучацькому районі про скасування
рішення, визнання протиправними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, вилучення спірної
земельної ділянки і повернення її в
користування, зобов'язання відновити
межі земельної ділянки та не чинити
перешкоди у приватизації земельної
ділянки. Позивач зазначала, що
відповідачка ОСОБА_4 захопила частину
її земельної ділянки площею 58 кв.м., та
безпідставно приватизувала її, а
також, що Озерянська сілька рада чинить
їй перешкоди у приватизації земельної
ділянки у розмірах та межах, котрою
вона користувалась при прийнятті у
спадщину будинку після смерті матері
ОСОБА_8 А тому просила скасувати
рішення ради на підставі якого були
видані державні акти на право
власності на земельну ділянку на
ОСОБА_4; визнати протиправними державні
акти серії ЯД №228472 від 04.03.2008р., серії
ЯД №228473 від 04.03.2008р; вилучити у ОСОБА_4
спірну земельну ділянку, повернувши цю
ділянку у її користування; зобов'язати
раду відновити межі земельної ділянки,
які існували між спірними земельними
ділянками, а також зобов'язати сільську
раду не чинити їй перешкод у
приватизаціїземельної ділянки у тих же
розмірах і на тій же території, в межах
яких вона користувалась при прийнятті
спадщини.

Рішенням Бучацького районного суду від
31 грудня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Озерянської
сільської ради Бучацького району
Тернопільської області та третьої
особи - відділу Держземагенства у
Бучацькому районі про скасування
рішення, визнання протиправними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, вилучення спірної
земельної ділянки і повернення її в
користування, зобов'язання відновити
межі земельної ділянки та не чинити
перешкоди у приватизації земельної
ділянки відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

В обгрунтування вимог апелянт
зазначає, що суд безпідставно прийшов
до переконання, що нею пропущено строк
позовної давності, оскільки про точну
площу земельної ділянки 54 кв.м,
захопленої у неї відповідачкою, вона
дізналася 25 червня 2013 року із листа ФОП
ОСОБА_9, який провів обміри її земельної
ділянки. При вирішенні справи судом
безпідставно не взято до уваги як доказ
матеріали, складені ФОП ОСОБА_9 та інші
докази, зокрема, лист Озерянської
сільської ради №424 від 12.11.2013 р., справа
розглянута поверхнево.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, представника
апелянта, ознайомившись з матеріалами
справи, доводами апеляційної скарги в
її межах, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
- до часткової зміни, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка та
відповідачка ОСОБА_4 є суміжними
землекористувачами.

ОСОБА_10 (чоловікові відповідачки)
виділено в безстрокове користування
земельну ділянку площею 900 кв.м для
забудови в с.Озеряни Бучацького району
Тернопільської області відповідно до
рішення Озерянської сільської ради
депутатів трудящих від 23 травня 1976 року
(а.с.90)

Згідно з актом відведення в натурі
земельної ділянки для індивідуального
будівництва в с.Озеряни Бучацького
району Тернопільської області від 20
серпня 1982 року ОСОБА_8 (матері
позивачки) відведено в натурі ділянку
площею 800 кв.м., виділену під забудову
садиби на підставі рішення виконавчого
комітету Озерянської сільської ради
депутатів трудящих від 26 березня 1973
року №6 (а.с.12-14)

Після смерті ОСОБА_8 в 1992 році позивачка
успадкувала житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1, що вбачається із
рішення Бучацького районного суду від
10 листопада 2005 року, яким визнано за
ОСОБА_1 право на спадкове майно за
законом після смерті матері ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до ст.30
ЗК України в редакції Закону України
№2196-12 від 13.03.1992 року до позивачки, як
спадкоємиці житлового будинку,
перейшло право користування земельною
ділянкою для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель.

Будь-яких правоустановлюючих
документів щодо прав користування
земельною ділянкою для ведення
особистого селянського господарства з
визначенням меж такої ділянки в натурі
(на місцевості) позивачкою не
представлено.

Рішенням Озерянської сільської ради
Бучацького району від 26 вересня 2007
року №90 відповідачці ОСОБА_4(після
померлого ОСОБА_10) безоплатно передано
у власність земельні ділянки для
будівництва, обслуговування житлового
будинку, господарських будівель площею
0,0800 га та для ведення особистого
селянського господарства площею 0,3563 га
і надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів на зазначені
земельні ділянки.

Відповідно до акта визначення та
погодження зовнішніх меж земельних
ділянок від 10.12.2007 року в присутності
землекористувача ОСОБА_4 було виконано
погодження меж земельної ділянки із
суміжними землекористувачами ОСОБА_2,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Згідно з державним актом серії ЯД №228472
від 04.03.2008р. ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,0800 га, що
розташована в с.Озеряни Бучацького
району Тернопільської області і
призначена для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських споруд.

Відповідно до державного акту серії ЯД
№228473 від 04.03.2008р. ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,1563 га, що
розташована в с.Озеряни Бучацького
району Тернопільської області і
призначена для ведення особистого
селянського господарства.

Судом встановлено, що земельні ділянки
сторін розділяє межа у вигляді огорожі,
встановленої позивачкою, яку з тих пір
протягом п'ятнадцяти років не
переміщували, про що не заперечили
сторони. Крім того, на межі між
земельними ділянками знаходиться
криниця, котра перебуває у
користуванні як позивачки, так і
відповідачки.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог відповідачі зазначили,
що огорожа між суміжними земельними
ділянками була збудована приблизно
п'ятнадцять років тому, до виготовлення
державного акта, ОСОБА_4 не захоплювала
частини земельної ділянки позивачки,
оскільки огорожа між суміжними
земельними ділянками була встановлена
п'ятнадцять років тому, до отримання
позивачкою оспорюваних державних
актів на право власності на земельні
ділянки та встановлення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) і
складання плану земельної ділянки та з
того часу жодного разу не переносилась.
Крім того, на межі спірних земельних
ділянок є криниця, котра теж є межовим
знаком і зміщена не була.

Пунктом 1.13 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 4 травня 1999 року
№43, складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.

Згідно із пунктом 2.3. зазначеної
Інструкції план земельної ділянки
складається з визначенням на ньому її
меж і розмірів, описом меж суміжних
власників землі і землекористувачів.
На плані показуються: межі всіх
черезсмужних ділянок, що передаються
(надаються) у власність або
користування в межах відповідної Ради
народних депутатів; лінійні проміри по
межі земельної ділянки; всі поворотні
точки меж земельної ділянки; всі точки,
закріплені в натурі (на місцевості)
довгостроковими межовими знаками; На
плані зовнішніх меж земель власників і
користувачів показуються вкраплені
земельні ділянки сторонніх власників
землі і землекористувачів та додається
їх список. План земельної ділянки
складається у масштабі, який
забезпечує чітке зображення всіх
елементів і написів.

Тобто, складанню і видачі державного
акта на право власності на земельну
ділянку обов'язково передує
встановлення (відновлення,
перенесення) меж земельної ділянки в
натуру, на місцевості, державний акт
відповідача містить картографічний
план земельної ділянки із зазначенням
її зовнішніх меж та поворотних точок.

Зазначені вимоги були дотримані при
виготовленні технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку
відповідачки ОСОБА_4(а.с.28-41), зокрема,
були визначені та погоджені на
місцевості зовнішні межі земельних
ділянок, про що свідчить акт визначення
та погодження на місцевості зовнішніх
меж земельних ділянок від 10.12.2007 року
(а.с.36), підписаний стороною позивачки.
Суд обгрунтовано не прийняв до уваги
оспорення даного погодження
позивачкою, оскільки з часу складення
даного акта і до 2012 року у сторін не
виникало зауважень щодо нього, про
зазначене ствердила представник
сільської ради, та не заперечили
сторони. Ст.106 ЗК передбачено,
що власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначається центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками
визначено механізм відновлення меж
земельних ділянок на місцевості, який
здійснюють: виконавець - юридична або
фізична особа, яка отримала ліцензії на
проведення робіт із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт; замовник
-орган державної влади, орган місцевого
самоврядування; власник (користувач)
земельної ділянки, який замовляє
роботи із встановлення (відновлення)
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

За таких обставин, коли судом
встановлено, що оспорювані державні
акти відповідачки були виготовлені
після встановлення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) та
складання кадастрових планів
земельних ділянок, погодження їх із
суміжними землекористувачами, у тому
числі і позивачкою, огорожа між
суміжними земельними ділянками була
встановлена стороною позивачки ще до
отримання відповідачкою державного
акту на право власності на земельну
ділянку та з того часу не переносилась,
а також, на межі спірних земельних
ділянок є криниця, котра є межовим
знаком і не зміщена, суд дійшов вірного
висновку, що обставини захоплення
відповідачкою ОСОБА_4 земельної
ділянки позивачки не встановлені.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги на
підтвердження факту захоплення
земельної ділянки позивачки
відповідачкою ОСОБА_4 даних обміру
земельної ділянки позивачки, складені
ФОП ОСОБА_9, оскільки вони належним
чином не завірені, суперечать іншим
матеріалам справи. Так, за обмірами ФОП
ОСОБА_9 криниця повинна знаходитись на
земельній ділянці позивачки а.с.16, що не
відповідає самому плану забудови
садиби спадкодавця ОСОБА_8(а.с.14), де
криниця під №8 зазначена на межі
спірних земельних ділянок; А також
зазначений підприємець зробив
висновки про захоплення відповідачкою
частини земельної ділянки позивачки
для ведення особистого селянського
господарства, хоча матеріали справи не
містять жодного правоустановлюючого
документа, що підтверджував би право на
користування земельною ділянкою для
ведення особистого селянського
господарства з визначенням меж такої
ділянки в натурі (на місцевості).

Оскільки порушення прав позивачки у
сфері земельних правовідносин
відповідачами по справі за наявними
доказами - матеріалами справи судом не
встановлено, суд прийшов до вірного
висновку про відсутність підстав для
скасування рішення ради на підставі
якого були видані державні акти на
право власності на земельну ділянку на
ОСОБА_4; визнання протиправними
оспорюваних державних актів серії ЯД
№228472 від 04.03.2008р.,серії ЯД №228473 від
04.03.2008р; вилучення у ОСОБА_4 спірної
земельної ділянки; А також, що відсутні
підстави для зобов'язання сільської
ради відновити межі земельної ділянки,
які існували між спірними земельними
ділянками, а також зобов'язання
сільської ради не чинити їй перешкод у
приватизації земельної ділянки у тих
же розмірах і на тій же території, в
межах яких вона користувалась при
прийнятті спадщини.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що
позивачка у грудні 2007 року, в ході
погодження межі земельної ділянки,
могла довідатися про порушення її прав
на землю, а тому навіть у випадку
обгрунтованості позовних вимог, позов
до задоволення не підлягає, внаслідок
спливу позовної давності, встановленої
ст.257 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов хибного
висновку про необхідність відмови в
задоволені позову як по суті позовних
вимог, так і за пропуском строку
позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Правові наслідки спливу строку
позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановлено,
що у позивача немає суб'єктивного
права, про захист якого він просить, або
ж воно не порушувалось чи не
оспорювалось, суд повинен відмовити в
позові не через пропущення строку
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Встановивши, що право позивача не
порушене та відмовляючи йому в
задоволені позову по суті вимог, суд
першої інстанції зазначених вимог
закону не врахував і відмовив у
задоволенні позову як за
безпідставністю позовних вимог і
порушеного права позивача, так і за
спливом строку позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
виключення з мотивувальної частини
рішення суду посилання на відмову в
задоволені позову з підстав спливу
строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін, оскільки
відповідає вимогам закону, наданим
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Бучацького районного суду від
31 грудня 2013 року змінити. Виключити з з
мотивувальної частини рішення суду
посилання на пропущення строку
позовної давності, як на підставу
відмови в задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Озерянської сільської ради
Бучацького району Тернопільської
області та третьої особи - відділу
Держземагенства у Бучацькому районі
про скасування рішення, визнання
протиправними державних актів на право
власності на земельну ділянку,
вилучення спірної земельної ділянки і
повернення її в користування,
зобов'язання відновити межі земельної
ділянки та не чинити перешкоди у
приватизації земельної ділянки.

В іншій частині рішення Бучацького
районного суду від 31 грудня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун