АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/375/14
Головуючий в І інстанції
Колєсніченко Т.Є. Категорія: 20
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2014 року березня місяця « 03» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Склярської І.В. Радченка
С.В.при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від « 26» лютого 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
Херсонської товарної біржі «Ізумруд»
про визнання права власності на нежиле
приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2007р. ОСОБА_7 звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_6 про визнання права
власності на нежиле приміщення площею
18,4кв.м, розташоване в цокольному
поверсі будинку АДРЕСА_1. При цьому
покликався, що 21.10.2004р. на підставі
усної домовленості в рахунок купівлі
вказаного приміщення передав
відповідачу 19000 грн., який в свою чергу
передав йому нерухомість в повне
володіння і розпорядження, проте
ухиляється від укладення договору
купівлі-продажу в установленому
порядку.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 26.02.2007р. позов задоволено,
визнано за ОСОБА_7 право власності на
нежиле приміщення площею 18,4кв.м,
розташоване в цокольному поверсі
будинку АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду
подали ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5,
яка участі у справі не приймала та
вважає, що рішенням суду вирішено про
її права та обов'язки. При цьому
апелянти посилаються на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу
від 21.10.2003р. купив у ОСОБА_8 нежиле
приміщення підвалу загальною площею
40,3кв.м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ним
Херсонським ДБТІ 20.11.2003р. /а.с. 3, 4/.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що оскільки відповідач ОСОБА_6 не
заперечує факт отримання від ОСОБА_7
грошей за спірне приміщення, сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, відбулося його повне
виконання, то на підставі ч.2 ст. 220 ЦК
України договір купівлі-продажу між
сторонами є дійсним та позивач набув
право власності на це приміщення.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо, оскільки судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, не доведено
обставини, які суд вважав
встановленими, порушено норми
матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 657 та ч.3 ст. 640 ЦК
України в редакції, що діяла станом на
21.10.2004р., договір купівлі-продажу
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, та є укладеним з
моменту державної реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Виходячи із аналізу вказаних норм
права, ч.2 ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Проте суд вищевказані положення закону
не врахував та неправомірно визнав за
позивачем право власності на нерухоме
майно за договором купівлі-продажу,
який не є укладеним, та на
підтвердження якого відсутні письмові
докази.

Крім того, судом неповно встановлено
обставини справи щодо належності
позивачу спірного майна.

З матеріалів інвентарної справи №22960,
оглянутої судовою колегією,
вбачається, що жилий будинок літ. А
АДРЕСА_1 має три поверхи і підвал,
цокольний поверх відсутній.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 20.02.2004р. ОСОБА_6 належить
нежиле приміщення площею 18,3кв.м за
адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконкому Херсонської міської ради №87
від 17.02.2004р.

Право власності відповідача на нежилі
приміщення підвалу площею 40,3кв.м в
АДРЕСА_1 підтверджується договорами
купівлі-продажу від 21.10.2003р.

Після продажу 22.01.2004р. ОСОБА_9 нежилого
приміщення підвалу загальною площею
21,9кв.м в АДРЕСА_1, у власності ОСОБА_6
залишилося нежилі приміщення підвалу
загальною площею 18,4кв.м, про що 26.09.2005р.
внесено запис в реєстр прав власності
на нерухоме майно.

При відсутності цокольного поверху в
будинку АДРЕСА_1 та підтвердження права
власності ОСОБА_6 на нежиле підвальне
приміщення, суд неправомірно визнав за
ОСОБА_7 право власності на приміщення,
розташоване в цокольному поверсі
будинку, що спричинило створення ХДБТІ
окремої інвентарної справи на
неіснуюче приміщення.

Судом також не з'ясовано обставини
набуття відповідачем права власності
на спірне приміщення.

Так поза увагою суду залишився факт
перебування ОСОБА_6 в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5 з 03.12.1993р., що зумовлює
належність спірного приміщення
вказаним особам як подружжю на праві
спільної сумісної власності на
підставі ст. 22 КпШС України.

Нотаріально посвідчена угода ОСОБА_5 на
розпорядження з боку ОСОБА_6 цим майном,
як це передбачено ст. 65 СК України,
відсутня, що також свідчить про
допущення судом порушення прав ОСОБА_5
та позбавлення за таких обставин
юридичного значення факту визнання
відповідачем позову в силу ч.4ст.174 ЦПК
України.

З огляду на вищенаведене, рішення суду
як ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
слід скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи ОСОБА_7 в ході апеляційного
розгляду справи про очевидність для
апелянтів здійснення ним як власником
прав розпорядження спірним
приміщенням, як доказ дійсності
договору купівлі продажу від 21.10.2004р.,
оскільки ці доводи не мають юридичного
значення з підстав вище викладених.

На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303, 316, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,2,4
ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 26 лютого 2007 року
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 12 березня 2014
року

Рішення набрала законної сили 03
березня 2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:
О.О.Благовещенська