Провадження №2/761/698/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Харитоновій
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" філії - Головного
управління по м. Києва та Київської
області територіально відокремленого
без балансового відділення № 10026/0104 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації,
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
виселення та визнання такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Державний ощадний банк
України" філія - Головне управління по
м. Києву та Київській області
територіально відокремленого без
балансового відділення № 10026/0104 АТ
«Ощадбанк» звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах
дітей Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації,
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
виселення та визнання такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 31.03.2008р. між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений договір відновлювальної
кредитної лінії №16 за яким позивачем
були надані грошові кошти відповідачу
ОСОБА_1 в сумі 500000,00 грн, на умовах
сплати процентів за користування
кредитом в розмірі 16% строком на 10 років
з терміном остаточного погашення не
пізніше 30.03.2018р. Додатково для
забезпечення виконання зобов'язання за
зазначеним договором між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
Іпотечний договір №34 від 31.03.2008р., за
яким відповідач ОСОБА_1 передав в
іпотеку майно, а саме : трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.05.2010р. з відповідача ОСОБА_1
на користь позивача було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 593236,29 грн. та судові витрати в
розмірі 1820,00 грн. та 20.09.2010р. видано
виконавчий лист. 19.10.2010р. ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, а 01.02.2011р. постанову про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні. ТОВ «Торговий
дім Укрспецреалізація» було проведено
троє прилюдних торгів по реалізації
арештованого майна, що належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_1,
але майно не виявилось можливим
реалізувати. 11.05.2012р. ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві було винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві. 22.06.2012р. ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Підписуючи іпотечний
договір відповідач ОСОБА_1 підтвердив,
що в предметі іпотеки не зареєстровано
неповнолітніх чи малолітніх дітей, що б
слугувало обтяженням для звернення
стягнення на предмет іпотеки та надано
довідку Форми №3 з зазначенням
зареєстрованих двох повнолітніх осіб
(ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дружина). В ході
проведення виконавчих дій щодо
звернення стягненнгя на предмет
іпотеки на запит державного виконавця
надійшла форма №3 від 10.01.2012р.,
відповідно до якої в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано 5 осіб : ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
дружина, ОСОБА_3 - неповнолітня донька,
ОСОБА_4 - неповнолітній син, та ОСОБА_5,
що унеможливило звернення стягнення на
предмет іпотеки. На підставі
зазначеного позивач 19.08.2013р. звернувся
до СВ Подільського РУ ГУ МВС України з
заявою, на підставі якої проводиться
досудове розслідування за фактом
вчинення кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Тому
позивач просив суд виселити та визнати
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві та
просив їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог та
просив відмовити в їх задоволенні. Суду
пояснив, що відповідно до вимог чинного
законодавства виселення можливе
тільки після звернення стягнення на
предмет іпотеки або одночасно з цією
заявою, а позивач звертався до суду
лише з позовом про стягнення
заборгованості. Також відсутні жодні
приводи та підстави для визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
відповідно зняття їх з реєстраційного
обліку.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації в
судовому засіданні заперечувала проти
позовних вимог та просиа відмовити в їх
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 та представник
третьої особи Шевченківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби в м. Києві в судове засідання не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлялись судом належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника третьої
особи Служби у справах дітей
Шевченківської районної в м. Києві,
повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, надані докази, приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.03.2008р. між позивачем та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії №16.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за договором
відновлювальної кредитної лінії №16
від 31.03.2008р. того ж дня між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір №34, за яким
відповідач ОСОБА_1 передав в іпотеку
майно, а саме : трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідачем ОСОБА_2 31.03.2008р. була
надана нотаріальна згода на передачу в
іпотеку майна її чоловіком ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.05.2010р. з відповідача
ОСОБА_1 на користь позивача було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в сумі 593236,29 грн. та судові
витрати в розмірі 1820,00 грн.

15.09.2010р. позивачу видано виконавчий
лист на виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.05.2010р.

19.10.2010р. ВДВС Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, а 01.02.2011р.
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні.

11.05.2012р. ВДВС Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві було
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві, в
якій зазначено, що тричі призначались
прилюдні торги, які не відбулися у
зв'язку з відсутністю покупців.

22.06.2012р. ВДВС Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Також в матеріалах справи містяться
дві довідки, в яких зазначена
інформація про зареєстрованих осіб в
квартирі АДРЕСА_1. В першій довідці, без
номера та дати, яка видана за підписом
голови ЖБК «Мотозаводець-2» Черненко
значаться зареєстрованими ОСОБА_1 - з 1992
року, ОСОБА_2 - з 1997 року. В другій
довідці №167/12 від 10.01.2012р., яка видана за
підписом голови правління ЖБК
«Мотозаводець-2» Черненко значаться
зареєстрованими ОСОБА_1 - з 1992 року,
ОСОБА_2 - з 1997 року, ОСОБА_3 - з 1997 року,
ОСОБА_4 - з 1999 року, ОСОБА_5 - з 2009 року.

Обгрунтовуючі свої позовні вимоги,
позивач посилався на ст.. 109 ЖК України,
та зазначає, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Також позивач зазначає, що в ході
виконавчого провадження не виявилося
можливим реалізувати предмет іпотеки
через самовільну реєстрацію в об'єкті
іпотеки неповнолітніх дітей.

Проте, такі твердження позивача не
відповідають матеріалам справи,
оскільки, з досліджених судом
документів, встановлено, що позивачем
приймалось рішення про стягнення
заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії, а не
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Постанова державного
виконавця про повернення виконавчого
документа стягувачеві містить
підстави повернення : призначені
прилюдні торги не відбулися у зв'язку з
відсутністю покупців, а не самовільну
реєстрацію в об'єкті іпотеки
неповнолітніх дітей.

Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. (ч.1ст.109 ЖК України).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотеко держателя (ч.3 ст.33 Закону
України «Про іпотеку»).

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ч.ч. 1, 2 ст.40 України «Про іпотеку»).

Вимоги позивача в частині позовних
вимог щодо виселення не підлягають
задоволенню з підстав недотримання
вимог ст.40 ЗУ «Про іпотеку», оскільки, в
силу вимог закону, питання про
виселення мешканців переданої в
іпотеку квартири, може бути вирішено
лише після звернення стягнення на
предмет іпотеки, в позасудовому
порядку чи на підставі рішення суду, з
дотриманням процедури, визначеної
законом щодо направлення письмової
вимоги про виселення. Таким чином, на
час розгляду справи відсутні
порушення, невизнання або оспорювання
прав та свобод іпотекодержателя або
нового власника щодо звільнення
житлового приміщення його мешканцями,
в розумінні вимог ст.3 ЦПК України щодо
права особи для звернення особи за
захистом.

Також з цього питання є роз'яснення в п.
43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №5 від
30.03.2012р. «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», а саме : При розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39- 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Враховуючи вищевикладене, відсутні
також і правові підстави для визнання
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57,58, 59, 60, 88, 169, 179, 208,
209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 109 ЖК
України, ст. ст. 12 ,33, 40 Закону України
«Про іпотеку», п. 43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
№5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" філії - Головного
управління по м. Києва та Київської
області територіально відокремленого
без балансового відділення № 10026/0104 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації,
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
виселення та визнання такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя