У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 05
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 24 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
завданих збитків,

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що з 14
січня 2003 року до 15 лютого 2011 року вона
була власником нежитлових будівель по
АДРЕСА_1.

19 травня 2009 року позивачка уклала з
ОСОБА_3 договір оренди вказаних
приміщень строком до 01 січня 2010 року зі
сплатою 2 тис грн. за місяць оренди. 05
січня 2010 року та 15 січня 2010 року вона
направляла відповідачу листи про
повернення орендованого нежитлового
приміщення, крім того, пропонувала
укласти новий договір оренди на інших
умовах - зі сплатою 7 тис. грн за місяць
оренди.

ОСОБА_3 приміщення не повернув,
продовжував ним користуватися без
укладення нового договору оренди до
його виселення у ході проведення
виконавчих дій щодо виконання рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 16 липня 2010 року.

Вважала, що діями відповідача їй
завдана майнова шкода у вигляді
упущеної вигоди через за період з 01
січня 2010 року по 14 лютого 2011 року у
розмірі 100 010 грн. та неустойки у розмірі
подвійної плати за оренду приміщення у
сумі 54 тис. грн. Просила стягнути з
ОСОБА_3 154 010 грн на
відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 05 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 24 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові
про відшкодування упущеної вигоди
відповідно до вимог ст. ст. 22, 1166, ч. 4 ст.
623 ЦК України у зв'язку з відсутністю
усіх елементів складу цивільного
правопорушення. Крім того, позивачкою
не доведено згідно з вимогами ст. ст. 10,
60 ЦПК України завдання їй збитків саме
у заявленому нею розмірі. Суди
правильно відмовили у стягненні
неустойки у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, про що було подано
відповідну заяву у суді першої
інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
завданих збитків.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік