"18" лютого 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
головуючого судді Тимченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрія
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Олександрійської міської
ради як третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог вказано ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
ОСОБА_1 (надалі позивач) в грудні 2013
року звернувся до суду з позовом до
Олександрійської міської ради
Кіровоградської області (надалі
відповідач) про визнання права
власності на спадкове майно, мотивуючи
свої вимоги тим, що після смерті його
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
залишилася спадщина, а саме: житловий
будинок АДРЕСА_1. Відповідно довідки
Олександрійського МБТІ від 29
листопада 2013 року вказаний житловий
будинок значиться за померлим на
підставі договору забудови від 13
жовтня 1955 року, посвідченого державним
нотаріусом за № 8979 22 жовтня 1955 року.
Акт готовності будинку від 24 січня 1963
року за № 35. Після смерті батька він
звернувся із заявою про прийняття
спадщини до нотаріуса, однак отримати
свідоцтво про право на спадщину не може
через відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок, про що
свідчить постанова нотаріуса від 20
листопада 2013 року. Зважаючи на
викладене він змушений звертатися до
суду.
В судовому засіданні позивач, син
спадкодавця, на позовних вимогах
наполягає, посилаючись на викладенні
Представник Олександрійської міської
ради в судове засідання з'явився,
будучи належним чином повідомлений
про дату, місце та час розгляду справи,
заперечень проти позовних вимог не має.
Інтереси відповідача в суді по
довіреності представляв Скляр Ю.А.
ОСОБА_2, будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи в суді до суду не
зявився, в заяві, що надійшла до суду
заперечень проти вимог не має, просить
розглядати справу за його відсутності.
Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши докази у сукупності з
іншими матеріалами справи, з'ясувавши
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.
За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін врегульовані
ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 181,182, 328, 392, 657, 1217 - 1222,
1233-1236, 1247, 1248, 1268, 1269, 1270-1275 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за законом або за
заповітом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у
віці 92 роки помер ОСОБА_3 - батько
позивача, що підтверджується копією
свідоцтв про народження та про смерть.
Після його смерті залишилося спадкове
майно, яке до цього часу не успадковане.

За життя ОСОБА_3 склав та посвідчив
заповіт, за яким своє майно - житловий
будинок з будівлями АДРЕСА_1 заповідав
в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Про те, що померлий ОСОБА_3
користувався та володів будинком
АДРЕСА_1 свідчать такі докази:

- договір забудови від 13 жовтня 1955
року, посвідченого державним
нотаріусом за № 8979 22 жовтня 1955 року;

- технічний паспорт на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду,

інвертарний номер 5;

- домовою книгою на домоволодіння.

Суд приймає до уваги, що позивач,
своєчасно звернувшись до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, отримати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом не може через
відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок, про що
свідчить постанова державного
нотаріуса № 3407/02-31 від 20.11.2013 року.

Судом враховано, що відповідно до
ст. 1235 ЦК України позивач є спадкоємцем
за заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і згідно ст. 1268 ЦК
України він є таким, що прийняв
спадщину. Звернення до суду свідчить
про те, що позивач від спадщини не
відмовляється, що дає суду підстави для
того, щоб визнати його єдиним
спадкоємцем за заповітом на спадкове
майно, що раніше належало батькові
позивача - ОСОБА_3.

Інші спадкоємці до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини не звертались, а син
спадкодавця - ОСОБА_2 відмовився від
прийняття спадщини на користь ОСОБА_1
звернувшись до нотаріуса з заявою про
відмову від спадщини 04 листопада 2013
року.

Оціночна вартість житлового
будинку із надвірними спорудами
складає 61 875 грн., що підтверджується
даними БТІ та відповідно до цієї суми і
був сплачений судовий сбір позивачем
при зверненні до суду.

Зазначені обставини вказують на
те, що відповідно до вимог ст.ст. 181, 392 ЦК
України та відповідно до вимог ст.ст.
1217-1222 ЦК України є наявним право
позивача про визнання за ним права
власності на спадкове домоволодіння,
на котре, як установлено судом не
видавалось свідоцтва про право
власності та не було зареєстрованим в
Олександрійському МБТІ як нерухоме
майно, тобто не видавалося раніше
будь-кому свідоцтво про право
власності та відсутня правова
реєстрація цієї садиби в БТІ.

Суд також приймає до уваги, що
відповідно даних Олександрійського
МБТІ вказаний житловий будинок
значиться за померлим на підставі
договору забудови від 13 жовтня 1955 року,
посвідченого державним нотаріусом за
№ 8979 22 жовтня 1955 року. Акт готовності
будинку від 24 січня 1963 року за № 35.
(довідка № 1276 від 29 листопада 2013 року
та № 89 від 29 січня 2014 року).

Суд дійшов висновку, що сама по собі
відсутність реєстрації в
Олександрійському МБТІ не свідчить, що
будинок є самочинно збудованим.

Суд приймає до уваги, що в 1955-1957 роках
питання набуття права власності
регулювалось указом Президії
Верховної ради СРСР «Про право
громадян на купівлю та будівництво
індивідуальних житлових будинків» від
26 серпня 1948 року і прийнятою відповідно
до цього указу постановою Ради
міністрів СРСР «Про право громадян на
купівлю та будівництво індивідуальних
житлових будинків», які зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва. За цим указом та
постановою підставою виникнення в
громадянина права власності на
житловий будинок був сам факт
спорудження ним цього будинку з
додержанням вимог указаних актів
законодавства та прийняття будинку в
експлуатацію.

Суд дійшов висновку, що ці правові
акти не пов'язували виникнення права
власності на житловий будинок із
проведенням його реєстрації.

Суд приймає до уваги, що житловий
будинокАДРЕСА_1 загальною площею 43,0
кв.м, житловою площею 25,6 кв.м. та має
господарські будівлі та споруди, які
призначені для обслуговування будинку,
а саме: сарай - лазню під літерою «Б»,
літню кухню під літерою «В», прибудову
під літерою «в», погріб під літерою «Г»,
вбиральню під літерою «Д», сарай під
літерою «Ж», водопровід під літерою
«И», огорожу № 1-3, про що є відмітка в
технічному паспорті на будинок.

Викладене є підставою для суду
встановити право власності позивача за
заповітом на спадщину, що залишилося
після смерті батька позивача.

Враховуючи викладені обставини та
керуючись ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 181, 182, 328, 392,
657, 1217 - 1222, 1233-1236, 1247, 1248, 1268, 1269, 1270-1275 ЦК
України, ст.ст. 3 - 11, 15, 57-60, 84-88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті його батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, що раніше
значилися за померлим.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Л.Тимченко