Єдиний унікальний номер 252/5546/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/706/2014
Головуючий у 1 інстанції Добінчак
Доповідач Солодовник О.Ф.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого Бугрим Л.М., суддів
Солодовник О.Ф., Принцевської В.П.,

при секретарі Папоян К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2
про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 25
листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволений: визнано поруку за
договором поруки № GOIBG102360882/1 від 01
серпня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1
та ЗАТ КБ «Приватбанк» припиненою з 18
листопада 2008 року.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову, з тих
підстав, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, та порушено вимоги
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено
наступне. 01 серпня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (на цей час банківська
установа перейменована в публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк) та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір № GOIBG102360882, за
умовами п. 7.1 якого банк зобов'язався
надати позичальнику кредитні кошти в
іноземній валюті (доларах США) в сумі 5800
доларів США, а позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредитні кошти (а.с.77-81). 01серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладений договір поруки № GOIBG102360882/1,
згідно з п.1 ґкого поручитель
зобов'язується солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором № GOIBG102360882 від 01 серпня 2007
року (а.с.76). Наказом відповідача з 18
листопада 2008 року процентна ставка за
кредитним договором № GOIBG102360882 від 01
листопада 2007 року була збільшена з 12% до
14% річних (а.с. 25).

Заслухавши суддю-доповідача, ,
представника відповідача Чумака С.О.,
який просив апеляційну скаргу
задовольнити представника позивача
ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу
відхилити, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Апеляційним судом не приймаються до
суваги доводи апеляційної скарги щодо
достатності зазначення в договорі
поруки, що поручитель з умовами
кредитного договору ознайомлена, тоді
як кредитний договір передбачає зміну
процентної ставки в бік збільшення,
тому що положення договору поруки не
містять інформації про те, що така
зміна повинні були здійснюватися без
повідомлення поручителя, як того
вимагає ч. 1 ст. 559 ЦК України, і не
свідчать про відмову поручителя від
узгодження можливих змін.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року № 6-100цс12 і відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Апеляційним судом також не приймаються
до уваги доводи апеляційної скарги
щодо обрання позивачем не
передбаченого законодавством способу
захисту з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за
захистом позивач посилався на
невизнання банком його права,
передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на
припинення поруки у зв'язку зі зміною
зобов'язання без його згоди, внаслідок
чого збільшився обсяг його
відповідальності.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права, що в рівній
мірі означає як наявність права, так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За змістом норм ст. ст. 559, 598 ЦК України
припинення зобов'язання поруки означає
такий стан сторін правовідношення, при
якому в силу передбачених законом
обставин суб'єктивне право і
кореспондуючий йому обов'язок
перестають існувати.

Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559
ЦК України термін "порука"
використовується в розумінні
зобов'язального правовідношення
поруки, з припиненням якого втрачає
чинність договір поруки.

Зі змісту вказаної норми
вбачається, що до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання, які призвели або можуть
призвести до збільшення обсягу
відповідальності поручителя. Таке
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає у разі підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559
ЦК України припинення поруки у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується. У
цьому випадку звернення до суду з
позовом про визнання договору поруки
припиненим не є необхідним, проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Таким чином, виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства і судочинства, права
особи на захист в суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11,
15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку
про те, що у випадку невизнання
кредитором права поручителя,
передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на
припинення зобов'язання за договором
поруки, таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п. 1 ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів
справи, про збільшення процентної
стави за кредитним довго ром позивачці
стало відомо в квітні 2013 року. Доказів
про те, що позивачка була повідомлена
про вказане збільшення раніше суду не
надано. Тому апеляційним судом не
приймаються до уваги доводи
апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог та задовольнив їх.

При встановленні зазначених
фактів і постановленні рішення судом
не було порушено норм процесуального
права та правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303-315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Микитівського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий :

Судді: