Справа №488/3790/13-ц 02.07.2014 02.07.2014 02.07.2014
Провадження №22ц/784/1802/14 Головуючий в
першій інстанції Безпрозванний В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю представника позивача
Прищак О.М.,

представника третьої особи
Кордіка Є.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю

«Ринок Колос»

на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року по
справі за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок Колос»

(далі - ТОВ «Ринок Колос»)

до

ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог - Територіальна державна
інспекція з питань праці у
Миколаївській області

про зміну підстави розірвання
трудового договору та стягнення
виплаченої вихідної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

02 серпня 2013 року кооперативне
підприємство «Ринок Колос», яке в
подальшому змінило назву на ТОВ «Ринок
Колос» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_5 про зміну підстави розірвання
трудового договору та стягнення
виплаченої вихідної допомоги в розмірі
5400 грн.

Позивач зазначав, що ОСОБА_5
знаходилась з ними в трудових
відносинах з 02 січня 2009 року та займала
посаду юриста. 03 січня 2012 року
відповідачка звернулася з усною заявою
про надання їй відпустки з 10 січня 2012
року, проте, 04 січня 2012 року вона не
приступила до виконання своїх
службових обов'язків у зв'язку із
настанням тимчасової
непрацездатності. 10 січня 2012 року
відповідачка надіслала на адресу
підприємства заяву про надання їй
щорічної відпустки з 13 січня 2012 року та
приєднання цієї відпустки до відпустки
у зв'язку із вагітністю та пологами.
Також, 07 лютого 2012 року ОСОБА_5
направила на їх адресу заяви про
надання їй відпустки та матеріальної
допомоги, у зв'язку з тривалою хворобою
в період з 05 січня 2012 року по 02 лютого 2012
року, що підтверджувалося лікарняними
листами. На всі ці заяви підприємство
роз'яснювало відповідачці порядок
задоволення її вимог. 07 липня 2012 року
від ОСОБА_5 надійшла заява про надання
їй відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
надання матеріальної допомоги, про що
підприємством було видано відповідні
накази. 24 липня 2013 року відповідачка
звернулася з заявою про звільнення її
за власним бажанням, відповідно до ч. 3
ст. 38 КЗпП України. 25 липня 2013 року
підприємством було видано наказ № 74
про звільнення ОСОБА_5 на підставі ч. 3
ст. 38 КЗпП України з виплатою останній
розрахунку за невикористану відпустку
та вихідної допомоги. 01 серпня 2013
відповідачка отримала від
підприємства 1806 грн. 91 коп. кінцевого
розрахунку, вихідну допомогу в розмірі
5400 грн. та трудову книжку.

Посилаючись на вищезазначене,
порушення відповідачкою трудового
законодавства та правила внутрішнього
трудового розпорядку позивач просив
змінити підстави розірвання трудового
договору з ч. 3 ст. 38 КЗпП України на ч. 1
ст. 38 КЗпП України, змінити запис у
трудовій книжці замість «звільнена за
власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України» на «звільнена за власним
бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України» та
стягнути незаконно виплачену вихідну
допомогу в розмірі 5400 грн., виплачену
відповідачці при звільненні.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року у
задоволенні позову ТОВ «Ринок Колос»
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ринок Колос»
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
ухвалено з неповним з'ясуванням
обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача та представника
третьої особи, дослідивши надані
докази та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, статтею 21 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір є
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації, за
якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядку, а власник
підприємства, установи, організації,
зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату.

Згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що 02
січня 2009 року ОСОБА_5 на підставі наказу
№ 459 від 31 грудня 2008 року було прийнято
на роботу до кооперативного
підприємства «Ринок Колос» (ТОВ «Ринок
Колос») на посаду юриста (а.с. 32-33).

24 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
позивача з заявою про звільнення за
власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, так як адміністрацією КП
«Ринок Колос» (ТОВ «Ринок Колос»)
систематично в 2010-2012 роках
порушувались вимоги ст. ст. 10, 11 Закону
України «Про відпустки». Так, не було
задоволено її заяву від 10 січня 2012 року
про надання щорічної відпустки та
приєднання її до відпустки по
вагітності та пологам та, крім того, в
порушення ч. 1 ст. 127 КЗпП України, з її
заробітної плати без її згоди були
утримані кошти на підписку газети (а.с.
59).

Адміністрація КП «Ринок Колос» (ТОВ
«Ринок Колос») погодилась із
заявленими ОСОБА_5 підставами
звільнення та наказом № 74 від 25 липня
2013 року вона була звільнена з посади
юриста з 01 серпня 2013 року за ч. 3 ст. 38
КЗпП України з виплатою вихідної
допомоги в розмірі трьохмісячного
посадового окладу.(а.с. 58).

Не виконання позивачем умов трудового
договору та законодавства про працю
підтверджується актами перевірок
територіальної інспекції праці та
приписом інспектора праці, згідно яких
на підприємстві виявлені порушення
вимог ч. 1 ст. 127, ст. 180 КЗпП України, ст. 1,
ст. 21 ЗУ Про оплату праці», ч. 4, ч. 11 ст. 10,
ст. 11 ЗУ «Про відпустки», а саме: в
грудні 2011 року безпідставно з
заробітної плати 59 працівників, в тому
числі і з відповідачки, були утримані
кошти на підписку газет; щорічна
відпустка ОСОБА_5 у 2010 року без її
письмової згоди перенесена; у 2011 року
відпустка відповідачки, яка була
запланована за графіком відпусток на
червень місяць, не була надана та не
була перенесена у встановленому
законом порядку; у 2012 році щорічна
відпустка, яка була запланована на
січень місяць, за заявою ОСОБА_5 не була
приєднана до відпустки по вагітності
та пологам, заробітна плата за січень
2012 року виплачена всім працівникам,
крім ОСОБА_5 (а.с. 89-105).

В зв'язку з виявленими порушеннями
законодавства про працю та умов
трудового договору, які були допущені
позивачем, територіальної інспекції
праці було запропоновано ТОВ «Ринок
Колос» розглянути питання про
притягнення головного бухгалтера і
інспектора з кадрів до дисциплінарної
відповідальності та стягнути
незаконно утримані кошти працівників з
заробітної плати головного бухгалтера
(а.с. 92).

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
пояснила, що вказаний припис було
виконано.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що безумовною
підставою для звільнення ОСОБА_5 з
роботи була ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду ухвалено без повного з'ясуванням
обставин справи є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи та
вищезазначеними обставинами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ринок
Колос» відхилити, а рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді