№ 2-61-14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді
Бобровник О. В.

при секретарі:
Волковій В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення
аліментів на утримання дружини, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 -
про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 - про стягнення аліментів на
утримання дружини.

ОСОБА_1 при зверненні до суду
мотивувала свої вимоги тим, що 12 січня
1969 року між нею та ОСОБА_2 було
укладеного шлюб.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

На теперішній час діти є повнолітніми
та повністю дієздатними особами, будь -
якої матеріальної підтримки з боку
батьків не потребують.

Позивач зазначає що є
пенсіонером, знаходиться на обліку в
Солом'янському районному управлінні
ПФУ та отримує пенсію за віком яка є
дуже малою у зв'язку з чим потребує
матеріальної допомоги.

Причиною отримання малого розміру
пенсії вказує на те, що не могла знайти
роботу за спеціальністю оскільки
здійснювала догляд за дітьми та
постійно переїжджала на нові місця
проживання у зв'язку з постійними
переводами відповідача на нові місця
несення служби, який був
військовослужбовцем.

Також ОСОБА_1 в позовній заяві
вказує, що потребує матеріальної
допомоги оскільки має незадовільний
стан здоров'я та має такі захворювання
як: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня;
ІБС; атеросклеротичний кардіосклероз,
сн. ІІ А ст.; дисциркуляторна
енцефалопатія ІІІ стану та інші
захворювання.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 має змогу
надавати матеріальну допомогу,
оскільки отримує значну пенсію та
працює де отримує заробітну плату.

Також ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 не
надає позивачу ніякої матеріальної
допомоги.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_1
просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь аліменти на своє утримання в
розмірі 1/3 частки від його заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи із дня
пред'явлення позову.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_2 мотивував свої вимоги тим,
що спільне життя з ОСОБА_1 не склалося
через несумісність характерів та різні
погляди на життєві ситуації в зв'язку з
чим шлюбні відносини були фактично
припиненими, спільне домашнє
господарство не ведеться.

На підставі наведеного ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 втратили повагу один до одного,
що призвело до повного розвалу сім'ї.

В зв'язку із зазначеним, ОСОБА_1
просив суд шлюб з ОСОБА_1 розірвати.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
первісну позовну заяву підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити, проти зустрічного позову
заперечувала.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, направивши до суду замість
себе представника, який в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечував, просив відмовити в його
задоволенні, зустрічний позов
підтримав в повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення сторін
присутніх в судовому засіданні,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в справі, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 12 січня 1969
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладеного шлюб, що підтверджується
копією свідоцтва про одруження (а.с. 5).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двоє
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які на теперішній час є
повнолітніми та повністю дієздатними
особами, будь - якої матеріальної
підтримки з боку батьків не потребують.

Позивач за первісним позовом
просить суд стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання в
розмірі 1/3 частки від його заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи із дня
пред'явлення позову.

Причиною стягнення з відповідача на
користь позивача аліментів є
незадовільний стан здоров'я та
наявність захворювань останньої.

Судом досліджено розрахунок
пенсії та довідку про доходи ОСОБА_2
наданий до суду через його
представника та перевірено наявність
умов які надавали можливість
відповідачу за первісним позовом
надавати матеріальну допомогу
позивачу за первісним позовом.

ОСОБА_2 надав до суду заперечення проти
первісного позову, в яких зазначив, що
після реєстрації шлюбу, подружжя
виконувати всі сімейні права та
обов'язки.

Отримуючи пенсію відповідач за
первісним позовом вказує, що не має
можливості надавати позивачу за
первісним позовом матеріальну
допомогу та виплачувати аліменти на
отримання у зв'язку з тяжкими
захворюваннями які має в наявності.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що відповідач за
первісним позовом є учасником з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
копією посвідчення особи яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 та
довідкою з Центрального архіву
Міністерства збройних сил України від
05. 12. 1996 року №51/7985.

Вбачається, що відповідач за первісним
позовом має в наявності такі
захворювання як: папілярний рак
щитовидної залози І ст. ІІІ кл.гр.,
гіпертонічна хвороба ІІ ступеня,
атеросклероз, захворювання 12-ти
перстної кишки, цукровий діабет 2 типу,
вторинноінсулізалежний, важка форма.

Також судом встановлено, що на підставі
наявних захворювань, 09. 08. 2004 року
Спеціалізована радіологічна медико -
соціальна експертна комісія
Міністерства охорони здоров'я України
визнала ОСОБА_2 професійно
непрацездатним та надала йому ІІ групу
інвалідності (без терміново) та статус
ветерана війни - інваліда війни, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_2, від 30. 09. 2004 року, довідкою від 09.
08. 2004 року №094734 та довідкою від 09. 08. 2004
року №001098.

Під час розгляду справи встановлено, що
у відповідача за первісним позовом є
постійна потреба в періодичній
госпіталізації з метою лікування.

Дане лікування підтверджується
випискою з медичної карти
стаціонарного хворого в поліклініку за
місцем проживання №2407, направленням
від 21. 06. 2013 року №18/2013, направленням на
госпіталізацію виданою відділенням
реабілітації хворих з патологією серця
та судин, направленням від 22. 11. 2013 року
Солом'янської районної поліклініки №2
м. Києва.

Також на підтвердження того, що
відповідач за первісним позовом не має
можливості надавати позивачу за
первісним позовом матеріальну
допомогу та виплачувати аліменти на
отримання вказав, що з 22 липня 2004 року є
пенсіонером за вислугою строків служби
за інвалідністю, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_3.

Стаття 3 СК України визначено, що сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Згідно ч. 6 ст. 7 СК України жінка та
чоловік мають рівні права і обов'язки у
сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.
Сімейні права та обов'язки є такими, що
тісно пов'язані з особою, а тому не
можуть бути передані іншім особам.
Сімейні відносини регулюються на
засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства. Виконання сімейних прав
та обов'язків застосовуються за
допомогою загальних засад сімейного
законодавства та звичаїв які не
суперечать законодавству України.
Тобто під час перебування в шлюбі та
проживання однією сім'єю подружжя має
рівноправне право на здійснення та
виконання сімейних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 2 ст. 75 СК України
право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатність - це правова
категорія, яка сформована у праві
соціального забезпечення та полягає у
неможливості особи в силу визначених
законом причин самостійно себе
забезпечувати.

Закон України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09. 07.
2003 року N 1058-IV визначає поняття
"непрацездатні громадяни" - це особи,
які досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами.

Також частиною 3 ст. 75 СК України
непрацездатними вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
І, ІІ чи ІІІ групи.

Виходячи з викладеного, однією з
необхідних умов отримання позивачем
аліментів є спроможність відповідача
надавати матеріальну допомогу, а
позивач в свою чергу повинен
відповідати вимогам ст. 75 Сімейного
кодексу України.

Однак позивачем за первісним позовом
не було надано до суду жодного доказу
який підтверджує той факт, що позивач
за первісним позовом потребує
матеріальної допомоги, або є інвалідом
І, ІІ чи ІІІ групи.

Також позивачем за первісним позовом
не було доведено того, що в разі
встановлення судом щомісячних виплат
по сплаті аліментів позивачу за
первісним позовом, відповідач за
первісним позовом не позбавляється
доходу який з урахуванням всіх витрат з
боку відповідача за первісним позовом
буде не нижчий від прожиткового
мінімуму встановленого законом.

Частиною 1 ст. 57 ЦК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частина 1 ст. 60 ЦПК передбачає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

З огляду на наведені вище обставини,
суд вважає вимоги позивача за
первісним позовом не обґрунтованими та
не доведеними, в зв'язку з чим не вбачає
підстав для задоволення первісного
позову.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, слід
зазначити наступне.

ОСОБА_2 при зверненні до суду
посилався на те, що спільне життя з
ОСОБА_1 не склалося через несумісність
характерів та різні погляди на життєві
ситуації, в зв'язку з чим шлюбні
відносини були фактично припиненими,
спільне домашнє господарство не
ведеться, в зв'язку з чим подружжя
втратило повагу один до одного, що
призвело до повного розвалу сім'ї.

Судом встановлено, що 12 січня 1969 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладеного
шлюб.

Даний шлюб було зареєстровано
Володарським р/бюро ЗАГС Київської
області, про що в книзі записів актів
громадського стану про одруження
зроблено відповідний запис.

Вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
припинені шлюбні стосунки та ведення
спільного господарства, внаслідок чого
їх подальше спільне життя і збереження
шлюбу неможливе та суперечить їх
інтересам, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб
розривається, якщо судом буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

Частиною 2 ст. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» передбачено,
що рішення про розірвання шлюбу суд
приймає, якщо його подальше збереження
є неможливим, суперечить інтересам
одного з подружжя чи їхніх дітей, у той
час як підставою для встановлення
режиму окремого проживання подружжя є
неможливість чи небажання дружини і
(або) чоловіка проживати спільно.

Статтею 10 вказаної Постанови вказано,
що проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
підтримують шлюбних стосунків та не
ведуть спільного господарства.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що збереження сім'ї буде
носити формальний характер.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
сім'я розпалася повністю, не може бути
збережена в зв'язку з чим зустрічна
позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 7, 75, 112 СК України, ст. ст. 10, 11, 60,
88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дружини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
- про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, зареєстрований 12 січня 1969 року
Володарським районним бюро ЗАГС в
Київській області, актовий запис № 1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: