Справа№645/2251/14
Провадження№2/645/1067/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року Фрунзенський
районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя - Алтухова О.Ю.,

секретар судового засідання - Ляхова
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном, зобов'язання відновити паркан
та визнання права власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
позовом про зобов'язання відповідача
усунути перешкоди в користуванні
майном, шляхом надання доступу до
земельної ділянки по АДРЕСА_1;
зобов'язання відповідача відновити
знесений паркан, що розмежовував
земельні ділянки та визнання за
позивачем права власності на земельну
ділянку площею 243 кв.м. по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 06 травня 2014
року позивач уточнила позовні вимоги,
просила вважати правильним по-батькові
відповідачки «ОСОБА_2» і просила
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди шляхом надання доступу до
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідно до рішення Сталінського
районного суду м. Харкова від 18 квітня
1946 року за позивачем по справі у ОСОБА_1
визнано право власності на 1/4 частину
домоволодіння, що складається з
реальної долі з флігеля по АДРЕСА_1
Рішенням № 12/34 від 17 січня 1967 року
виконкому Московського районної ради
депутатів трудящих, на підставі
висновку Харківського міськ. БТІ № 7589
від 02 січня 1967 року: виділено 3/4 частини
домоволодіння, що належить ОСОБА_3, в
самостійне домоволодіння з площею
земельної ділянки 554 кв.м. та
розташованим будівлями: житловий
будинок літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок
літ. «аІ», сараї літ. «В» та «Г»,
вбиральня літ. «Г», льох літ. «К», паркан
№ 2, з присвоєнням юридичної адреси:
АДРЕСА_1; виділено 1/4 частину
домоволодіння, що належить ОСОБА_1, в
самостійне домоволодіння з площею
земельної ділянки 243 кв.м. та
розташованим будівлями: житловий
будинок літ. «Б-1», сіни літ. «б», сарай
літ. «Е», вбиральня літ. «З», паркан № 1,
з присвоєнням юридичної адреси:
АДРЕСА_1; зобов'язано райжитуправління
видати свідоцтва про право особистої
власності на ціле домоволодіння
кожному. В 1972 році позивач виїхала до
Узбекистану і повернулася до України
лише в 2008 році. Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 26 лютого
2010 року за ОСОБА_1 визнано право
користування земельною ділянкою
площею 243, 00 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 Проте сусіди
Старокожеві не звільнили земельну
ділянку, поставили залізні ворота і не
пускають позивача на земельну ділянку
площею 243 кв.м., в зв'язку із чим вона
звернулася до суду із вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила суд їх задовольнити,
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, відновити знесений паркан та
визнати право власності на земельну
ділянку площею 243 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі і зазначила, що в 1967 році
виконкомом Московської ради депутатів
трудящих було прийнято рішення про
розділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два
самостійні домоволодіння: 3/4 частини з
площею земельної ділянки 554 кв.м. з
присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 перейшли у
власність ОСОБА_3; 1/4 частина з площею
земельної ділянки 243 кв.м з присвоєнням
адреси: АДРЕСА_1 перейшли у власність
ОСОБА_1. Відповідач стверджувала, що з
її боку позивачу не чиняться перешкоди
в користуванні земельною ділянкою, - на
даний час позивач встановила хвіртку у
спільному заборі для забезпечення
доступу до земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Проте, оскільки позивач багато
років не з'являлася за вищезазначеною
адресою, то флігель, який був на цій
землі вже давно зруйнувався, так само
як і паркан, який розмежовував
земельні ділянки сторін.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення
Сталінського районного суду м. Харкова
від 18 квітня 1946 року за позивачем по
справі у ОСОБА_1 визнано право
власності на 1/4 частину домоволодіння,
що складається з реальної долі з
флігеля по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Рішенням № 12/34 від 17 січня 1967 року
виконкому Московського районної ради
депутатів трудящих, на підставі
висновку Харківського міськ. БТІ № 7589
від 02 січня 1967 року: виділено 3/4 частини
домоволодіння, що належить ОСОБА_3, в
самостійне домоволодіння з площею
земельної ділянки 554 кв.м. та
розташованим будівлями: житловий
будинок літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок
літ. «аІ», сараї літ. «В» та «Г»,
вбиральня літ. «Г», льох літ. «К», паркан
№ 2, з присвоєнням юридичної адреси:
АДРЕСА_1; виділено 1/4 частину
домоволодіння, що належить ОСОБА_1, в
самостійне домоволодіння з площею
земельної ділянки 243 кв.м. та
розташованим будівлями: житловий
будинок літ. «Б-1», сіни літ. «б», сарай
літ. «Е», вбиральня літ. «З», паркан № 1,
з присвоєнням юридичної адреси:
АДРЕСА_1; зобов'язано райжитуправління
видати свідоцтва про право особистої
власності на ціле домоволодіння
кожному.

Проте, судом встановлено та не
заперечувалося позивачкою, що
свідоцтво про право власності на
домоволодіння нею отримано не було, а
згодом усі будівлі на земельній
ділянці площею 243 кв.м. по АДРЕСА_1 були
зруйновані.

Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі: а) придбання за
договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2010 року за
ОСОБА_1 визнано право користування
земельною ділянкою площею 243, 00 кв.м.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.8).

Таким чином, на даний час підставі
для визнання за позивачем права
власності на земельну ділянку
відсутні.

Що стосується вимог позивач про
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди в користуванні майном,
шляхом надання доступу до земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та зобов'язання
відновити знесений паркан, що
розмежовував земельні ділянки, то у їх
задоволенні належить відмовити,
оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів
того, що з боку відповідача їй чиняться
відповідні перепони в користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і що
саме з вини відповідача ОСОБА_2 був
зруйнований паркан, що розділяв
земельні ділянки сторін.

Навпроти, в судовому засіданні
встановлено та не заперечувалося
сторонами по справі, що позивач в
жовтня 2013 року зробила хвіртку у
заборі, встановленому батьком
відповідачки вздовж земельних ділянок
по АДРЕСА_1, і на даний час має вільний
доступ до земельної ділянки, право
користування якою визнано за нею судом.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами не
підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, проте позивач не
довела суду, що її права були порушені
відповідачем, і зв'язку із чим у
задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи викладе, керуючись
ст.ст. 81, 120, 152 ЗК України, ст.ст..
3,10,11,60,61,212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні майном, зобов'язання
відновити паркан та визнання права
власності на земельну ділянку -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Харківської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Іншими особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: