АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/506/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Байдичі О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Авто Просто" про
стягнення коштів в порядку
застосування наслідків нікчемного
правочину з апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 15 січня 2014 року, -

встановила:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ТОВ „Авто Просто" про
стягнення 28 164 грн. 76 коп. в порядку
застосування наслідків нікчемного
правочину.

На обґрунтування позову зазначив,
що 18.07.2010 року між ним та ТОВ „Авто
Просто" (далі - товариство) було
укладено угоду №0325355 з метою придбання
автомобіля „ЗАЗ Славута" на суму 38 240
грн. На виконання умов договору він
сплатив 1376,76 грн. вступного внеску та
26788,12 грн. щомісячних платежів, однак в
подальшому від договору відмовився,
оскільки вищевказана марка автомобіля
була знята з виробництва.

Вважає, що дана угода є нікчемною
відповідно до Закону України „Про
захист прав споживачів", оскільки
укладена внаслідок використання
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності, так як на момент її
укладення 18.07.2010 року товариство не
мало ліцензії на право здійснення
фінансових операцій у відповідності з
вимогами Закону України „Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг".

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 15 січня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Демінська А.А.
Справа № 686/24621/13

Провадження № 22-ц/792/506/14

Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19

На думку апелянта суд прийшов до
помилкового висновку про те, що
товариством дотримано вимоги закону
щодо ліцензування, оскільки на дату
укладення спірної угоди у відповідача
була відсутня ліцензія на здійснення
фінансових послуг, хоча обов'язковість
її була обумовлена законом. Таким чином
товариство не мало законних підстав
для укладення спірного правочину за
відсутності ліцензії, що свідчить про
використання ним нечесної
підприємницької діяльності та
нікчемності в зв'язку з цим угоди.

В суді представник апелянта
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник товариства в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, в письмовій заяві
просив розгляд справи проводити без
його участі, проти апеляційної скарги
заперечив.

Заслухавши пояснення
представника ОСОБА_1 колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що 18.07.2010 року
між сторонами було укладено угоду
№0325355, відповідно до якої відповідача
зобов'язався надати позивачу систему
послуг, спрямованих на придбання
автомобіля „ЗАЗ Славута" за ціною 38 240
грн.

На виконання угоди ОСОБА_1 було
сплачено 1376,64 грн. вступного внеску та
26788,12 грн. щомісячних платежів, а ТОВ
„Авто Просто" було включено позивача
до системи АвтоТак, до групи для
придбання автомобілів,
адміністрування групи, до складу якої
входить позивач, як учасник системи.
Однак обумовлена в договорі марка
автомобіля була знята з виробництва.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що на момент укладення угоди
18.07.2010 року Законом України „Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" не було
передбачено обов'язку ліцензування
такого виду діяльності, як
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
оскільки відповідні зміни до цього
Закону були внесені Законом України
від 2 червня 2011 року, №3462-ІV „Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг", введені в дію з 9
січня 2012 року. Після набранням чинності
цими змінами ТОВ „Авто Просто"
отримало відповідну ліцензію на право
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Доводи апелянта про недотримання
товариством вимог ст.ст. 4, п. 4 ст. 34
Закону України „Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг", п. 2 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів"
безпідставні і не відповідають
фактичним встановленим обставинам
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норму права та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою Верхового Суду
України від 11 вересня 2013 року,
ухваленою за наслідками розгляду заяви
ТОВ „Авто Просто" про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ТОВ „Авто Просто"
про визнання угоди недійсною,
відшкодування майнової та моральної
шкоди було, зокрема, встановлено, що ТОВ
„Авто Просто" отримало відповідний
дозвіл (ліцензію) на здійснення
діяльності (надання фінансової
послуги) щодо „придбання товарів у
групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, тому не можна
вважати правильним висновок суду про
те, що така діяльність здійснюється
товариством нелегітимно, у тому числі й
до введення законом ліцензування такої
діяльності

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішення Вищого спеціалізованого
суду України розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, ухваленого за результатами
розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до
ТОВ „Авто Просто" про захист прав
споживача, визнання угоди недійсною та
стягнення коштів, судом були зроблені
аналогічні висновки тим, які містяться
у вищевказаній постанові ВСУ.

Таким чином судами вищестоящих
інстанцій було встановлено, що
діяльність ТОВ „Авто Просто" без
ліцензії на право надання фінансових
послуг до введення в дію Законом від
02.06.2011 року змін до ч. 1 ст. 4 Закону
України „Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг"
відбувалася на законних підставах,
тобто до змін в Законі ліцензування
діяльності з надання послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах не
потребувалось. Після набранням
чинності змін, відповідно до яких
ліцензуванню підлягає адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах, товариством така
ліцензія була отримана (а.с. 54).

Пунктом 4 частини 1 статті 34 Закону
України „Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг"
передбачено обов'язковість
ліцензування діяльності з надання
будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансів від фізичних осіб.

Оскільки діяльність по наданню
послуг з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах,
в даному випадку автомобіля, які
відповідач зобов'язався надати
позивачу відповідно до спірної угоди
від 18.07.2010 року, увійшла до переліку
фінансових послуг з часу внесення змін
до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, тому
відсутні підстави стверджувати про те,
що на дату укладення спірного
правочину діяльність ТОВ „Авто Просто"
підлягала ліцензуванню на підставі п. 4
ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Повно та всебічно дослідивши всі
обставини справи суд прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про те, що в даному випадку відсутні
правові підстави, передбачені нормами
ЦК України та Закону України „Про
захист прав споживачів", для
встановлення нікчемності угоди від
18.07.2010 року, тому спірна сума за таких
обставин не підлягає стягненню з
товариства на користь ОСОБА_1

Не спростовують висновків суду
першої інстанції й інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 15 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук