Суддя: Зайченко С. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі:

Головуючого - судді
Зайченко С.В.,

при секретарі Бабець
О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Горлівка Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5
про визначення порядку користування
садибним житловим будинком,
встановлення сервітуту та
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою у якій зазначає, що 30.10.2008 року
Центрально-міський районний суд
Донецької області ухвалив рішення, за
яким визнав за позивачкою та ОСОБА_5
право власності у розмірі ? частки, а за
ОСОБА_6 - у розмірі 2/4 (1/2) частки, на
житловий будинок зі всіма надвірними
побудовами та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 спадщину
на його частку оформила його дружина -
ОСОБА_3 (відповідач).

Позивач набула права власності на цю
свою ? частку.

Проте, відповідач порушує право
власності позивача, право на житло та
вільний вибір місця проживання, що
виражається у вчиненні нею дій з
обмеження доступу позивача до
належної їй , як співвласнику, житла та
майна, а також на володіння та
користування ним.

Так, відповідач ухиляється від прямого
спілкування, не пропускає позивача на
територію вищезазначеної садиби, не
надає позивачу засобів доступу до
будинку для вселення тощо.

На підставі вищезазначеного позивач
просить суд:

1. Заборонити відповідачу вчиняти
дії з перешкоджання мені у доступі до
садиби та розташованого на ній
житлового будинку зі всіма
приміщеннями і
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

2. Зобов'язати відповідача
забезпечити мені безперешкодне
входження та вселення до житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

3. Визначити порядок користування
із встановленням безстрокового
безоплатного особистого сервітуту між
мною, відповідачкою та ОСОБА_5, на
садибний житловий будинок АДРЕСА_1,
належний нам на праві спільної
часткової власності із розміром часток
?, ? та ? відповідно, згідно із чим
визнати за позивачем право особистого
користування в цьому житловому будинку
за літ. А-І приміщенням житлової
кімнати № 5 із житловою площею 7 м2 ( що
менше від частки на 3,075 кв. м.), а також
право загального користування іншими
його підсобними приміщеннями
(коридором № 1, вбиральнею № 6, тамбуром
- І) та господарсько-побутовими
будівлями і спорудами.

4. Стягнути з відповідача на
користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 10000,00
гривень, посилачись на характер
протиправних дій відповідача, глибину
та обсяг душевних страждань, ступень та
термін впливу, необхідність у
докладанні додаткових зусиль для
організації свого життя та захисту
своїх прав.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та вищезазначене, наголосивши, що
іншого місця мешкання у позивача не має
окрім спірного майна.

Відповідач та її представник
позов не визнали, зазначивши що позовні
вимоги не відповідають закону та
порушують права відповідача щодо
використання його майна.

Третя особа в судовому засіданні
зазначила, що вимоги позивача є такими,
що засновані на законі.

Суд, заслухавши пояснення
сторін,дослідивши письмові докази у їх
сукупності, прийшов до наступного.

30.10.2008 року Центрально-міський районний
суд Донецької області ухвалив рішення,
за яким визнав за позивачкою та ОСОБА_5
право власності у розмірі ? частки, а за
ОСОБА_6 - у розмірі 2/4 (1/2) частки, на
житловий будинок зі всіма надвірними
побудовами та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 спадщину
на його частку оформила його дружина -
ОСОБА_3 (відповідач).

З урахуванням вимог частини 4 статті 334
ЦК України позивач набула права
власності на свою ? частку, що
підтверджується «Витягом про державну
реєстрацію прав» від 21.07.2011 року за №
30692731.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього,
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до Висновку
Будівельно-технічної експертизи № 974/23
від 20.06.2012 року в будинку, розташованому
за адресою: АДРЕСА_1 виділити в натурі
по ? частки, 2/4 частки з організацією
трьох квартир з дотриманням
будівельних норм не є можливим.

Таким чином, враховуючи
відсутність домовленості
співвласників щодо порядку
користування майном, займання
відповідачем, без погодження з
відповідачем, кімнати та користування
іншими спорудами, суд приходить до
наступного.

Згідно роз'яснень, які закріплені у
п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04.10.1991 року № 7, суд вправі
встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
будинку, у цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня,
коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності і в силу ст. 319 ЦК
України позивач має право самостійно
розпоряджатися своїм майном та на
підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Беручи до уваги загальні засади права
власності, державні гарантії
забезпечення захисту прав усіх
суб'єктів права власності та визнання
їх рівності перед законом, зміст права
часткової власності та порядок його
здійснення, зміст права власності на
житло, - спір між учасниками спільної
часткової власності про порядок
користування спільною садибою може
вирішуватись судом, у тому числі, із
додатковим встановленням сервітуту
(статті 401 - 404 ЦК України).

Сервітут - це право користування чужим
майном, яке, зокрема, може бути
встановлене щодо нерухомого майна для
задоволення потреб окремих осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом
(частина 1 статті 401 ЦК України).
Сервітут може встановлюватися
рішенням суду (частина 1 статті 402 ЦК
України).

Сутність права на чужу річ полягає у
встановленні спеціального режиму щодо
речі та наданні особливого захисту
володільцю сервітуту, що
співвідноситься також із вимогами
частини 7 статті 319 ЦК України.

За наявності таких обставин як:
технічна неможливість виділу частки
співвласника із житлового нерухомого
майна в натурі (через незначний розмір
частки); неможливість співвласника
розпорядитися своєю часткою у ньому
(через відсутність попиту та покупців);
виключне бажання або нагальна потреба
здійснювати користування такою
часткою, у тому числі, задля реалізації
свого конституційного права на житло;
неможливість стягнення вартості цієї
частки з іншого співвласника (через
незгоду такого співвласника
компенсувати ринкову вартість частки
та/або відсутність у нього для цього
коштів), - надання співвласнику у
володіння та користування окремого
житлового приміщення, яке за розміром
відповідатиме його частці у праві
спільної часткової власності на
нерухоме майно, а, у разі необхідності,
і з додатковим обтяженням сервітутом
інших співвласників, є єдино можливим
способом захисту його майнових та
житлових прав за існування
вищевказаних обставин.

В даному випадку також слід врахувати,
розмір частки позивача та часток інших
співвласників у спільному майні;
характер потреби кожного із
співвласників у користуванні спільним
майном; згода іншого співвласника -
відповідача на встановлення порядку
користування належним їм садибним
житловим будинком, у тому числі, за
рахунок його частки. Сервітут не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпоряджання цим
майном, а також не змінює розмір його
частки; гарантований державою захист
прав власника та прав на житло, а також,
у разі необхідності, забезпечення
такого захисту обтяженням сервітутом;
загальні принципи справедливості та
розумності, а також реально можливий
порядок користування спільним майном з
урахуванням якнайменшої обтяжливості
для інших співвласників.

На підставі вищезазначеного позовні
вимоги в частині заборони у
перешкоджанні в доступі до садиби та
розташованого на ній житлового будинку
зі всіма приміщеннями і
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами, зобов'язання забезпечення
безперешкодному входженню та вселенню
до житлового будинку позивача а
наданні у користування приміщенням
житлової кімнати № 5 із житловою площею
7 кв.м. та встановленням сервітуту -
підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди
слід зазначити, що відповідно до п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягає наявність такої
шкоди. Позивачем не доведено факт
заподіяння їй моральної шкоди, а тому
її позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Питання судових витрат слід вирішити в
порядку ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 209,213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5 про визначення
порядку користування садибним
житловим будинком, встановлення
сервітуту та відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії з
перешкоджання ОСОБА_1 доступу до
садиби та розташованого на ній
житлового будинку зі всіма
приміщеннями і
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 забезпечити ОСОБА_1
безперешкодне входження та вселення до
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Надати ОСОБА_1 у володіння та
користування в садибному житловому
будинку АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1 ? частини та ОСОБА_3 ?, ?
частина, приміщення житлової кімнати №
5 із житловою площею 7 кв.м. (що менше від
її частки на 3,075 кв.м.).

Встановити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
сервітут щодо права загального
користування підсобними приміщеннями
будинку (коридором № 1, вбиральнею № 6,
тамбуром І) та господарсько-побутовими
будівлями і спорудами як його
приналежності (прибудова - а, погріб - а2
, тамбур - а3 ,ганок - а4, літня кухня - Б,
тамбур - б, ганок - б1, гараж - Г, сарай - Ж,
убиральня - З,навіс - И, навіс - К, огорожі
- № 3,4,5, вимощення І,ІІ) згідно з
цільовим призначенням.

В іншій1 частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму сплаченого судового збору в
розмірі 114,70 гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С. В. Зайченко