провадження № 2/340/126/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
селище Верховина

Верховинський районний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді
Данилюк М.П.,

з участю: секретаря
Фурманюк В.М.,

позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в селищі
Верховина справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та стягнення судових
витрат,-

В С
Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідача про стягнення
боргу за договором позики в сумі 55 000,00
грн. та судових витрат по справі 550 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28
травня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було
укладено письмовий договір позики,
відповідно до якого позивачкою
передано 55 000 (п"ятдесят п"ять тисяч)
гривень 00 коп. - суму обумовлено у
договорі позики, яку відповідач
зобов"язувався повернути до 31 липня 2013
року. Грошові кошти у розмірі 55 000,00 грн.
відповідач отримав у повному розмірі,
що підтверджується розпискою від 28.05.2013
року. Договір позики був укладений у
письмовій формі у вигляді розписки та у
присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які засвідчили факт отримання
відповідачем грошових коштів у сумі 55
000,00 грн. В якості гарантії та
забезпечення факту повернення боргу
ОСОБА_2 було надано позивачці оригінал
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії №576519, який
належить ОСОБА_5 та оригінал свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_6, яка є дружиною
позичальника. Після повернення боргу
оригінали наданих документів мав
отримати назад. По закінченню
зазначеного строку відповідач борг не
повернув.

В судовому засіданні позивачка
просила стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики та
судові витрати понесені нею при подачі
позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явився повторно, подав до суду заяву в
якій позовні вимоги не визнає.

Суд, вивчивши матеріали справи та
дослідивши їх в судовому засіданні,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти: правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у 20 і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1049
ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов"язується повернути
позикодавцю ту ж суму грошових коштів
(суму позики), або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості, а на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. Договір
позики - це односторонній договір,
оскільки обов"язки виникають лише у
однієї сторони - позичальника, а права -
лише у позикодавця. На позичальника
покладається обов"язок повернути
позикодавцю грошові кошти у такій
самій сумі, або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такої самої якості та такого
самого роду, що були передані йому
позикодавцем, та сплатити винагороду
(проценти), якщо договір не є
безпроцентним, а позикодавцеві
належить право вимагати від
позичальника повернення позики та
сплати винагороди, якщо договір не є
безпроцентним.

Судом встановлено, що 28 травня 2013
року між позивачкою та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено письмовий
договір позики, відповідно до якого
позивачкою передано 55 000 (п"ятдесят
п"ять тисяч) гривень 00 коп. - суму
обумовлено у договорі позики
(розписці), яку відповідач
зобов"язувався повернути до 31 липня 2013
року. Грошові кошти у розмірі 55 000,00 грн.
відповідач отримав у повному розмірі,
що підтверджується розпискою від 28.05.2013
року. Договір позики був укладений у
письмовій формі у вигляді розписки та у
присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які засвідчили факт отримання
відповідачем грошових коштів у сумі 55
000,00 грн. В якості гарантії та
забезпечення факту повернення боргу
ОСОБА_2 було надано позивачці оригінали
документів, а саме: Державний акт на
право власносі на земельну ділянку
серії №576519, який належить ОСОБА_5 та
оригінал свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_1 на ім"я
ОСОБА_6, яка є дружиною позичальника.

Слід вважати, що договір позики
належить до реальних договорів і, отже,
вважається укладеним з моменту
передання грошей або речей, а обов"язки
з договору позики виникають тільки для
однієї сторони - позивальника, бо
отримавши у власність передані йому
позикодавцем гроші або речі,
позичальник стає забов"язаним
повернути позикодавцю таку ж суму
грошей, або рівну кількість грошей
такого ж роду і якості.

Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов"язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Ст.530 ЦК України передбачає, що
якщо у зобов"язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 546 ЦК України виконання
зобов"язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначенї
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Про отримання позики відповідачем
від позивачки підтверджено в судовому
засіданні розпискою (а.с. 14) та наданими
оригіналами документів (державний акт
на право власності на земельну ділянку
та технічний паспорт на автомобіль (
які знаходяться в конверті).

На підставі ст.ст.525,526,527,530,546,1046,1047,1049
ЦК України, керуючись ст.ст.
10,11,15,57,58,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жителя АДРЕСА_1, заборгованість за
договором позики від 28.05.2013 р. в сумі 55
000,00 грн, 550,00 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено
сторонами в апеляційному порядку до
апеляційного суду Івано-Франківської
області через Верховинський районнй
суд.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий
Данилюк М.П