Справа № 199/925/14-ц
УХВАЛА

про
відмову ухвалити додаткове рішення

„25" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
позивача про роз'яснення судового
рішення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська знаходилася
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
територіально громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради народних
депутатів про визнання права власності
на домоволодіння АДРЕСА_1; рішенням
суду від 23.03.2007 р. позов задоволений
повністю, та судом ухвалено визнати
право власності за ОСОБА_2 на
домоволодіння АДРЕСА_1, а після його
смерті за ОСОБА_3, а після її смерті за
ОСОБА_1.

До суду надійшла заява позивача
про роз'яснення рішення, відповідно до
якої позивач просить суд роз'яснити
судове рішення, оскільки при ухваленні
рішення судом не було враховано норми
матеріального права щодо права
власності на житло: юридичний термін
«домоволодіння», зазначений в рішення
суду, не входить до переліку об'єктів
права власності на нерухоме майно,
зокрема, житло, даний термін
використовується для господарського
обліку, як виду первинного обліку,
передбаченого для накопичення і
систематизації відомостей, які
збираються сільськими, селищними,
міськими радами і які є необхідними
для виконання ними своїх повноважень
та інформаційного забезпечення
органів місцевого самоврядування
(наказ Державного комітету статистики
України №95 від 18.09.2005 р., №491 від 08.12.2010
р.).

Право власності на житло
регулюється ст.ст. 379-385 ЦК України;
об'єктами права власності є житловий
будинок, садиба, квартира. Статтею 373 ЦК
України визначено землю (земельну
ділянку) як об'єкт права власності. При
зверненні до суду надавали письмові
докази - технічний паспорт від 07.12.1983
р., акт про прийняття житлового будинку
в експлуатацію, в яких зазначено, що
об'єктами права власності є житловий
будинок (літ.Г-1) площею 54,8 кв.м,
житловою площею 44,8 кв.м, та сарай
площею 35 мІ, розташовані на земельній
ділянці 570 мІ, земельна ділянка не
приватизована.

На даний позивач не має змоги
зареєструвати своє право власності,
оскільки, оскільки зазначений в ньому
об'єкт права власності «домоволодіння»
не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації; згідно ч. 1 ст. 5
Закону України «Про державну
реєстрацію и речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» у Державному
реєстрі реєструються речові права на
об'єкти нерухомого майна, а саме:
підприємства, як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення;
термін «домоволодіння» в даному законі
не застосовується.

Згідно п. 4 Порядку присвоєння
об'єкту нерухомого майна
реєстраційного номера, затвердженого
Постановою КМУ від 08.12.2010 р. №1117 «Про
ідентифікацію об'єктів нерухомого
майна для державної реєстрації прав на
них» встановлено, що реєстраційний
номер присвоюється таким об'єктам
нерухомого майна, як земельна ділянка,
житловий будинок, квартира, будівля,
споруда, приміщення, підприємство, як
єдиний майновий комплекс; такі ж вимоги
зазначені в п.4 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, затвердженого постановою
КМУ від 17.10.2013 р. №868.

На переконання позивача
необхідно ухвалити додаткове рішення
суду, в якому визначити конкретне
нерухоме майно, на яке позивач набула
право власності.

Сторони не скористалися правом
брати участь у судових засіданнях (за ч.
2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи в разі якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється).

Розглянув заяву позивача, суд
дійшов до наступного висновку.

За ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; судом не вирішено питання про
судові витрати.

При розгляді заяви позивача про
роз'яснення рішення встановлено, що
рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23.03.2007 р. позов був задоволений
повністю, та судом було ухвалено
визнати право власності за ОСОБА_2 на
домоволодіння АДРЕСА_1, а після його
смерті за ОСОБА_3, а після її смерті за
ОСОБА_1, тобто, рішення суду було
ухвалено в межах позовних вимог
(предмет позову становила вимога про
визнання права власності на
домоволодіння, а не на житловий
будинок). За наведених вище
підстав вочевидь відсутність
передбачених ст. 220 ЦПК України підстав
для ухвалення додаткового рішення,
тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 208, ст. 210 та ст.
220 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про
ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі за позовом справа
за позовом ОСОБА_1 до територіально
громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради народних
депутатів про визнання права власності
на домоволодіння АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано; у разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя