Єдиний унікальний номер 225/7028/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2305/2014
Головуючий в 1-й інстанції:Пискунов В.І
Доповідач: Тимченко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського
міського суду Донецької області від 22
січня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Дзержинськвугілля», про
визнання акту по формі Н-5 недійсним та
визнання нещасного випадку пов'язаним
з виробництвом, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом, в
обґрунтування якого послався на те, що
01 червня 2013 року під час виконання
трудових обов'язків забійника ділянки
№ 82-1146 м на «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинськ»
ДП «Дзержинськвугілля» приблизно о 10
годині була відключена вентиляція,
його самопочуття різко погіршилось та
він звернувся за медичною допомогою до
медичного підземного пункту. Після
чого, був виданий на поверхню та
доставлений до центральної міської
лікарні м. Дзержинська, де знаходився
на лікуванні до 03 липня 2013 року, у
подальшому також проходив лікування у
обласній клінічній лікарні
профзахворювань. 26 липня 2013 року
комісією по розслідуванню нещасного
випадку на виробництві було складено
акт за формою Н-5, згідно якого
погіршення стану його здоров'я не
пов'язано з виробництвом. Вважає
висновки комісії по розслідуванні
нещасного випадку на виробництві
невірними.

Просить суд визнати акт по формі Н-5 від
26 липня 2013 року недійним та визнати
нещасний випадок таким, що пов'язаний з
виробництвом.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 22 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ДП «Дзержинськвугілля», про визнання
акту по формі Н-5 недійсним та визнання
нещасного випадку пов'язаним з
виробництвом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
приніс апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідальність висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилалась на те, що суд першої
інстанції у своєму рішенні
необґрунтовано прийшов до висновку, що
дії відповідача по складанню акту про
нещасний випадок, що пов'язаний з
виробництвом є правомірними.
Позаувагою суду залишились п. 14 та п. 15
Порядок розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 1112 від 25 серпня 2004
.

Позивач в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

Представник відповідач ДП
«Дзержинськвугілля» в судовому
засіданні заперечував проти доводів
апеляційної скарги та просив її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
та представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
підлягає скасуванню з ухвалення нового
про відмову у задоволені позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повного всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
якій були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що заявлені
вимоги позивача фактично зводяться до
оскарження дій комісії з розслідування
нещасного випадку, що не відноситься до
компетенції суду, а тому такі позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Проте погодитись з таким висновком
неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відокремленим підрозділом «Шахта ім.
Дзержинського Ф.Е.» ДП
«Дзержинськувугілля» та працював на
посаді прохідника і забійника (а.с. 6-7). 01
червня 2013 року під час виконання
трудових обов'язків з ОСОБА_1 на
забійній ділянки № 82-1146 м на «Шахта ім.
Дзержинського Ф.Е.» ДП
«Дзержинськвугілля» приблизно о 10
години 00 хвилин погіршилося
самопочуття, він звернувся до
підземного медичного пункту з підозрою
на тепловий удар. Після підняття на
поверхню був доставлений в ЦМЛ м.
Дзержинська де знаходився на лікуванні
(а.с. 15-16). Медичним висновком
лікарсько-експертної комісії від 03
липня 2013 року № 1343/1227 КЛПУ «Обласна
клінічна лікарня профзахворювань»
тепловий удар не підтверджений. Для
складання актів за формою н-Н-5 та
формою Н-1 необхідно підтвердження
діагнозу тепловий удар відповідним
медичним висновком (а.с. 9). Наказом
керівництва ВП «Шахта ім. Ф.Е.
Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля»
від 16 липня 2013 року № 26/ТБ утворена
комісія для проведення розслідування
нещасного випадку. Відповідно до
висновків комісії викладених у акті
проведення розслідування нещасного
випадку, що стався 01 червня 2013 року о 10
годині 00 хвилин на відокремленому
підрозділу «Шахта ім. Ф.Е.
Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля»
(по формі Н-5) складеного 24 липня 2013 року,
затвердженого Директором ВП «Шахта ім.
Ф.Е. Дзержинського» ДП
«Дзержинськвугілля» 25 липня 2013 року,
вбачається, що розглянувши погіршення
стану здоров'я ОСОБА_1 на підставі
висновку КЛПУ «Обласна клінічна
лікарня профзахворювань» комісія
прийшла до висновку, що погіршення
стану здоров'я ОСОБА_1 не пов'язаний з
виробництвом (а.с. 25-27).

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 171 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
повинен проводити розслідування та
вести облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві відповідно до порядку,
встановленого Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», встановлено, що факт
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець повинен
організовувати розслідування та вести
облік нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій відповідно до
положення, що затверджується Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок. За підсумками
розслідування нещасного випадку,
професійного захворювання або аварії
роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій заінтересованій
особі не пізніше трьох днів з моменту
закінчення розслідування. У разі
відмови роботодавця скласти акт про
нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця. Рішення посадової особи
органу державного нагляду за охороною
праці може бути оскаржене у судовому
порядку.

Процедуру проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій, що
сталися з працівниками на
підприємствах, в установах та
організаціях незалежно від форми
власності або в їх філіях,
представництвах, інших відокремлених
підрозділах, визначена та регулюються
Порядком проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 30
листопада 2011 року № 1232, яка набрала
чинності 01 січня 2012 року, тобто
вищезазначений Порядок був діючим на
час нещасного випадку що стався з
ОСОБА_1 01 червня 2013 року.

Між сторонами склалися правовідносини,
які регулюються КЗпП України, Законом
України «Про охорону праці» та
Порядком проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 30
листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку,
розслідування проводиться у разі
виникнення нещасного випадку, а саме
обмеженої в часі події або раптового
впливу на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від
одержання поранення, травми, у тому
числі внаслідок тілесних ушкоджень,
гострого професійного захворювання і
гострого професійного та інших
отруєнь, одержання сонячного або
теплового удару, опіку, обмороження, а
також у разі утоплення, ураження
електричним струмом, блискавкою та
іонізуючим випромінюванням, одержання
інших ушкоджень внаслідок аварії,
пожежі, стихійного лиха (землетрусу,
зсуву, повені, урагану тощо), контакту з
представниками тваринного і
рослинного світу, які призвели до
втрати працівником працездатності на
один робочий день чи більше або до
необхідності переведення його на іншу
(легшу) роботу не менш як на один
робочий день, зникнення, а також
настання смерті працівника під час
виконання ним трудових (посадових)
обов'язків.

Пунктом 10 Порядку, передбачено, що
роботодавець, одержавши повідомлення
про нещасний випадок (крім випадків,
передбачених пунктом 37 цього Порядку),
зобов'язаний:

1) протягом однієї години передати з
використанням засобів зв'язку та
протягом доби на паперовому носії
повідомлення про нещасний випадок
згідно з додатком 2: Фондові за
місцезнаходженням підприємства, на
якому стався нещасний випадок;
керівникові первинної організації
профспілки незалежно від членства
потерпілого в профспілці (у разі
наявності на підприємстві кількох
профспілок - керівникові профспілки,
членом якої є потерпілий, а у разі
відсутності профспілки - уповноваженій
найманими працівниками особі з питань
охорони праці); керівникові
підприємства, де працює потерпілий,
якщо потерпілий є працівником іншого
підприємства; органові державного
пожежного нагляду за
місцезнаходженням підприємства у разі
настання нещасного випадку внаслідок
пожежі; закладові державної
санітарно-епідеміологічної служби,
який здійснює
санітарно-епідеміологічний нагляд за
підприємством (у разі виявлення
гострого професійного захворювання
(отруєння);

2) протягом доби утворити комісію у
складі не менш як три особи та
організувати проведення
розслідування.

Згідно до п.11 Порядку, до складу
комісії входять керівник (спеціаліст)
служби охорони праці або посадова
особа, на яку роботодавцем покладено
виконання функцій з охорони праці
(голова комісії), представник Фонду за
місцезнаходженням підприємства,
представник первинної профспілки (у
разі наявності на підприємстві кількох
профспілок - представник профспілки,
членом якої є потерпілий, а у разі
відсутності профспілки - уповноважена
найманими працівниками особа з питань
охорони праці), а також представник
підприємства, інші особи.

До складу комісії не може входити
безпосередній керівник робіт.

Потерпілий або уповноважена ним особа,
яка представляє його інтереси, не
входить до складу комісії, але має
право брати участь у її засіданнях,
вносити пропозиції, подавати
документи щодо нещасного випадку,
давати відповідні пояснення, в тому
числі викладати в усній і письмовій
формі особисту думку щодо обставин і
причин настання нещасного випадку та
одержувати від голови комісії
інформацію про хід проведення
розслідування.

Голова комісії зобов'язаний письмово
поінформувати потерпілого або
уповноважену ним особу, яка
представляє його інтереси, про його
або її права і з початку роботи комісії
запросити до співпраці.

Члени комісії мають право одержувати
усні чи письмові пояснення щодо
нещасного випадку та проводити
опитування роботодавця, посадових
осіб, інших працівників підприємства,
у тому числі потерпілого, та опитати
осіб - свідків нещасного випадку та
причетних до нього осіб, робити
необхідні запити, пов'язані з
проведенням розслідування.

Відповідно до п.14 Порядку, комісія
зобов'язана протягом трьох робочих
днів з моменту її утворення: обстежити
місце настання нещасного випадку,
одержати письмові пояснення
потерпілого, якщо це можливо, опитати
осіб - свідків нещасного випадку та
причетних до нього осіб; визначити
відповідність умов праці та її безпеки
вимогам законодавства про охорону
праці; з'ясувати обставини і причини
настання нещасного випадку; вивчити
первинну медичну документацію (журнал
реєстрації травматологічного пункту
лікувально-профілактичного закладу,
звернення потерпілого до медичного
пункту або медико-санітарної частини
підприємства, амбулаторну картку та
історію хвороби потерпілого,
документацію відділу кадрів, відділу
(служби) охорони праці тощо); визначити,
пов'язаний чи не пов'язаний нещасний
випадок з виробництвом; установити
осіб, які допустили порушення вимог
законодавства про охорону праці, а
також розробити план заходів щодо
запобігання подібним нещасним
випадкам; скласти у п'яти примірниках
акт проведення розслідування
нещасного випадку за формою Н-5 (далі -
акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та
акт про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за
формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі,
коли нещасний випадок визнано таким, що
пов'язаний з виробництвом) і передати
їх роботодавцеві для затвердження.

Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються
головою та всіма членами комісії. У
разі незгоди із змістом акта член
комісії підписує його з відміткою про
наявність окремої думки, яку викладає
письмово і додає до акта за формою Н-5 як
його невід'ємну частину.

У разі коли нещасний випадок визнаний
комісією таким, що не пов'язаний з
виробництвом, складається акт за
формою Н-5.

Підпунктом 18 п.15 Порядку, визначено, що
раптове погіршення стану здоров'я
потерпілого або його смерті під час
виконання трудових (посадових)
обов'язків внаслідок впливу
небезпечних чи шкідливих виробничих
факторів та/або факторів важкості чи
напруженості трудового процесу, що
підтверджено медичним висновком**, або
якщо потерпілий не пройшов
обов'язкового медичного огляду
відповідно до законодавства, а робота,
що виконувалася, протипоказана
потерпілому відповідно до медичного
висновку є обставиною, за якою нещасний
випадок визнається таким, що пов'язаний
з виробництвом, і складається акт за
формою Н-1.

Вимогами ст.11 ЦПК України передбачено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з вимогами
про скасування акту проведення
розслідування нещасного випадку, що
стався 01 червня 2013 року о 10 годині 00
хвилин на відокремленому підрозділі
«Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП
«Дзержинськувугілля» від 24 липня 2013
року по формі Н-5 та визнати нещасний
випадок таким, що пов'язаний з
виробництвом.

Враховуючи, що предмет заявлених
позовних вимог переважним чином
стосується прав та обов'язків комісії
розслідування нещасного випадку, яка є
колегіальним органом та складається з
голови та членів комісії, які є
посадовими особами та представниками
органів, закладів та установ, які
участь у розгляді справи в якості
відповідачів не приймали, апеляційний
суд позбавлений можливості у повній
мірі з'ясувати всі обставини справи.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їхні права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, установлених цим кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права). Відповідно до ч.6 ст.130
ЦПК України, якщо спір не врегульовано
у порядку, визначеному частиною
третьою цієї статті, суд вирішує
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції в порушення ст.33 ЦПК України
не обговорив питання про залучення до
участі у справі в якості
співвідповідачів: відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Дзержинську та інші
органи представники яких повинні
входити до складу комісії відповідно
до п.11 Порядку і цими діями обмежив їх у
правах, встановлених ст.31 ЦПК України,
порушивши принцип здійснення
судочинства на засадах змагальності
сторін, а суд апеляційної інстанції в
межах своїх повноважень, не має права
залучити таких осіб до участі у справі
на стадії апеляційного провадження,
навіть зі згоди осіб, які беруть участь
у справі.

Оскільки порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи,
рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Згідно ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачу
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачу -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачу
відмовлено.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове рішення, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Оскільки правові підстави для
задоволення позову відсутні, то і
відсутні підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 22 січня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Дзержинськвугілля», про визнання акту
по формі Н-5 недійсним та визнання
нещасного випадку пов'язаним з
виробництвом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: