Справа № 405/7149/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Ленінський
районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого
Циганаш І.А.

при секретарі
Возлюбленій А.В.

за участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до
суду з вищезазначеним позовом
посилаючись на те, що рішенням
дванадцятої сесії четвертого
скликання Кіровоградської міської
ради «Про регулювання земельних
відносин» від 28.09.2004 року № 1230
відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3
погоджено проекти землеустрою та
передані у власність земельні ділянки
по АДРЕСА_1 кожному площею по 743,1 кв.м, з
них: 659,5 кв.м на праві спільної сумісної
власності для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
земельні ділянки площею 82,3 кв. м для
ведення особистого селянського
господарства.

Після оформлення всіх необхідних
документів 14 лютого 2005 року були видані
державні акти на право власності на
земельну ділянку по вищезазначеній
адресі : ОСОБА_4 площею 165,90 кв. м.,
ОСОБА_2 площею 165,89 кв. м., ОСОБА_3 площею
165,90 кв. м. для будівництва житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
селянського господарства.

Вони розпочали будівництво спільного
будинку, залили фундамент та вигнали
стіни.

З початку 2009 року частину їх спільної
земельної ділянки захопила
відповідачка ОСОБА_5, обтягнула сіткою
та поставила там свій автомобіль з
причепом. Вони неодноразово зверталися
з проханням звільнити земельну
ділянку, їм відповідали, що земельну
ділянку звільнять в найкоротший
термін, але ніяких дій не відбувалось.

18.04.2009 року ОСОБА_2 звернувся до
Ленінського відділу міліції, після
проведення перевірки була винесена
постанова 25.04.2009 року про відмову в
порушенні кримінальної справи.

Між ними постійно виникали спори щодо
правомочностей кожного із них, хто ж є
власником частини земельної ділянки,
зокрема питань встановлення тих
розмірів, що перебувають у фактичному
володінні і користуванні, адже саме
вони сплачують кошти за користування
цією земельною ділянкою.

Відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 24
жовтня 2012 року в задоволенні позову
ОСОБА_5 до Кіровоградської міської
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7,
управління Держкомзему у м.
Кіровограді, ДП «Центр державного
земельного кадастру» в особі
Кіровоградської регіональної філії
про визнання недійсним державного акту
та усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою було відмовлено.
Зазначивши, що належним та допустимим
доказом права ОСОБА_5 на користування
земельною ділянкою, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2 її площі 700,7 кв. м., та
меж, є свідоцтво про право постійного
користування, договір оренди земельної
ділянки, свідоцтво про право власності
на земельну ділянку, які у ОСОБА_5
відсутні. Отже, твердження ОСОБА_5 про
передання ОСОБА_2 у власність частини
земельної ділянки, яка перебуває у
користуванні ОСОБА_5 не підтверджена
належними чи

допустимими доказами, отже є
недоведеною. Згідно ухвали
Кіровоградського апеляційного суду
від 25 грудня 2012 року рішення
Ленінського районного суду від 24
жовтня 2012 року залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 05.07.2013 року усунуто
перешкоди ОСОБА_2 у користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 знести за власний
рахунок самочинно збудовану огорожу,
яка розташована на даній земельній
ділянці та придбати автомобіль з
причепом.

Згідно постанови Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 28
лютого 2013 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_5 до
Кіровоградської міської ради, третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання протиправним та
скасування пункту 11 рішення
дванадцятої сесії четвертого
скликання Кіровоградської міської
ради № 1230 від 28 вересня 2004 року «Про
регулювання земельних відносин»
відмовлено в повному обсязі.

За весь період, що відбуваються судові
засідання, саме з 01 червня 2009 року і по
сьогоднішній день у них погіршується
самопочуття, були перепади тиску,
запаморочення, загострення хронічних
хвороб.

Вважають, що своїми образливими діями
ОСОБА_5 завдала їм моральну шкоду,
принизив на очах всього двору, принизив
їх честь та гідність, що призвело до
погіршення їх здоров'я, порушення
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження громадського
життя, які призвели до порушення
стосунків з оточуючими людьми,
зниження престижу, а ще й через
байдужість відповідача. Для
відновлення відносин з сусідами, які
стали свідками події, до попереднього
стану потрібні час та зусилля.

Вважають такі дії відповідача
неприпустимими по відношенню до
будь-якої людини, вони постраждали саме
через жадібність, недбалість,
самовпевненість відповідачки,
переживши стрес, біль, страждання,
переживання за свої сім'ї. З вини саме
відповідача по справі ОСОБА_5
будівництво прийшлось відкласти на
невизначений довготривалий строк,
маючи на те всі документи, які
доказують право власності на земельну
ділянку.

Виходячи з об'єктивної оцінки глибини
їх моральних та фізичних страждань
завдану їм моральну шкоду оцінюють у 30
000 грн.

Просять суд стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 10 000
грн. кожному у відшкодування моральної
шкоди, що завдана приниженням честі та
гідності.

В судовому засіданні представники
позивачів позовні вимоги підтримали,
посилаючись на обставини викладені в
позові.

ОСОБА_5 та її представник позовні
вимоги не визнали, вважають твердження
позивачів щодо нанесення їм моральної
шкоди та її розмір голослівними, не
підтвердженими ніякими доказами,
просять суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню зі слідуючих
підстав.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім»ї чи близьких
родичів; у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 .03.1995
року " Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди " моральна шкода може полягати у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

У відповідності до ч. 1 п. г ст. 91, ч. 1 п. г
ст. 96 ЗК України власники та
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Частинами 1, 3 ст. 125 Земельного кодексу
України передбачено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 126 Земельного Кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні встановлено, що
пунктом 11 рішення Кіровоградської
міської ради «Про регулювання
земельних відносин» № 1230 від 28.09.2004
року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 передані у
власність земельні ділянки по АДРЕСА_1:
- ОСОБА_4 площею 743,1 кв.м з них: 659,5 кв. м.
на праві спільної сумісної власності
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та земельні ділянки площею 82,3
кв. м для ведення особистого
селянського господарства; -ОСОБА_2
площею 743,1 кв. м з них: 659,5 кв. м. на праві
спільної сумісної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та земельні ділянки площею 82,3
кв. м для ведення особистого
селянського господарства; - ОСОБА_3
площею 743,1 кв. м з них: 659,5 кв. м. на праві
спільної сумісної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та земельні ділянки площею 82,3
кв.м для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14 лютого 2005
року були видані державні акти на право
власності на земельну ділянку по
вищезазначеній адресі ОСОБА_4 площею
165,90 кв. м., ОСОБА_2 площею 165,89 кв.м.,
ОСОБА_3 площею 165,90 кв. м. для
будівництва житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського
господарства.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2
належить: 37/50 ч. - ОСОБА_5 згідно
свідоцтва про право власності від
26.07.2004 року № 447, право власності на яке
набуто в обмін договорів купівлі
продажу будинку від 17.02.2001р. № 575 та від
09.06.2001р. № 212; 13/75 ч. ОСОБА_6, ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про право власності від
26.07.2004р № 448; 13/300 ч. - ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про право на спадщину від
01.03.2006 р. № 1-411; 13/300 ч. - ОСОБА_6 згідно
свідоцтва про право на спадщину від
01.03.2006р № 1-413, зареєстровано земельну
ділянку загальною площею 697,3 кв.м., в
тому числі самовільно зменшеної землі
3,4 кв. м.

Між сторонами постійно виникали спори
щодо права кожного із них на частину
земельної ділянки , хто ж є власником
даної частини земельної ділянки,
зокрема питань встановлення тих
розмірів, що перебувають у фактичному
володінні і користуванні суміжних
власників земельних ділянок.

Ленінським районним судом м.
Кіровограда за період з 2012 - 2013 роки
розглянуті цивільні позови сторін
один до одного про визнання
протиправним та скасування пункту 11
рішення дванадцятої сесії четвертого
скликання Кіровоградської міської
ради № 1230 від 28 вересня 2004 року « Про
регулювання земельних відносин», про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, про визнання
недійсним державного акту та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

У відповідності до постанови
Ленінського районного суду від 28
лютого 2013 року судом встановлено, що
спірна земельна ділянка розташована
поза територією житлового будинку за
адресою АДРЕСА_2, частина якого
належить ОСОБА_5, а оскаржуване рішення
стосується земельної ділянки, яка
розташована за іншою адресою, а саме
АДРЕСА_1, ОСОБА_5 не надала доказів
належності їй на праві власності чи
користуванні земельної ділянки площею
700,7 кв. м., суд вважає, що немає підстав
для визнання протиправним та
скасування п.11 рішення
Кіровоградської міської ради № 1230 від
28 вересня 2004 року « Про регулювання
земельних відносин» про погодження
проекту землеустрою та передачу у
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки
права позивача ОСОБА_5 не були порушені,
а ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
отримано всі необхідні висновки
відповідних служб та управлінь,
встановлено та погоджено в натурі межі
земельної ділянки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ
від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (
немайнової ) шкоди із змінами і
доповненнями, внесеними Постановою
Пленуму ВСУ від 25.05. 2001р. № 4 при
вирішенні спору про відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди суду
необхідно в кожній справі
з'ясовувати характер правовідносин
сторін і встановлювати якими
правовими нормами вони регулюються, чи
допускає відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, з'ясувати
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. З'ясувати
чим підтверджується факт заподіяння
шкоди, чи фізичних страждань, якими
обставинами чи діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій формі
позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, те, що згідно
чинного законодавства власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню, спір між
сторонами виникав щодо права кожного
із них на частину земельної ділянки,
хто ж є власником даної частини
земельної ділянки, тобто із земельних
правовідносин, стягнення моральної
шкоди не передбачено Земельним
кодексом України, будь-які договірні
відносини, якими б було передбачено
відшкодування моральної шкоди між
сторонами відсутні, крім того судом не
встановлено протиправних, винних дій
відповідача у заподіянні шкоди,
наслідки та причинний зв'язок і докази
в приниженні честі, гідності,
престижу або ділової репутації
позивачами суду не надані, не
зазначено, якими неправомірними діями
чи бездіяльністю їм заподіяно ОСОБА_5
моральну шкоду, з яких міркувань
позивачі виходили визначаючи розмір
шкоди та якими доказами це
підтверджується, тому позовні вимоги
позивачів щодо стягнення моральної
шкоди задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сплачено судовий
збір на користь держави в розмірі 300
грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218
ЦПК України, -

В И Р І Ш
И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів
після проголошення рішення через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
до Апеляційного суду Кіровоградської
області. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Циганаш І.А.