Справа № 461/4628/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1217/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Струс Л.Б.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, представників
Львівського державного музучилища -
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 20 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівського
державного музичного училища ім. Ст.
Людкевича, з участю третьої особи -
Управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова, про
визнання умов контракту незаконними,
зарахування педагогічного стажу,
зобов'язання внести зміни до запису у
трудовій книжці, зобов'язання подання
уточнених даних, внесених до
персональної облікової картки в
системі персоніфікованого обліку, -

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з вищезазначеним позовом, в якому
просить визнати умови контракту від 01
вересня 1999 року, укладеного між
Львівським державним музичним
училищем ім. С.Людкевича, в особі
директора ОСОБА_6 та нею, в частині
строку на який укладено, а саме строком
з 1 вересня 1999 року по 30 червня 2000 року (10
місяців), як такими, що погіршують
становище працівника порівняно із
законодавством України; визнати умови
контракту від 1 вересня 2000 року,
укладеного між Львівським державним
музичним училищем ім. С. Людкевича, в
особі директора ОСОБА_6 та нею, в
частині строку на який укладено, а саме
строком з 1 вересня 2000 року по 30 червня
2001 року (10 місяців), як такими, що
погіршують становище працівника
порівняно із законодавством України;
зобов'язати директора Львівського
державного музичного училища ім. С.
Людкевича внести зміни (доповнення) у
пункт 27 графи 3 до її трудової книжки за
період її трудової діяльності з 1
вересня 1999 року по 30 червня 2000 року, а
саме: внести запис про те, що вона
звільнена 31.08.2000 року.; зобов'язати
директора Львівського державного
музичного училища ім. С. Людкевича
внести зміни (доповнення) у пункт 29
графи 3 до її трудової книжки за період
її трудової діяльності з 1 вересня 2000
року по 30 червня 2001 року, а саме внести
запис про те, що вона звільнена 31.08.2001
року; зобов'язати директора
Львівського державного музичного
училища ім. С. Людкевича подати до
територіального органу Пенсійного
фонду України уточнення до відомостей,
внесених до персональної облікової
картки в системі персоніфікованого
обліку ОСОБА_2, а саме: щодо зарахування
повних днів до стажу за період з липня
по серпень 2000, з липня по серпень 2001 р.р.

В подальшому позивачка двічі
уточнювала позовні вимоги, востаннє
13.06.2013 року подала заяву про збільшення
позовних вимог, в якій просить визнати
умови контракту від 01 вересня 1999 року,
укладеного між Львівським державним
музичним училищем ім. С.Людкевича, в
особі директора ОСОБА_6 та нею, в
частині строку на який укладено, а саме
строком з 1 вересня 1999 року по 30 червня
2000 року (10 місяців), як такими, що
погіршують становище працівника
порівняно із законодавством України;
визнати умови контракту від 1 вересня
2000 року, укладеного між Львівським
державним музичним училищем ім. С.
Людкевича, в особі директора ОСОБА_6 та
нею, в частині строку на який укладено,
а саме строком з 1 вересня 2000 року по 30
червня 2001 року (10 місяців), як такими, що
погіршують становище працівника
порівняно із законодавством України;
зарахувати (включити) період з липня 2000
р. по 31 серпня 2000 р. до її педагогічного
стажу; зарахувати (включити) період з
липня 2001 р. по 31 серпня 2001 р. до її
педагогічного стажу; зобов'язати
директора Львівського державного
музичного училища ім. С. Людкевича
внести зміни до запису за номером 27
графи 3 її трудової книжки, а саме:
змінити дату звільнення 30.06.2000 р. на
запис про те, що звільнена 31.08.2000 р.;
зобов'язати директора Львівського
державного музичного училища ім.
С.Людкевича внести зміни до запису за
номером 29 графи 3 її трудової книжки, а
саме: змінити дату звільнення 01.07.2001 р.
на запис про те, що звільнена 31.08.2001
року; зобов'язати директора
Львівського державного музичного
училища ім. С.Людкевича подати до
територіального органу ПФУ уточнення
до відомостей, внесених до
персональної облікової картки в
системі персоніфікованого обліку
ОСОБА_2, а саме: щодо зарахування повних
днів до стажу за період з липня по
серпень 2000 р., липня по серпень 2001 р.;
зобов'язати директора Львівського
державного музичного училища ім.
С.Людкевича подати до територіального
органу ПФУ уточнення до відомостей,
внесених до персональної облікової
картки в системі персоніфікованого
обліку ОСОБА_2, а саме: щодо зарахування
повних днів до стажу за період з липня
по серпень 1998 р., з липня по серпень 1999
року. В обґрунтування заявлених
позовних вимог покликається на те, що з
24.10.1997 року по 30.06.2003 року вона працювала
у Львівському державному музичному
училищі ім. С. Людкевича на посаді
викладача англійської мови за
контрактом. У 2003 році отримала з
Управління ПФУ в Шевченківському
районі м. Львова довідку про відомості,
що накопичені в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування за звітами
страхувальників по роках трудових
відносин за роки з 1998 по 2002 р.р., у яких
за період роботи 1999 року обліковано
стаж 12 місяців, 2000 року обліковано стаж
12 місяців, 2001 року обліковано стаж 12
місяців. У зв'язку з додатковими
виплатами, проведеними бухгалтерією
училища, вона звернулася до Управління
ПФУ у Залізничному районі м. Львова з
заявою про коригування розміру
пенсійного забезпечення, проте
дізналася, що для отримання надбавки за
педагогічний стаж 20 років їй не
вистачає чотирьох місяців стажу.
Вважає, що керівництво училища
укладало з нею трудові контракти в
період з 1999 року по 2001 року з порушенням
норм Закону України «Про освіту»,
наказу № 293 Міністерства освіти
України від 05.08.1993 року, а саме строком 10
місяців, в той час як Законом
передбачено укладення контракту на
строк не менше одного року, що призвело
до скорочення стажу її педагогічної
роботи на 4 місяці, а відповідно і до
зменшення розміру пенсійного
забезпечення.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка, яка
зазначає, що судом першої інстанції
порушено принцип рівності сторін та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається, не
взяті до уваги докази надані нею та
відповідачем на підтвердження
позовних вимог, які відповідають
вимогам належності і допустимості
доказів та необхідні в судовому
засіданні для дослідження. До таких
доказів належать контракти укладені
між нею та відповідачем та контракт,
укладений між Директором навчального
закладу та відповідачем. Стверджує, що
судом не враховано, не досліджено та не
відображено у рішенні те, що
відповідачем визнано одну із позовних
вимог та проведено дії щодо усунення
помилок шляхом подання до суду
індивідуальних відомостей про
застраховану особу. Звертає увагу на
те, що судом жодним чином не досліджено
та не враховано, що контракт укладений
між нею і відповідачем та контракт,
укладений між Директором навчального
закладу та відповідачем, суттєво
відрізняються. А саме, відповідачем із
типової форми контракту при укладенні
контракту з нею забрані умови щодо
права отримання відпустки, чим
порушено вимоги постанови Кабінету
Міністрів України від 14 квітня 1997 року
№ 346. Просить скасувати рішення
Галицького районного суду м. Львова від
20 грудня 2013 року та ухвалити нове, яким
її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
представників Львівського державного
музучилища - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону,
виходячи з наступного.

Конституція України гарантує право
кожного громадянина на працю, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, гарантує рівні
можливості у виборі роду трудової
діяльності та захист від незаконного
звільнення.

За змістом ч. 3 ст. 54 Закону України «Про
освіту» педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, в тому числі і за
контрактом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки та відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичків, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
самим встановлювати їх права, обов'язки
та відповідальність, зокрема
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що
трудовий договір може бути: 1)
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; 2) на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; 3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Згідно п.п. 2, 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 ст. 23), крім випадків коли трудові
відносини фактично тривають і жодна зі
сторін не поставила вимогу про їх
припинення, підстави, передбачені
контрактом. За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 23
КЗпП України трудовий договір може
бути укладений на визначний строк за
погодженням сторін.

В судовому засіданні встановлені
наступні юридично значимі факти.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала
у Львівському державному музичному
училищі ім. С. Людкевича на посаді
викладача англійської мови за угодою: з
24 жовтня 1997 року (наказ № 172 § 2 від 20.10.1997
р.) по 30 серпня 1999 року (наказ № 113 § 2 від
30.08.1999 року); з 01 вересня 1999 року (наказ №
114 § 2 від 30.08.1999 р.) по 30 червня 2000 року
(наказ № 99 від 26.06.2000 р.); з 01 вересня 2000
року (наказ № 130 § 2 від 30.08.2000 р.) по 30
червня 2001року (наказ № 101 § 2 від 25.06.2001
р.), з 01 вересня 2001 року (наказ № 157 § 2 від
30.08.2001 р.), з 05 вересня 2001 року переведена
на посаду викладача англійської мови
за сумісництвом (наказ № 171 § 1 від 05.09.2001
р.) по 30 червня 2002 року (наказ № 100 від
20.06.2002 року); з 02 вересня 2002 року (наказ №
156 § 23 від 02.09.2002 р.) по 30 червня 2003 року
(наказ № 117 від 23.06.2003 р.).

Відмовляючи в позові, районний суд
врахувавши пункти 3.5. та 3.8. Положення
про порядок наймання і звільнення
педагогічних та науково-педагогічних
працівників закладів освіти, що є у
державній власності, затвердженого
05.08.1993 року наказом № 293 Міністерства
освіти України, яке втратило чинність
на підставі наказу Міністерства освіти
і науки № 744 від 24.12.2002 року, прийшов до
вірного висновку, що трудовий контракт,
який укладений з позивачкою є формою
трудового договору, умови якого були
погоджені з нею, з якими вона
погодилася і проти яких не
заперечувала, та впродовж десяти років
не зверталася про усунення зазначених,
на її думку, порушень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

При цьому, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що у
відповідності до п. 1.7. Положення про
порядок наймання і звільнення
педагогічних та науково-педагогічних
працівників закладів освіти, що є у
державній власності, на яке, як на
підставу задоволення позову
посилається ОСОБА_2, - на педагогічних,
науково-педагогічних працівників
поширюється чинне законодавство про
працю. В суді беззаперечно доказано, що
позивачка працювала у відповідача за
контрактом повні навчальні роки. Свою
волю на укладення строкового трудового
договору - контракту вона виявила, коли
зверталася із заявою про прийняття на
роботу за строковим трудовим договором
- контрактом. У цей же час вона виразила
і волю на припинення такого контракту
після закінчення строку, на який він
був укладений.

При звільненні за її бажанням їй
виплачувалися грошові компенсації за
невикористані дні щорічних відпусток,
що відповідає вимогам кодексу законів
про працю України та Закону України
«Про відпустки».

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що впродовж десяти років
позивачка не зверталася про усунення
зазначених, на її думку, порушень,
тобто, в установлений ст. 233 КЗпП
України строк трудовий контракт нею не
оспорювався, вона погодилася з його
умовами, якими не погіршувалося її
становище порівняно з трудовим
законодавством, та після звільнення в
установленому порядку отримала
трудову книжку і розрахунок.

Посилання апелянтки на те, що Законом
України «Про освіту» передбачено
укладення контракту з працівниками
освіти на строк не менше як один рік не
відповідає дійсності.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянткою не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 20 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Струс Л.Б.