Справа №483/1335/13-ц 28.04.2014 28.04.2014 28.04.2014
Провадження №22-ц/784/539/14 Головуючий у 1-й
інстанції Медюк С.О. Категорія 3
Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання -
Шпонарською О.Ю.,

за участю: прокурора Григорян Е.Р.,
представника відповідача Очаківської
районної державної адміністрації
Камалєтдінової О.В., представника
третьої особи Управління
Джержземагенства в очаківському
районі Миколаївської області Котик
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

заступника Дніпровського
екологічного прокурора

на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 16 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом

Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора

Дніпровської екологічної
прокуратури в інтересах держави

до

Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Миколаївське обласне управління
водних ресурсів, Очаківське
міськрайонне управління юстиції в
Миколаївській області, управління
Держземагенства в Очаківському районі
Миколаївської області

про

визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та повернення
земельної ділянки, скасування
державної реєстрації права власності
та внесення змін до державного
земельного кадастру про власника
земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Очаківський
міжрайонний екологічний прокурор
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави звернувся з
позовом до Очаківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області (далі - Очаківська РДА), ОСОБА_5
про визнання незаконним та скасування
розпорядження Очаківської РДА,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
її повернення, скасування державної
реєстрації права власності та внесення
зміни до державного земельного
кадастру про власника земельної
ділянки.

Прокурор зазначав, що
розпорядженням Очаківської РДА від 8
квітня 2011 року № 109 про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_5
була передана земельна ділянка, площею
1 га, розташована в межах території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі цього розпорядження 7
жовтня 2011 року ОСОБА_5 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Спірна земельна ділянка
знаходиться на відстані 740,85 метрів від
урізу води, тобто в межах нормативно
визначеної 2-х кілометрової
прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману, тому не
могла бути передана у власність
фізичній особи.

Посилаючись на наведене, а також
на те, що ОСОБА_5 земельна ділянка була
передана у власність з порушенням
земельного та водного законодавства,
прокурор просив визнати незаконним та
скасувати розпорядження Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області від 08 квітня 2011
року №109 «Про затвердження Проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадянам України
(37 чоловік) для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності не наданих у
власність або користування в межах
території Солончаківської сільської
ради Очаківського району
Миколаївської області» в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки з
кадастровим номером :02:000:0508,
площею 1 га, вартістю 32200грн. для ведення
особистого селянського господарства
та передачі її у власність ОСОБА_5;

- визнати недійсним та скасувати,
виданий відділом Держкомзему у
Очаківському районі Миколаївської
області державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№255359 від 7 жовтня 2011 року,

- повернути спірну земельну ділянку у
державну власність;

- зобов'язати Очаківське міськрайонне
управління юстиції скасувати державну
реєстрацію права власностіОСОБА_5, а
Управління Держземагентства в
Очаківському районі Миколаївської
області внести до державного
земельного кадастру інформації про
власника земельної ділянки з
кадастровим номером :02:000:0508 .

Рішенням Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 17 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
Дніпровський екологічний прокурор
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В наданих до суду запереченнях
реєстраційна служба Очаківського
міськрайонного управління юстиції
Миколаївської області, Очаківська РДА,
та ОСОБА_5, посилаючись на законність
рішення суду, просили відмовити у
задоволенні апеляційної скарги
прокуратури, залишивши без змін
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
справі, дослідивши докази по справі в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що розпорядженням
Очаківської районної державної
адміністрації №109 від 08 квітня 2011 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадян( 37 осіб), в тому
числі і ОСОБА_5, для ведення особистого
селянського господарства із земель
державної власності, не наданих у
власність або користування, в межах
території Солончаківської сільської
ради Очаківського району
Миколаївської області.

На підставі цього
розпорядження ОСОБА_5 передано у
власність земельну ділянку площею 1 га
з кадастровим номером :02:000:0508, а 7
жовтня 2011 року ним отримано державний
акт на право власності на вказану
земельну ділянку ( серія ЯК №255359) з
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства.
Спірна земельна ділянка
знаходиться на території
Миколаївської області, Очаківського
району, Солончаківської сільської
ради, за межами населеного пункту.

З довідки ДП „Центр державного
земельного кадастру" вбачається, що
спірна земельна ділянка розташована
на відстані 740,85 м. від урізу води
Дніпро-Бузького лиману.

Як вбачається із матеріалів
справи цільове призначення земель,
з яких у власність відповідача
виділялася спірна земельна ділянка -
землі сільськогосподарського
призначення, що підтверджується
рішенням виконавчого комітету
Очаківської районної ради депутатів
трудящихся Миколаївської області від 08
вересня 1959 року «Про затвердження
проекту внутрігосподарського
землевпорядження колгоспу ім. Леніна»,
висновку про погодження земелеустрою
щодо відведення земельних ділянок
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища
Миколаївської області від 12 серпня 2010
року, висновку Очаківської СЕС від 16
червня 2010 року, висновку відділу
Держкомзему у Очаківському районі
Миколаївської області від 06 травня 2010
року.

Прокурором не надано доказів
зміни такого цільового призначення
спірної земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позов,
прокурор посилався на те, що виділена
ОСОБА_5 земельна ділянка знаходиться в
нормативно встановленій прибережній
захисній смузі Дніпро-Бузького лиману
та є ділянкою з обмеженим режимом
господарської діяльності, і виділена
у власність відповідачеві з порушенням
вимог водного законодавства.

Однак, такі доводи прокурора не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

За приписами ст.19 ЗК України землі
України на основі цільового
призначення поділяються на такі
категорії : землі
сільськогосподарського призначення,
землі водного фонду та інші. Земельні
ділянки кожної категорії земель, які
не надані у власність або
користування громадян чи юридичних
осіб, можуть перебувати в запасі.

Статтею 59 ЗК України передбачено,
що землі водного фонду можуть
перебувати у державній, комунальній та
приватній власності.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України до
земель водного фонду належать землі,
зайняті: морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Частиною 2 ст. 58 ЗК України, ст. 87 ВК
України визначено, що для створення
сприятливого режиму водних об'єктів
уздовж морів, навколо озер, водосховищ
та інших водойм встановлюються
водоохоронні зони, розміри яких
визначаються за проектами землеустрою.

На умовах оренди громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земль воного фонду
можуть передаватися прибережні
захисні смуги ( ч.3 ст.59 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 88 ВК України
з метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Розмір та межі прибережної
захисної смуги уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів
встановлюються за проектами
земемлеустрою. Прибрежні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
всіх категорій земель, крім земель
морського транспорту ( ч.3 ст.60 ЗК
України).

Відповідно до п. 5 порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 486 від 08 травня 1996
року (далі - Порядок), розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами рад.

У межах водоохоронних зон
виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88-91 Водного
кодексу України (п.4 Порядку).

Пунктом 11,12 Порядку передбачено,
що водоохоронна зона морів, морських
заток і лиманів, як правило, збігається
з прибережною захисною смугою і
визначається шириною не менш як 2 км.
від урізу води.

Прибережні захисті смуги у межах
водоохоронної зони можуть
використовуватися для провадження
господарської діяльності за умови
обов'язково виконання вимог,
передбачених ст.ст.89-90 ВК України.

Таким чином, фактичні розміри і
межі прибережних захисних смуг існують
не в силу їх законодавчого закріплення,
а для визначення, встановлення та
закріплення меж прибережної захисної
смуги, та як наслідок віднесення цієї
території до земель водного фонду.
Законодавством України передбачений
відповідний порядок, який полягає у
розробці відповідного проекту та
виділення на його підставі земель
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг. Віднесення спірних
земельних ділянок до земель
прибережної захисної смуги та
категорії земель водного фонду, без
відповідних доказів, що підтверджували
б існування таких обставин, є
порушенням ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України.

Подібна правова позиція
висловлена в Постанові Верховного Суду
України від 22 травня 2013 року, ухваленої
по цивільній справі про перегляд
рішення за виключними обставинами № 6-25
цс 13.

Матеріали ж даної цивільної
справи доказів того, що спірна земельна
ділянка, яка виділена відповідачці у
власність, на час прийняття
розпорядження Очаківською районною
державною адміністрацією від 08 квітня
2011 року №109 належала до земель
водного фонду, відповідно до
вищезазначеного Порядку і має інше
цільове призначення не містять.

З огляду на вищенаведене,
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову є
правильним.

Відповідно до ст.22 ЗК України
до земель сільськогосподарського
призначення належать-
сільськогосподарські угіддя - рілля та
можуть передаватися громадянам для
ведення особистого селянського
господарства.

Як вбачається із матеріалів
справи, а саме: рішення виконавчого
комітету Очаківської районної ради
депутатів трудящих Миколаївської
області від 08 вересня 1959 року «Про
затвердження проекту
внутрігосподарського
землевпорядження колгоспу ім. Леніна»,
висновку про погодження землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища
Миколаївської області від 12 серпня 2010
року, висновку Очаківської СЕС від 16
червня 2010 року, висновку відділу
Держкомзему у Очаківському районі
Миколаївської області від 06 травня 2010
року, виділ відповідачці земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства здійснено із
земель сільськогогосподарського
призначення, оскільки до передачі її в
запас була у користуванні спочатку
колгоспу ім. Леніна, а потім радгоспу
«Родина», який було реорганізовано в
КСП «Родина» і на землі, які перебували
у його користуванні 24 листопада 1995
року видано державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою для ведення
сільськогосподарського виробництва.

Крім того, як пояснила, у
суді апеляційної інстанції
представник відповідача, після
розпаювання земель вищевказаного
колективного підприємства, земельна
ділянка, яка була виділена громадянам
оскаржуваним рішенням, була передана
в запас без зміни цільового
призначення.

За такого, посилання в
апеляційній скарзі на те, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про належність спірної
земельної ділянки до земель
сільськогосподарського призначення
не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.9 Закону України
« Про державну експертизу
землевпорядної документації»
обов'язковій державній експертизі
підлягають проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
особливо цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та
історико-культурного призначення.

З врахуванням викладеного,
проект відводу спірної земельної
ділянки, яка не відноситься до
водного фонду та не має такого
цільового призначення - як
природоохоронне призначення, не
повинні проходити обов'язкову
спеціальну державну експертизу. А
тому доводи апеляційної скарги щодо
проведення обов'язкової
землевпорядної експертизи є
необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
заступника Дніпровського екологічного
прокурора - відхилити, а рішення
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 26 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: