АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/1630/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2084/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
„Каленицьке" про донарахування та
стягнення заробітної плати за 2009-2010
роки.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
із вказаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що починаючи з 1980 року
по 20 жовтня 2010 року він працював у СТОВ
„Каленицьке" та відповідно до наказу
№7 від 01.01.2001р. був призначений на
посаду головного електрика. Проведеною
в 2009 році перевіркою встановлено
порушення трудового законодавства при
нарахуванні господарством заробітної
плати працівникам. Проте і після цього
відповідач продовжував нараховувати
позивачу заробітну плату з порушення
вимог законодавства. Позивач вказував,
що за період з 2009 року по дату його
звільнення 20 жовтня 2010 року
заборгованість перед ним становила 17
810,86 грн., а тому з урахуванням заяв про
зменшення та уточнення позовних вимог
ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідача
донарахувати йому та стягнути на його
користь не донараховану заробітну
плату за період з 2009 року по дату його
звільнення 20 жовтня 2010 року в сумі 6 560,14
грн., а також стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток в сумі
62 991,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 10
000грн.

Рішенням Полонського районного
суду від 17 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з СТОВ
„Каленицьке" на користь ОСОБА_2 6 560,14
грн. недонарахованої заробітної плати
з відрахуванням з неї всіх обов'язкових
платежів, 7 000 грн. середнього заробітку
та 1 400 грн. моральної шкоди. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції -
Горгулько Н.А. Справа:
№22ц/792/2084/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 53

судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає
рішення суду незаконним, просить його в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку в
сумі 7 000 грн. скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким стягнути
середній заробіток в сумі 62 991,88 грн.
Апелянт вказує, що судом не надано
належної оцінки акту перевірки
господарства Державною інспекцією з
питань праці та висновку
судово-економічної експертизи від 09
грудня 2011 року. На думку апелянта ст. 117
Кодексу Законів про працю України не є
нормою прямої дії, а тому судом
безпідставно зменшено суму середнього
заробітку, а також порушено вимоги ст. 43
Конституції України. Крім того,
розрахунок в рішенні суду щодо
кількості робочих днів не відповідає
дійсності.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта апеляційну
скаргу підтримав.

Позивач та представники
відповідача до суду не з'явилися, про
день, час і місце розгляду справи
належним чином повідомлені, про
причини неявки суд не повідомили.

Встановлено, що апелянтом
оскаржується рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку. В решті рішення
сторонами не оскаржується.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
виходив з того, що рішенням Полонського
районного суду від 14.05.2012 року, яке
набрало законної сили 25.05.2012 року
встановлено, що позивач, відповідно до
записів його трудової книжки з 01.01.1980
року працював на різних посадах в
колгоспі ім. Петровського с. Великі
Каленичі Полонського району, що в даний
час перейменовано в СТОВ «Каленицьке».
І 01.01.2001 року відповідно до наказу №7
його призначено на посаду головного
енергетика господарства. Так як
підприємство в порушення вимог ч.2 ст.97
КЗпП України, ч.2 ст.15 Закону України
«Про оплату праці» не в повному обсязі
нараховувало та виплачувало заробітну
плату позивачу за період з 01.01.2003 року
по 31.12.2008 року, тому сума донарахованої
зарплати, що підлягає виплаті ОСОБА_2
після належних утримань складає
28995,83грн.

Також судом першої інстанції вірно
встановлено, що 20.10.2010 року позивач
звільнився з СТОВ «Каленицьке». ( т.1
а.с. 4-8). Так як позивачу не було
донараховано заробітну плату в сумі
6560,14грн., тому суд першої інстанції на
користь ОСОБА_2 стягнув цю суму коштів з
відрахуванням з неї всіх обов»язкових
платежів; також стягнув 1400грн.
моральної шкоди, що виразилася в
душевних хвилюваннях позивача та
необхідністю докладення ним
додаткових зусиль для організації
свого життя; та вирішив питання щодо
судових витрат. Рішення суду в цих
частинах сторонами не оскаржується, а
тому колегією суддів не перевіряється.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що з врахуванням
істотності суми недонарахованої
заробітної плати в порівняні із сумою
нарахованого судом середнього
заробітку та із врахуванням тієї
обставини, що позивач за захистом свого
права не звертався до суду тривалий
час, підлягає до стягнення середній
заробіток за час затримки розрахунку в
розмірі 7000грн.

Дійшовши такого висновку, суд
обґрунтовано посилався на відповідні
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Правила обчислення середнього
заробітку передбачені ч. 2 ст. 235 КЗпП
України, ст. 27 Закону України «Про
оплату праці» та Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто,
передують дню звільнення працівника з
роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті, є
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника, яка згідно
з п. 8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку,
яка обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
про те, що суд не мав права на зменшення
розміру середнього заробітку за час
затримки розрахунку і ст. 117 КЗпП
України не є нормою прямої дії, яка б
давала таке право суду, колегія суддів
вважає їх безпідставними, виходячи із
слідуючого.

Правова позиція, яка висловлена в
постанові Верховного Суду України по
справі № 6-60цс11 від 21.11.2011 року, що
згідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов»язковою для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України закріплює, що
відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України розмір відшкодування за час
затримки розрахунку необхідно
визначати з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком та тієї обставини,
що позивач тривалий час не звертався до
суду за вирішенням спору про стягнення
заборгованості із заробітної плати.

Встановлено, що позивач 12.08.2013 року
звернувся до суду з вимогою про
зобов»язання СТОВ «Калинецьке»
донарахувати та стягнути із СТОВ
«Калинецьке» недонараховану заробітну
плату за період з 2009 року по 20.10.2010 року
в сумі 17810,86грн., стягнути 48960грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та 10000грн. моральної шкоди. У
подальшому після проведення судово-
економічних експертиз позивач 11.09.2014
року зменшив розмір вимоги щодо
стягнення недонарахованої заробітної
плати до суми 6560,14грн., що визначена
висновком експерта від 29.08.2014 року
№1011/14-26 та збільшив вимоги щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку до суми 62991,88грн.

Встановивши такі обставини, суд
першої інстанцій виходив з того, що під
час звільнення ОСОБА_2 підприємство
провело з ним розрахунок щодо
нарахованих сум, а розмір
недонарахованої суми належної
позивачу при звільненні був з»ясований
під час судового розгляду справи; з
позовом до суду позивач звернувся
через два роки та майже 10 місяців після
звільнення, а тому відповідно до
положень ст. 117 КЗпП України суд першої
інстанції вірно визначив розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком та тієї обставини,
що позивач тривалий час не звертався до
суду за вирішенням спору.

Оцінюючи доводи апеляційної
скарги в тій частині, що судом першої
інстанції невірно проведений
розрахунок розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
колегія суддів вважає їх
обґрунтованими.

Так, встановлено, що позивач за
період з 01.01.2009 року по 20.10.2010 рік
працював у СТОВ «Калинецьке» з
шестиденним робочим тижнем. Вказана
обставина підтверджується табелями
обліку робочого часу, що містяться в
нарядах по оплаті праці за травень,
червень, липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад, грудень 2009 року та за
квітень, серпень, вересень та жовтень
2010 року. Середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні
підлягає до розрахунку у відповідності
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 ( далі Порядок
обчислення). Так як, середньоденна
заробітна плата ОСОБА_2 на дату його
звільнення, відповідно до висновку
експерта №1011/14-26 від 29.08.2014 року
становить 51,38грн., тому середній
заробіток позивача розраховується
виходячи із слідуючих вихідних даних.
Так, затримано виплату не
донарахованої заробітної плати
позивачу з врахуванням вихідних і
святкових днів за 2010 рік - на 62 дні, за 2011
рік - на 303 днів, за 2012 рік - на 303 днів, за
2013 рік - на 303 днів, за 2014 рік - на 224 днів.
Затримка розрахунку після звільнення
позивача з 21 жовтня 2010 року по 17 вересня
2014 року становить 1195 робочих дні при
шестиденному робочому тижні. Тому
загальна сума середнього заробітку
буде становити: 51,38 грн. х 1195 днів =
61399,10грн.

Встановлено, що методика
розрахунку судом першої інстанції
розміру середнього заробітку за
затримку розрахунку ідентична
вищезазначеній, однак суд помилково
взяв за основу розрахунку п»ятиденний
робочий тиждень, а не шестиденний.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що
ця помилка не вплинула на законність
ухваленого рішення, а тому не може бути
підставою для його скасування

Порушень процесуального закону,
які б були підставою для скасування
рішення, судом першої інстанції не
допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк