УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою; за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою; за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_9
до ОСОБА_8 про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, у якому просила
стягнути з ОСОБА_7 15 164 грн 35 коп.
матеріального збитку, завданого її
автомобілю внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини відповідача, та 650 грн
вартості автотоварознавчого
дослідження.

У січні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з ОСОБА_7 50 041 грн матеріальної шкоди, що
завдана пошкодженням його автомобіля у
ДТП, яка сталася з вини відповідача.

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 5 березня
2013 року позови об'єднано в одне
провадження.

У березні 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9
звернулись до суду із зустрічним
позовом, у якому просили стягнути з
ОСОБА_8 на користь власника автомобіля
ОСОБА_9 62 949 грн 91 коп. матеріальної
шкоди та 5000 грн моральної шкоди, а на
користь ОСОБА_7, який керував
автомобілем під час ДТП, 2000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
01 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року, позов ОСОБА_6 та ОСОБА_8
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 15
164 грн 35 коп. матеріальної шкоди та 223
грн 60 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 50 041
грн 57 коп. матеріальної шкоди та 501 грн
судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_9
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позов, а у задоволенні
позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відмовити,
мотивуючи свої вимоги тим, що судами
порушені норми процесуального права та
неправильно застосовані норми
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_8, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_7, порушивши правила
дорожнього руху, здійснив зіткнення з
автомобілями позивачів, внаслідок чого
автомобілі отримали механічні
ушкодження, а тому винна у ДТП особа
(володілець джерела підвищеної
небезпеки) повинна відшкодувати
завдану шкоду.

Проте погодитися з такими судовим
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що
4 лютого 2012 року о 13 годині 30 хвилин
ОСОБА_8, керуючи автомобілем «Шкода
Октавія», рухався по просп. Миру зі
сторони вул. Іллічівської в напрямку
вул. Кобилянського у м. Кривому Розі,
здійснюючи розворот зіткнувся з
автомобілем «Ауді-100» під керуванням
ОСОБА_7, що рухався у зустрічному
напрямку, який після цього продовжив
рух та зіткнувся з припаркованим
автомобілем ВАЗ 212140-147-20, належним
ОСОБА_10, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні ушкодження.

29 лютого 2012 року постановою
Центрально-Міського районного суду
м. Кривого Рогу, залишеною без змін
постановою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 квітня
2012 року, адміністративна справа щодо
водія ОСОБА_8 закрита у зв'язку із
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

За наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
належним чином не встановив та не
перевірив обставин справи та закон, що
їх регулює, не з'ясував, з яких причин
відбулась дорожньо-транспортна
пригода, не встановив, якими належними
і допустимими доказами
підтверджується вина ОСОБА_7 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, чи є
вина інших осіб, учасників ДТП, у її
вчиненні, не визначив ступінь їх вини у
заподіянні шкоди, а відтак не з'ясував,
які норми матеріального права
підлягають застосуванню.

Не врахував, що для стягнення шкоди,
заподіяної в результаті ДТП, необхідно
встановити вину відповідача та
причиннонаслідковий зв'язок між його
діями і наслідками, які потягли
заподіяння шкоди.

Разом з тим, не врахував положення ст.
ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. 1194 ЦК
України про те, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

А отже, не з'ясував, чи була
застрахована цивільно-правова
відповідальність винної у ДТП особи, не
врахував, що обов'язок відшкодування
шкоди у застрахованої особи виникає в
разі перевищення розміру заподіяної
шкоди ліміту страхового відшкодування,
не перевірив цих обставин та не дав їм
відповідної оцінки.

Не виконав вимоги частини 4 статті 10 ЦПК
України та не роз'яснив позивачам
право ставити питання про залучення до
участі у справі страхової компанії як
співвідповідача та не вирішив цього
питання, як передбачено ст. 33 ЦПК
України, розглянув справу за її
відсутності.

Крім того, не вирішив клопотання ОСОБА_8
та ОСОБА_7 про залучення до участі у
справі страхової компанії ПАТ «ХДІ
страхування», ухвалив передчасне
рішення про задоволення позовів з
порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи, що такі порушення судами
норм процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду потрібно скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9
задовольнити частково, рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 01 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик