АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1312/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
14 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченко В. А.
суддівПодорога В. М. , Бородійчук В. Г.
при секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 06 березня
2014 року у справі за позовом ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
звернення стягнення, -
в с т а н о в и л а :
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_7
Свої вимоги обґрунтував тим, що
відповідно до укладеного договору №
CS10GА00000321 ОСОБА_6 03.10.2008 р. отримав кредит
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 03.10.2013 р.
У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 12.02.2009 року має
складається з наступного:
доларів США, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
1665,97 доларів США, заборгованість по
комісії за користування кредитом - 484,73
доларів США, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 81,57
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором Банк і
відповідачка ОСОБА_7 03.10.2008 р. уклали
договір іпотеки № CS10GА00000321. Згідно з
договором іпотеки відповідачка ОСОБА_7
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
трьохкімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачці ОСОБА_7 на праві
власності на підставі договору міни.
Позивач просив в рахунок погашення
заборгованості за договором № CS10GА00000321
доларів США за курсом 7,70 відповідно до
службового розпорядження НБУ №417/56 від
12.02.09р.) - звернути стягнення на предмет
іпотеки: квартиру, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідачки ОСОБА_7 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також наданням
ПриватБанку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу,
виселити відповідачку ОСОБА_7, яка
зареєстрована і проживає у квартирі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України у м. Черкаси та стягнути з
відповідачів солідарно судові витрати
по справі: судовий збір - 1700 грн.,
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу - 30 грн.,
судовий збір за виселення - 08,50 грн.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 06 березня 2014 року позов
задоволено та в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ CS10GА00000321 від 03.10.2008 р. звернуто
стягнення на предмет іпотеки: квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідачки
ОСОБА_7 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ ПриватБанку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Виселено відповідачку ОСОБА_7 з
квартири за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України у Черкаській області.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_7 судові
витрати по справі: судовий збір - 1700
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу - 30 грн.,
судовий збір за виселення - 08,50 грн., а
всього 1738,50 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Так, задовольняючи позов ПАТ КБ
"Приватбанк", суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач порушив
вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до
якої, зобов'язання має виконуватись
належним чином та у строк, встановлений
договором.

Проте, погодитися з висновками
районного суду в повному обсязі не
можна з огляду на наступне.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Так, за матеріалами справи та колегією
суддів встановлено, що відповідно до
укладеного договору № CS10GА00000321 ОСОБА_6
03.10.2008 р. отримав кредит у розмірі 55245,92
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 03.10.2013 р.( а. с. 3 - 5 ).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором Банк і
відповідачка ОСОБА_7 03.10.2008 р. уклали
договір іпотеки № CS10GА00000321, відповідно
до якого відповідачка ОСОБА_7 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
трьохкімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачці ОСОБА_7 на праві
власності на підставі договору міни ( а.
с. 6 - 9 ).

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, а також
спати процентів, належних йому, якщо
інше не передбачено договором.

Зазначена норма закону застосовується
також до відносин за кредитним
договором в силу вимог ст.1054 ЦК України.

Боржник взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором не виконував, у
зв'язку з чим відповідач станом на
12.02.2009 року має заборгованість 53320,58
доларів США, яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 51088,31 доларів США, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
1665,97 доларів США, заборгованість по
комісії за користування кредитом - 484,73
доларів США, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 81,57
доларів США.

За змістом ст. ст. 33, 35 Закону України
"Про іпотеку" та згідно умов договору
іпотеки у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Відповідач ОСОБА_6 несвоєчасно і не в
повному обсязі виконував взяті на себе
грошові зобов'язання, що стало
підставою для вимоги банку щодо
дострокового повернення непогашеного
кредиту за кредитним договором.

Проте, в матеріалах справи відсутні
дані про те, що банк надсилав
іпотекодавцю та боржнику письмову
вимогу про усунення порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених норм права, звернення
стягнення на предмет іпотеки є
можливим у разі невиконання боржником
зобов'язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої ст. 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

За матеріалами справи встановлено, що
перед укладенням договору іпотеки на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_6, передав
працівникам банку договір обміну
квартири; технічний паспорт; витяг про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно; витяг з реєстру права
власності на нерухоме майно; копії
паспортів власників; довідки про
відсутність заборгованості по
комунальним платежам, довідку про
зареєстрованих oci6.

З даних матеріалів вбачається, що на
день укладення іпотечного договору
проживало двоє неповнолітніх дітей
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у
квартирі з 14.11.2007 року, та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований у квартирі
з 07.05.2008 року (а.с.88-89).

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК,
статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону
України "Про охорону дитинства" діти -
члени ciм'ї власника житлового
приміщення мають право користування
займаним приміщенням на рівні з
власником. Статтею 203 ЦК України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких е необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин, що
вчиняється батьками не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх
дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, є підставою для
недійсності правочину.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків , крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 17 закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі
визнання іпотечного договору
недійсним.

Стаття 17 закону України «Про охорону
дитинства» (у редакції чинній на момент
укладення договору іпотеки)
передбачає, що батьки або особи, які їx
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки i піклування укладати
договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання. За статтею 18
закону України «Про охорону дитинства»
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Положення статті 12 Закону України від 2
червня 2005 року № 2623-IV «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», яка
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування якими мають
безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року
і на договори, укладені до цієї дати, не
поширюються (стаття 58 Конституції
України).

Проте, дані обставини справи та
положення норм матеріального права
залишились поза увагою суду першої
інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, на
день укладення іпотечного договору,
тобто 03.10.2008 року, в квартирі проживало
двоє неповнолітніх дітей ( а. с. 88), а
тому колегія суддів, вважає, що
укладенням договору іпотеки без
попередньої згоди органу опіки та
піклування були порушені житлові
права неповнолітнього ОСОБА_9 та
малолітнього ОСОБА_10, так як в
матеріалах справи відсутня згода
органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки.

Крім того, суд першої інстанції
задовольняючи позов ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
звернення стягнення посилався на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 30.07.2013 року, за яким
виселено малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10
з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку у відділі у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних oci6 УМВС України у
м. Черкаси.

Дане рішення було оскаржене сторонами
по cпpaві, але ухвалою Апеляційного суду
Черкаської області від 13.11.2013 року
залишено без змін та набрало законної
сили.

Однак, вищевказані рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 30.07.2013 року та ухвала Апеляційного
суду Черкаської області від 13.11.2013 року
були скасовані ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 12.02.2014 року та справа
направлена на новий розгляд до
Соснівського районного суду м. Черкаси
( а. с. 81 - 85).

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції невірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з порушенням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу і дають
підстави для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Аналізуючи норми матеріального права,
докази у справі, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги є
обгрунтованими, а тому апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а
рішення суду першої інстанції до
скасування із ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення .

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 06 березня 2014 року у справі
за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення
- скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення ОСОБА_7.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :