АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Петренко
І.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
30 грудня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Красногвардійський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2,
Красногвардійський ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів,
посилаючись на те, що відповідач є
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 28 березня
1997 року постановою Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська з
відповідача стягнуто на її користь
аліменти на утримання дитини у розмірі
1/4 частини доходів відповідача. Проте
відповідач ухиляється від їх сплати та
згідно розрахунку державної
виконавчої служби сума заборгованості,
станом на червень 2013 року, складає 56157
грн. 10 коп., а тому просила стягнути із
відповідача на її користь пеню за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 849632 грн. 77 коп.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
30 грудня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, у зв'язку з чим ставить питання
про скасування оскаржуваного рішення з
ухваленням нового рішення про
задоволення її позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим 14
листопада 1995 року відділом РАГС
виконкому Ленінської районної Ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, актовий запис № 1090
(а.с.7), та свідоцтвом про встановлення
батьківства серії НОМЕР_2, виданим 14
листопада 1995 року відділом РАГС
виконкому Ленінської районної Ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, актовий запис № 95
(а.с.8).

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 березня
1997 року з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти
на користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частини зі всіх
видів його заробітку (а.с.9), а 28 березня
1997 року Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська було видано
виконавчий лист № 12-91/97, який було
втрачено, внаслідок чого ухвалою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 березня 2013 року
було видано дублікат вищевказаного
виконавчого листа № 12-91/97 (а.с.14).

Крім того відповідно до розрахунку
заборгованості по аліментам за
виконавчим листом № 12-91 складеного
державним виконавцем
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Черниш О.М.
- заборгованість ОСОБА_2 по аліментам
станом на червень 2013 року складає 56157
грн. 10 коп. (а.с. 15)

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Також Пленум Верховного Суду України в
постанові «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» за
№ 3 від 15 травня 2006 року, а саме в п. 22
роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно листа Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 19 лютого 2013 року
за № 4812/05 року, вищевказаний виконавчий
лист №12-91/97 від 28 березня 1997 року, в
Єдиному державному реєстрі виконавчих
проваджень, на виконанні на території
України не значиться. Однак перевіркою
книг вихідної кореспонденції
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції за 2001 рік
встановлено перебування вказаного
виконавчого листа на виконанні у
Красногвардійському відділі державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, та на
підставі п. 10 ст. 37 ЗУ «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
було винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження від 17 жовтня
2001 року та направлено на подальше
примусове виконання до Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (а.с.12-13).

Разом з цим позивачка лише 20 лютого 2013
року звернулась із заявою про надання
відомостей про стан зазначеного
виконавчого провадження до
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції та її було
повідомлено, що в наслідок знищення
архівних документів здійснити
перевірку вхідної документації, надати
копії документів та інших відомостей
про стан виконавчого провадження за
виконавчим листом № 12/91/97, виданим
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська, про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину, не
має можливості.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що
фактично у період з жовтня 2001 року по
квітень 2013 року взагалі було відсутнє
виконавче провадження з виконання
вищевказаного виконавчого листа, а
після видачі дубліката цього
виконавчого листа відповідач з лютого
2013 року почав здійснювати
перераховування аліментів позивачці
(а.с. 15-16).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позову
правильно виходив з того, що позивачем
не надано доказів, що заборгованість по
сплаті аліментів у відповідача виникла
саме з його вини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що відповідач навмисно ухилявся від
сплати аліментів, а також стосовно
нього вирішувалося питання про
порушення кримінальної справи у 1999
році щодо злісного ухилення від сплати
аліментів, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки таких
доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК
України, суду надано не було, а також
суд першої інстанції цим обставинам
дав належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки вони зводяться
до переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
судом першої інстанції були виконані
всі вимоги процесуального закону,
всебічно перевірено обставини, спір
вирішено у відповідності з нормами
матеріального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними. Отже апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді