АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1976/14
Справа № 645/7375/13
Головуючий І-ої інстанції:
Категорія: договірні
Доповідач: Коростійова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Івах А.П.

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 30 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення витрат на утримання
майна та сплату комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом, який уточнила
у січні 2014 року.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що відповідач - її
брат.

Після смерті батьків кожний із
них успадкував по ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

За 2010-2013 рік вона сплатила
комунальні платежі за водопостачання,
електроенергію, газ і вивіз твердих
побутових відходів у сумі 20399 грн.

Відповідач проживає в ? частині
будинку і користується вказаними
послугами, проте комунальні платежі не
сплачує.

Посилаючись на вказані обставини,
просила стягнути з відповідача на її
користь ? частину сплачених нею
платежів - 9964,50 грн.

Відповідач підтвердив, що мешкає
у будинку АДРЕСА_1. Проте проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
комунальними послугами не
користується. За електричну енергію
передає позивачці по 50-100 грн. щомісячно
через третіх осіб.

Рішенням Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 30 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 витрати на утримання
майна та комунальних послуг у сумі 8746,18
грн. та витрати по сплаті судового
збору у сумі 229, 40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
у позові відмовити.

При цьому посилається на: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржила, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
подала.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - зміні з підстав,
передбачених п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції
встановлено, що сторони є рідним братом
і сестрою, які після смерті батьків -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в
рівних частках - по ? частині кожний у
спадкували житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті батьків і зареєструвала своє
право власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Встановлено також і не
оспорюється сторонами, що відповідач
ОСОБА_3 на час смерті батьків мешкав
разом з ними у вказаному будинку і
відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
прийняв спадщину - ? частину вказаного
будинку.

Проте свідоцтво про право на
спадщину за законом не отримав.

Частки співвласників житлового
будинку не виділені. Порядок
користування ним не визначався.

Житловий будинок АДРЕСА_1
підключений до мереж централізованого
електро-, газо-, водопостачання.

У будинку встановлені побутовий
лічильник газу, прилад обліку
електричної енергії.

1 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 і ПАТ
«Харківміськгаз» укладено договір про
надання послуг з газопостачання за
адресою: місто Харків, вул.Плідна, 16.

6 червня 2010 року між ОСОБА_4 і АК
«Харківобленерго» укладено договір
про користування електричною енергією
за вказаною адресою.

Вказаними договорами передбачена
відповідальність споживача за
порушення зобов'язань щодо сплати
послуг з газо- і електропостачання.

Задовольняючи позов ОСОБА_4
частково, суд першої інстанції виходив
із того, що з серпня 2010 року по грудень
2013 року сторони були співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1 і повинні
були утримувати його. У будинок в
цілому постачалась електроенергія,
вода, газ, з території будинку
вивозились тверді побутові відходи.
Витрати на утримання будинку і
житлово-комунальні послуги у вказаний
період несла лише ОСОБА_4 А тому ОСОБА_3
має відшкодувати їй ? частину понесених
нею витрат.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України
власність зобов'язує.

Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином ОСОБА_3, як власник ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
зобов'язаний був утримувати свою
власність і сплачувати послуги з її
утримання.

До утримання житла відноситься і
сплата послуг з опалення.

За замістом ст..13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» до
житлово-комунальних послуг
відноситься централізоване опалення,
вивезення побутових відходів.

Згідно п.5, 10 ч.3 ст.19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний сплачувати
житлово-комунальні послуги.

Судом першої інстанції
встановлено і підтверджено наявними у
справі доказами, що з серпня 2010 по
грудень 2013 року послуги з
газопостачання, водопостачання,
електроенергію, вивіз твердих
побутових відходів, нараховані на весь
житловий будинок, сплачувала лише
ОСОБА_4

А тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3
зобов'язаний відшкодувати ? частину
витрат, понесених ОСОБА_4 на утримання
житлового будинку і сплату
житлово-комунальних послуг.

Проте, стягуючи з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 8746,18 грн., суд першої
інстанції не навів відповідного
розрахунку. А надані суду апеляційної
інстанції оригінали квитанцій (копії
яких долучено до матеріалів справи) не
підтверджують повністю стягнуту судом
суму витрат.

Оригіналами квитанцій,
досліджених судом апеляційної
інстанції, підтверджено, що з серпня 2010
по грудень 2013 року ОСОБА_4 сплатила за
послуги: з електропостачання - 12433,64
грн., з водопостачання - 2641,58 грн.,
газопостачання - 2573,18 грн., вивіз
твердих побутових відходів - 72,64 грн., а
всього 17721,04 грн. (а.с.133-145).

ОСОБА_3 повинен відшкодувати
ОСОБА_4 ? частину витрат, що складає 8860,52
грн. (17721,04 : 2).

ОСОБА_4 визнала, що ОСОБА_3 за
вказаний вище період відшкодував їй
лише 470 грн.

Стягненню підлягає 8390,52 грн.
(8860,52-470).

З огляду на наведене, судова
колегія змінює рішення суду та вважає
за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 8390,52 грн.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідач ОСОБА_3 не спростовує
той факт, що на час смерті батьків і по
теперішній час мешкає у житловому
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК
України в редакції, яка діяла на час
відкриття спадщини, спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Той факт, що ОСОБА_3 не отримав
свідоцтво про право на спадщину
впливає лише на неможливість
розпорядження спадковим майном.

Безпідставними є і посилання
ОСОБА_3 на те, що він не користується
житлово-комунальними послугами.

ОСОБА_3 не спростовує факт
проживання у житловому будинку
АДРЕСА_1. Житлово-комунальні послуги
надаються на житловий будинок вцілому
(а.с.146-162).

ОСОБА_3 не уклав самостійні
договори на отримання
житлово-комунальних послуг.

Про те, що ОСОБА_4 несе витрати на
утримання всього будинку і сплачує
зазначені вище комунальні послуги,
ОСОБА_3 знав, користувався наданими
житлово-комунальними послугами, а отже
схвалював дії ОСОБА_4 по їх оплаті. До
того ж частково, у сумі 470 грн.
відшкодував понесені нею витрати.

З огляду на це, посилання в
апеляційній скарзі на ст..1158, 1160, як на
підставу відмови у позові, не
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1
ст.307, п.2 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 30 січня 2014 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 витрати на утримання майна та
сплату комунальних послуг за період з
серпня 2010 по грудень 2013 року у сумі 8390
(вісім тисяч триста дев'яносто) гривень
52 копійки.

В іншій частині це ж рішення
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: