Справа №752/5494/13-ц
Провадження № 2/752/254/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.04.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іва-Транс», 3-тя
особа: ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а
н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до
ПрАТ «Українська транспортна страхова
компанія», ТОВ «Іва-Транс Плюс» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В ході розгляду справи за
клопотанням позивача судом замінено
відповідача ТОВ «Іва-Транс Плюс» на
належного відповідача ТОВ «Іва-Транс»,
в зв»язку з чим позивачем були уточнені
позовні вимоги.

Відповідно до заяви від 17.02.2014
р. позивач просить стягнути з ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» суму страхового
відшкодування в розмірі 750 гривень,
стягнути з ТОВ «Іва-Транс» витрати на
ремонт автомобіля в сумі 500 гривень,
витрати на евакуатор в розмірі 1300
гривень, відшкодування втрати товарної
вартості автомобіля в розмірі 5760
гривень 35 копійок, моральну шкоду в
сумі 1800 гривень, витрати по оренді
автомобіля в розмірі 6000 гривень,
витрати на проведення
автотоварознавчої експертизи в
розмірі 700 гривень, витрати по
проведенню досліджень обставин
дорожньо-транспортної пригоди в сумі
1000 гривень, та стягнути пропорційно з
відповідачів судові витрати у справі.

В обґрунтування своїх
позовних вимог позвич зазначає, що
11.03.2012 р. на автодорозі Київ-Чоп сталась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої автомобіль «Форд» д.н.
НОМЕР_1, що належить їй на праві
власності зазнав механічних
пошкоджень.

Дана дорожньо-транспортна
пригода сталась з вини водія
автомобіля «Даймлер-Крайслер» д.н.
НОМЕР_3, власником якого є ТОВ
«Іва-Плюс», ОСОБА_3, який відповідно до
постанови Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
вчинення порушення, передбаченого ч.4
ст.122 КУпАП.

З метою встановлення
дійсного механізму виникнення
дорожньо-транспортної пригоди було
проведено автотехнічне дослідження,
згідно з висновком якого від 24.04.2012 р. №
002104-12 встановлено, що в діях водія
ОСОБА_2 вбачається невідповідність
вимогам п.10.3 ПДР і така невідповідність
знаходиться у причинно-наслідковому
зв»язку з виникненням
дорожньо-транспортної пригоди.

За проведення дослідження нею
було сплачено суму коштів в розмірі 1000
гривень.

Відповідно до висновку № 6978
від 20.03.2012 р. вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Форд» д.н. НОМЕР_1 складає 65260 гривень 02
копійки, в тому числі втрата товарної
вартості становить 5760 гривень 35
копійок.

Згідно з актом виконаних
робіт № АМЛ -03268 від 29.06.2012 р. вартість
відновлювального ремонту становить 69681
гривень 93 копійки.

Страховою компанією «Альфа
-Страхування», з якою у неї був
укладений Договір добровільного
страхування КАСКО було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 68431
гривень 93 копійки, шляхом
перерахування коштів на рахунок СТО
ТОВ «Автогарант АВ», де проводився
ремонт транспортного засобу.

Із суми страхового
відшкодування були вирахувані кошти в
розмірі 1250 гривень, що становить суми
франшизи, які вона сплатила самостійно
за проведення ремонтних робіт.

В обґрунтування свого позову
позивач посилається на те, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_2 була застрахована полісом
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів в страховій компанії ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» і ліміт відповідальності
страховика становить 50000 гривень, а
франшиза 500 гривень, яку на підставі
ст..1172 ЦК України позивач просить
стягнути з ТОВ «Іва-Транс», а іншу
частину в сумі 750 гривень з ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія».

Крім того позивач просить
стягнути з ТОВ «Іва-Транс», як з
організації, з якою ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах на час
дорожньо-транспортної пригоди, витрати
за проведення авто товарознавчої
експертизи в сумі 700 гривень, витрати на
евакуатор в розмірі 1300 гривень, витрат
по оренді автомобіля, який вона змушена
була наймати в зв»язку з сімейними
обставинами в сумі 6000 гривень та
величину втрати товарної вартості
автомобіля в розмірі 5760 гривень м35
копійко, яка не відшкодовується
страховиком.

Також позивач просить стягнути з
ТОВ «Іва-Транс» моральну шкоду, завдану
пошкодження її майна, яка полягає в
душевних стражданнях яких вона
зазнала, у суттєвих емоційних
стражданнях, пров»язаних з
протиправною поведінкою водія ОСОБА_2
Пошкодження транспортного засобу
вимагало додаткових зусиль для
організації її життя, що також
завдавало моральних страждань.

Моральну шкоду позивач оцінює в
1800 гривень.

В ході судового розгляду
позивач та її представник підтримали
позовні вимоги і обґрунтування позову
в повному обсязі та просили суд позов
задовольнити, з підстав, зазначених в
позовній заяві, з врахуванням заяв про
уточнення позовних вимог.

Представник відповідача -
ПрАТ «Українська транспортна страхова
компанія» в судове засідання не
з»явився, надавши письмові заперечення
проти заявлених позовних вимог.

Представник ТОВ «Іва-Транс» в
судове засідання не з»явився, судова
повістка про місце і час судового
розгляду була вручена уповноваженій
особі належним чином, що
підтверджується підтвердженням про
вручення судової повістки.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове
засідання не з»явився, про місце і час
судового розгляду був повідомлений
належним чином.

Вислухавши позивача та її
представника, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.03.2012 р. на
160 км автодороги Київ Чоп в с.Березівка
за участю автомобіля «Мерседес» д.н.
НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2, та
автомобіля «Форд» д.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, сталась
дорожньо-транспортна пригода, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів.

Транспортний засіб «Форд»
д.н. НОМЕР_1 належить на праві власності
ОСОБА_1

Право власності на
автомобіль «Мерседес» д.н. НОМЕР_3
зареєстровано за ТОВ «Іва-Транс», що
підтверджується відповідною довідкою
Центру безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем Міністерства
внутрішніх справ України.

Відповідно до постанови
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 19.04.2012 р.
встановлено, що дорожньо-транспортна
пригода сталась в результаті
порушення водієм автомобіля
«Мерседес» д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 вимог п.п.
01.1, 10.3 Правил дорожнього руху України в
зв»язку з чим він був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.122 КУпАП.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, які встановлені судовим
рішенням, не підлягають доказуванню
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, відповідно до
висновку автотехнічного дослідження
від 24.04.2012 р. № 002104-12 встановлено, що в
діях водія ОСОБА_2 вбачається
невідповідність вимогам п.10.3 ПДР і така
невідповідність знаходиться у
причинно-наслідковому зв»язку з
виникненням дорожньо-транспортної
пригоди.

За дане дослідження, яке було
проведено за рахунок позивача з метою
встановлення дійсних причин
виникнення дорожньо-транспортної
пригоди, що сталась 11.03.2012 р., ОСОБА_1
було сплачено 1000 гривень.

З матеріалів справи
вбачається, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК
«Альфа-Страхування» був укладений
Договір добровільного страхування
наземного транспорту № 046.0273510.555 від
15.07.2011 р.

На підставі зазначеного
Договору з врахування висновку № 6978
експертного автотоварознавчого
дослідження від 20.03.2012 р., складеного
ЗАТ «Експерт-Сервіс», та акту виконаних
робіт № АМЛ -03268 від 29.06.2012 р.
Страховою компанією
«Альфа-Страхування» було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 68431
гривень 93 копійки, шляхом
перерахування коштів на рахунок СТО
ТОВ «Автогарант АВ», де проводився
ремонт транспортного засобу, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 11787 від 30.05.2012 р. та № 14508
від 13.07.2012 р.

Страховою компанією не була
відшкодована на підставі положень
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» величина втрати
товарної вартості автомобіля «Форд»,
що відповідно до висновку № 6978
експертного автотоварознавчого
дослідження від 20.03.2012 р. становить
суму 5760 гривень 35 копійок та суму
франшизи, яка за Договором
добровільного страхування наземного
транспортну, укладеного між ОСОБА_1 та
ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» становить
1250 гривень.

Статтею ст.993 ЦК України
та ст.27 Закону України «Про
страхування» передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об"єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз»ясненнями,
викладеними в постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди.

Не вважається особою, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в
трудових відносинах на підставі
трудового договору (контракту) і
завдала шкоди життю чи здоров'ю у
зв'язку з використанням транспортного
засобу, що належить роботодавцю,
відповідальність за завдання шкоди
може бути покладена лише за умови, якщо
буде доведено, що вона заволоділа
транспортним засобом неправомірно
(частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану її
працівником при виконанні трудових
(службових) обов'язків на підставі
трудового договору (контракту) чи
цивільно-правового договору, має право
зворотної вимоги (регресу) до такого
працівника - фактичного завдавача
шкоди - у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом (частина перша
статті 1191 ЦК).

Судом встановлено, що на час
настання дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Іва-Транс».

Зазначені обставини були
встановлені в ході розгляду
Господарським судом м.Києва справи за
позовом ПрАТ «СК «Альфа-Страхування»
до ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія», 3-тя особа: ОСОБА_2
про стягнення страхового
відшкодування, а тому в силу положень
ст..61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Іва-Транс», як власника автомобіля
«Мерседес» д.н. НОМЕР_3 була
застрахована в ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
підставі Полісу № АА6798562.

Відповідно до ст.22 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.12 зазначеного
Закону страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Відповідно до Полісу
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА6798562 ліміт
відповідальності ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» перед
третіми особами становить 50000 гривень,
а франшиза становить 500 гривень.

Відповідно до ст.29 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що ПрАТ «СК
«Альфа-Страхування» звернулось до
Господарського суду м.Києва з позовом
до ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія» про стягнення суми
страхового відшкодування і відповідно
до рішення суду від 07.12.2012 р. з ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» на користь ПрАТ «СК
«Альфа-Страхування» на підставі
положень ст.993 ЦК України було стягнуто
кошти в розмірі 49500 гривень, які
виплачені на момент розгляду даної
справи в повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 3674 від 10.04.2013 р.

З урахуванням викладеного та
положень Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія» в повному обсязі
виконала свої зобов»язання щодо
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди за
участю застрахованого транспортного
засобу, а тому вимоги позивача в
частині вимог до ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» є
необґрунтованими, такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону і не
підлягають задоволенню.

Однак, на думку суду
підлягають задоволенню вимоги
позивача до ТОВ «Іва-Транс» про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
500 гривень, що є розміром франшизи і не
була відшкодована ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія», та
витрат на евакуацію транспортного
засобу в сумі 1300 гривень, величину
втрати товарної вартості автомобіля в
сумі 5760 гривень 35 копійок, витрат за
проведення автотоварознавчого
дослідження в розмірі 700 гривень,
витрати по проведення автотехнічного
дослідження в сумі 1000 гривень, які не
відшкодовуються Страховиком, і які
позивач понесла внаслідок настання
дорожньо-транспортної пригоди, а також
для визначення розміру матеріальної
шкоди та обставин
дорожньо-транспортної пригоди

Не є обґрунтованими вимоги
позивача щодо стягнення з ТОВ
«Іва-Транс» 6000 гривень, які ОСОБА_1
сплатила за оренду автомобіля,
оскільки в ході судового розгляду не
було доведено необхідність таких
витрат та їх обов»язковість. Хвороба
батька, внаслідок якої, як зазначила
позивач, вона повинна була орендувати
автомобіль для його транспортуванням
по медичним установам, не є підставою,
визначеною законом, для покладення цих
витрат на відповідача.

Вимоги позивача про
відшкодування їй моральної шкоди, на
думку суду, підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у
зв"язку з дорожньо-транспортною
пригодою, пошкодженням автомобіля,
позивач, як власник транспортного
засобу «Форд», зазнала моральних
страждань, оскільки тривалий час не
могла вирішити питання щодо проведення
відновлювального ремонту, в звязку з
чим змінився її нормальний спосіб
життя, вона не могла користуватись
автомобілем, тривалий час вирішується
питання щодо відшкодування
матеріальної шкоди.

Відповідно до роз"яснень
викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв"язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, у фізичному болю
та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я.

При з»ясуванні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен з»ясувати чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
або втрат немайнового характеру, за
яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить.

Вимоги позивача про
відшкодування їй ТОВ «Іва-Транс»
моральної шкоди в розмірі 1800 гривень
не є обгрунтованими в повному обсязі,
як на стадії звернення до суду, так і в
ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що пошкодження
автомобіля, який є власністю позивача,
призводить до душевних страждань,
зміну способу життя в зв»язку з
тривалим вирішенням питання щодо
проведення відновлювального ремонту
автомобіля.

Суд вважає, що позовні вимоги
в частині відшкодування моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню в розмірі 1000 гривень.

Моральна шкода на підставі
ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з
відповідача - ТОВ «Іва-Транс», оскільки
саме внаслідок порушення працівником
підприємства Правил дорожнього руху
настала дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої був пошкоджений
автомобіль «Форд», в зв»язку з чим на
підставі ст.1172 ЦК України наступає
відповідальність відповідача.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
підлягають задоволенню частково.

Питання щодо відшкодування
судових витрат суд вирішує на підставі
ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне
стягнути судові витрати у справі з ТОВ
«Іва-Транс» пропорційно до задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88 , 209,
213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и
в:

позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іва-Транс», 3-тя
особа: ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іва-Транс» на
користь ОСОБА_1 витрати на ремонт
автомобіля в сумі 500 гривень, витрати на
евакуацію транспортного засобу в сумі
1300 гривень, величину втрати товарної
вартості автомобіля в сумі 5760 гривень 35
копійок, моральну шкоду в сумі 1000
гривень, витрати за проведення авто
товарознавчого дослідження в розмірі
700 гривень, витрати по проведення
автотехнічного дослідження в сумі 1000
гривень, судовий збір в розмірі 138
гривень 64 копійки, а всього 10398 гривень
99 копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя