Ухвала

іменем україни

19 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державного підприємства
«Львіввугілля», третя особа - державне
підприємство «Центрально-Західна
компанія «Вуглеторфреструктуризація»
Західно-Українська виконавча дирекція
з ліквідації шахт», про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
10 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 24 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що висновком МСЕК
від 28 вересня 2004 року йому встановлено
безстроково 3 групу інвалідності та 45 %
стійкої втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням. Зазначає, що внаслідок
отриманого професійного захворювання
йому було завдано моральну шкоду.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просив
задовольнити його позовні вимоги і
стягнути з державного підприємства
«Львіввугілля» (далі - ДП
«Львіввугілля») 30 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 24 лютого 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ДП «Львіввугілля»
на користь ОСОБА_4 4 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення його позову в
повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи у
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що в період з 1979 року по 1996
рік ОСОБА_4 перебував у трудових
відносинах з різними підприємствами
вугільної промисловості. Внаслідок
виконання робіт під землею позивач
захворів на пневмоконіоз, дефартроз
колінних суглобів.

Згідно з актом розслідування
професійного захворювання від 12 липня
1996 року захворювання позивача є
професійним і виникло внаслідок
контакту з вугільно-породним шахтним
пилом на протязі 17 років 6 місяців
підземного стажу роботи.

Висновком МСЕК від 13 вересня 1996 року
ОСОБА_4 вперше встановлено 40% стійкої
втрати професійної працездатності та 3
групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 28 вересня 2004 року
йому встановлено 45% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності
безстроково.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що судам
необхідно враховувати, що відповідно
до статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.
Умови відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, передбачені
укладеним сторонами контрактом, які
погіршують становище працівника
порівняно з положеннями статті 237-1 КЗпП
України чи іншим законодавством,
згідно зі статтею 9 КЗпП України є
недійсними.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку, що внаслідок
отримання позивачем професійного
захворювання, яке призвело до
часткової втрати професійної
працездатності, йому заподіяно
моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню відповідачем. Розмір
відшкодування моральної шкоди
визначений з урахуванням положень
Закону України «Про охорону праці» та
«Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я , пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23 червня 1993 року і виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів :

Кафідова О.В. Колодійчук В.М.
Фаловська І.М.