Справа № 161/5301/14-ц
Провадження № 2/161/2061/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

12 травня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Довжик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із
позовом ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Зазначає, що 15.01.2013 року між нею та
відповідачем було укладено договір
позики, що підтверджується розпискою,
відповідно до якого відповідач
отримала грошову позику в розмірі 3413
грн. зі строком повернення 20.03.2013 року.
Однак відповідач у строк зазначений в
розписці кошти не повернула. Просить
стягнути із відповідача суму боргу в
розмірі 3413 грн. та судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явилась, подала
на адресу суду заяву, якою позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити повністю, проти ухвалення
заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, хоча була
належним чином повідомлена про час та
місце судового розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомила,
заперечень чи пояснень по суті
заявлених вимог не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЦПК
України суд ухвалює рішення в порядку
заочного розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши представлені у
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення повністю, з
врахуванням наступного.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 позичила у позивача кошти в сумі
3413 грн. у позивача ОСОБА_4, та
зобов'язалася повернути вказану суму
до 20.03.2013 року. Даний факт стверджується
розпискою, яку власноруч написала
відповідач ОСОБА_2
(а.с.4).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Оскільки
розписка підписана особисто
відповідачем ОСОБА_2, суд приходить до
висновку, що в даному випадку дотримана
письмова форма договору позики.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Частиною 3 ст. 1049
ЦК України передбачено, що позика
вважається повернутою в момент
передавання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 свої зобов'язання перед
позивачем не виконала належним чином
та не повернула у строк до 20.03.2013 року
позичені кошти. Відповідач не надала
суду в порядку ст. 10, 60 ЦПК України
доказів повернення нею вищевказаних
коштів шляхом передання їх позивачу чи
зарахування коштів на її банківський
рахунок. А тому з відповідача слід
стягнути заборгованість перед
позивачем за позикою в сумі 3413 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України з відповідача в користь
позивача слід стягнути понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10-11, 31, 60, 88, 212 - 215,
224 - 226 ЦПК України, та на підставі
ст.ст. 509, 526, 527, 530,
629, 1046-1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 3413 (три
тисячі чотириста тринадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.