Справа № 209/1412/12 Провадження №
22-ц/772/19/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний Олег
ЄвгенійовичКатегорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при секретаріБогацькій
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства (далі - ПАТ) «ОТП Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору, додаткових договорів до
вказаного договору та визнання
недійсним договору іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 2 вересня
2013 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернувся в суд 11 квітня 2012 року.

Зазначав, що 4 серпня 2008 року між ним та
ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний
договір №ML-010/331/2008, відповідно до умов
якого банк надав йому кредит в сумі 33799
доларів США, з використанням плаваючої
ставки, яка складалась з фіксованого
процента в розмірі 5.49% річних і FIDR
процентної ставки за строковими
депозитами фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, на строк до 4
серпня 2023 року.

З метою забезпечення виконання
взятих на себе зобов'язань за вказаним
кредитним договором в той же день між
ОСОБА_7, яка виступала майновим
поручителем ОСОБА_6, та ЗАТ «ОТП Банк»
було укладено договір іпотеки
№PML-010/331/2008, відповідно до умов якого
банку було передано в іпотеку житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Додатковим договором №2 від 24 липня 2009
року було визначено, що на період 3.01.2009
року до повного виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором для
розрахунку процентів за кредитом буде
використовуватись фіксована ставка в
розмірі 6,26%, яка повинна була взагалі
збільшуватися відповідно до умов
договору.

У додаткових договорах №1,2,3 відповідно
від 2 лютого та 24 липня 2009, 3 лютого 2010
року банк збільшив і фіксовану ставку
і FIDR.

Зазначає, що такими діями банк по суті
змінив умови договору в
односторонньому порядку, що відповідно
до п.4 статті 11, п.4 ч.1 ст. 21, ст. 18 Закону
України "Про захист споживачів" є
несправедливою умовою та порушенням
принципу рівності сторін договору, а
тому просив визнати цей договір та
додаткові договори недійсними та
визнати недійсним договір іпотеки.

15 серпня 2013 року ОСОБА_6 подав заяву у
якій уточнив підстави задоволення
позовних вимог про визнання договору
іпотеки №PML-010/331/2008 від 4 серпня 2008 року
недійним. Зазначав, що відповідно до
умов договору іпотеки предметом цієї
іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1. На
момент нотаріального посвідчення
договору та на теперішній час крім
нього в будинку проживає та
зареєстрований його неповнолітній син
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказав на те, що
згода органом опіки та піклування на
нотаріальне посвідчення договору
іпотеки не надавалась, через що
порушені положення статті 224 ЦК
України, статті 17 Закону України "Про
охорону дитинства" та частини 2 статті 12
Закону України "Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей". Просив визнати недійсним цей
договір та виключити з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна житловий будинок.

У поданих суду клопотаннях від 24
вересня 2012 року та 2 серпня 2013 року
ОСОБА_6 просив залучити до участі у
справі в якості третіх осіб орган
опіки та піклування Козятинської
сільської ради Козятинського району
та ОСОБА_7 (а.с., 77, 146).

Ухвалою суду від 28 березня 2013 року
явку в суд представника органу опіки
і піклування визнано обов'язковою
(а.с.113).

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 2 вересня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Представник ПАТ «ОТП Банк»
заперечував доводи апеляційної скарги
через їх безпідставність та просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в частині
вирішених вимог про визнання недійсним
договору іпотеки таким визнати не
можна, оскільки суд не виконав всі
вимоги цивільного судочинства та
допустив неправильне застосування
норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що 4 серпня
2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк»
укладено кредитний договір №ML-010/331/2008,
відповідно до умов якого банк надав
йому кредит в сумі 33799 доларів США, з
використанням плаваючої ставки, яка
складалась з фіксованого процента в
розмірі 5.49% річних і FIDR процентної
ставки за строковими депозитами
фізичних осіб у валюті, тотожній валюті
кредиту, на строк до 4 серпня 2023 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором в той же день між ОСОБА_7, яка
виступала майновим поручителем ОСОБА_6
та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір
іпотеки №PML-010/331/2008, відповідно до умов
якого банку було передано в іпотеку
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Встановлено, що батьками ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач ОСОБА_6 та ОСОБА_7
(а.с.110).

Згідно з наданою копією домової книги
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований і
проживає у будинку АДРЕСА_1 з 30.07.2008 року
по теперішній час (а.с.133-135).

Як вбачається із довідки Козятинської
сільської ради №227/02-1 від 09.07.2013 року в
будинку по АДРЕСА_1 з 30.07.2008 року по
даний час зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_2). З 24 по 30 липня 2008 року в
будинку зареєстровані були ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 З 23 квітня 2008 року по 23 липня
2008 року зареєстрованими були та
проживали ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.142).

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про визнання недійсним
договору іпотеки від 4 серпня 2008 року
укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_7, суд виходив із того, як це
вбачається із змісту судового рішення,
що позивач під час підписання
кредитного договору та договору
іпотеки ввів в оману банк щодо
реєстрації неповнолітніх осіб в
будинку АДРЕСА_1, що передавався в
іпотеку, а тому немає підстав вважати,
що банк допустив порушення під час
підписання договорів кредиту та
іпотеки та немає підстав для
задоволення цих вимог. Крім того суд
послався на те, що позивач ОСОБА_6 не є
стороною договору іпотеки.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки суд дійшов до нього
через невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та допустив порушення норм
процесуального права.

Так, у відповідності до статті 32 ЦК
України, статті 177 СК України та статті
17 Закону України «Про охорону
дитинства» батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Відповідно до положень статті 12
Закону України "Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей", який набрав чинності 1 січня 2006
року, неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Для здійснення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Відповідно до положення частини 4
статті 29 ЦК України місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла
десяти років, є місце проживання її
батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає.

Згідно з роз'ясненнями у пункті 44
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суди, при вирішенні спорів з цих питань,
повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки.

Судом першої інстанції встановлено і
це не заперечується сторонами у
справі, що на час укладення
оспорюваного договору іпотеки,
предметом якого є будинок по АДРЕСА_1,
право користування ним мав
неповнолітній син позивача - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав разом із
батьками (ОСОБА_6, ОСОБА_7) у цьому
будинку. Встановлено, що іншого житла у
них немає. Зазначене підтверджується
копією домової книги, де згідно зі
штампом про реєстрацію місця
проживання вбачається, що ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований і
проживає у будинку АДРЕСА_1 з 30.07.2008 року
по теперішній час (а.с.133-135).

Із наданої на запит суду довідки
Козятинської сільської ради №227/02-1 від
09.07.2013 року вбачається, що ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та
проживає в будинку по АДРЕСА_1 з 30.07.2008
року по даний час.

Установлено також, що необхідний,
згідно із вказаними вище нормами
закону, попередній дозвіл органів
опіки та піклування на здійснення
правочину щодо вказаного нерухомого
майна, а саме передання будинку в
іпотеку банкові у зв'язку з укладенням
4 серпня 2008 року договору іпотеки
№PML-010/331/2008, не надавався.

Відповідно до змісту частини 1 статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною 6 статті 203 ЦК
України правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Отже, правило про те, що для здійснення
правочину щодо нерухомого майна, право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, встановлене
законом і недотримання цих вимог
закону є підставою для визнання
договору недійсним.

Установивши вказані вище обставини,
суд першої інстанції мав застосувати
вказані вище норми матеріального
права та в силу їх положень
зобов'язаний був задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору іпотеки №PML-010/331/2008 від 4
серпня 2008 року укладеного між ОСОБА_7 з
ЗАТ «ОТП Банк».

Оскільки суд не виконав вимог закону,
допустивши порушення норм
матеріального права при вирішенні
вказаних позовних вимог та допустивши
невідповідність своїх висновків
обставинам справи, то в силу положень
пунктів 3 та 4 статті 309 ЦПК України
рішення суду, в частині вирішених
судом позовних вимог про визнання
недійсним договору іпотеки, слід
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення позову.

Слід зазначити, що висновки суду про
те, що позивач при підписанні
кредитного договору 4 серпня 2008 року
ввів в оману банк щодо реєстрації
неповнолітніх осіб в будинку по
АДРЕСА_1, що передавався в іпотеку, а
тому немає підстав для задоволення
позову про визнання цього договору
недійсним, є помилковими, ураховуючи
те, що предметом спору є договір
іпотеки стороною у якому позивач
ОСОБА_6 не був, а також ураховуючи те, що
суд досліджує докази та бере до уваги
доводи сторін у межах необхідних для
встановлення обставин на які
посилається позивач у обґрунтування
своїх вимог та заперечень відповідача
що стосуються предмета спору. При
цьому також слід урахувати, що ніяких
вимог про недійсність договору через
введення в оману сторони у договорі у
цій справі ніхто не заявляв.

Щодо питання про те, чи є належним
позивачем у справі ОСОБА_6, за позовом
про визнання недійсним договору
іпотеки, через те, що він не є стороною
цього договору, то висновок суд з цього
питання є помилковим, оскільки
встановлено, що ОСОБА_6 є батьком
ОСОБА_8, який на час укладення спірного
договору був неповнолітнім та мав
право користування житлом, що було
передано в іпотеку без попереднього
дозволу органу опіки та піклування.

Як вбачається із змісту позовної
заяви, ОСОБА_6 звернувся в суд з
позовними вимогами про визнання
недійсним договору іпотеки саме в
інтересах своєї дитини, оскільки є її
законним представником та представляє
її права, свободи та інтереси в суді за
законом. Заявлені позовні вимоги про
визнання недійсним договору іпотеки
направлені на захист інтересів дитини,
а не самого позивача ОСОБА_6, а тому з
висновками суду з цього питання не
можна погодитись.

Разом із тим, колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
недійсним кредитного договору та
додаткових договорів до вказаного
договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним
кредитного договору, суд правильно
виходив із того, що укладений кредитний
договір №ML-010/331/2008 від 4.08.2008 року та
додаткові договори до нього підписані
як ОСОБА_6, який погодився з умовами
викладеними в ньому, так і ЗАТ «ОТП
Банк», тому посилання ОСОБА_6 на те, що
банк по суті змінив умови договору в
односторонньому порядку, що відповідно
до ст.ст.21 ч.1 п.4, 18 Закону України "Про
захист прав споживачів" є
несправедливою умовою та порушенням
принципу рівності сторін договору не
відповідають обставинам справи і є
надуманими.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 статті 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Судом встановлено, що 4 серпня 2008
року між ОСОБА_6 та ЗАТ "ОТП Банк"
укладено кредитний договір №МL-010/331/2008,
за умовами якого ЗАТ "ОТП Банк" надав
ОСОБА_6 кредит у сумі 33799.50 доларів США, з
використанням плаваючої ставки, яка
складалась з фіксованого процента в
розмірі 5.49% річних + FIDR - процентної
ставки за строковими депозитами
фізичних осіб у валюті, тотожній валюті
кредиту, зі строком повернення 4.08.2023
року. Вказаний договір підписаний
сторонами та завірений печаткою банку.

2 лютого 2009 року між ЗАТ "ОТП Банк"
та ОСОБА_6 укладено додатковий договір
№1 до кредитного договору №МL-010/331/2008
від 4 серпня 2008 року, за умовами якого
графік платежів було викладено в новій
редакції, встановлено, що проценти
нараховуються в день сплати процентів
на фактичну суму непогашених кредитних
коштів і за фактичний час користування
такими коштами, включаючи день видачі
та виключаючи день повернення; у
випадку порушення позичальником
будь-яких умов кредитного договору
фіксована процентна ставка
підвищується на 4% річних. Цей договір
підписаний як представником банку так
і позивачем.

24 липня 2009 року між ПАТ "ОТП Банк" та
ОСОБА_6 укладено додатковий договір №2
до кредитного договору №МL-010/331/2008 від 4
серпня 2008 року, за умовами якого на
період з 4 серпня 2009 року по 4 січня 2010
року для розрахунків для користування
кредитом буде використовуватися
фіксована процентна ставка в розмірі
6.50% річних, з 4 січня 2010 року до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором для розрахунків
процентів за користування кредитом
буде використовуватись плаваюча
процентна ставка в розмірі 6.26 % + FIDR. Цей
договір підписаний як представником
банку так і позивачем.

3 лютого 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та
ОСОБА_6 укладено додатковий договір №3
до кредитного договору №МL-010/331/2008 від
4.08.2008 року, за умовами якого на період з
4.02.2010 по 4.05.2010 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватись фіксована
процентна ставка в розмірі 6.50%
річних+FIDR з 4 травня 2010 по 4 листопада 2010
року для розрахунку процентів за
користування кредитом буде
використовуватись фіксована процентна
ставка в розмірі 14.27% річних, з 4
листопада 2010 року до повного виконання
боргових зобов'язань за кредитним
договором для розрахунків процентів за
користування кредитом буде
використовуватись плаваюча процентна
ставка 14.27% + FIDR. Цей договір підписаний
як представником банку так і позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним
кредитного договору, суд також
правильно визнав безпідставними
посилання позивача ОСОБА_6 на те, що
кредитний договір від 4 серпня 2008 року
ним не підписувався, а відповідач
змінив умови кредитного договору в
односторонньому порядку, чим порушив
статтю 21 ч.1 п.4, статтю 18 Закону України
"Про захист споживачів".

Установивши, що ОСОБА_6 під час
укладення кредитного договору та
додаткових до нього договорів №1 від
2.02.2009 року, №2 від 24.07.2009 року, №3 від
3.02.2010 року був ознайомлений з їх
умовами, і висловив своє волевиявлення
шляхом підписання зазначених
договорів, суд дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору іпотеки. У
цій частині слід ухвалити нове рішення
про задоволення позову у цій частині.

У решті оскаржуване рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому зміні
чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пунктів 1,3,4
ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 2 вересня 2013 року у цій
справі скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору іпотеки.

В цій частині ухвалити нове рішення.
Позов в частині вимог про визнання
недійсним договору іпотеки
задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки
№PML-010/331/2008 від 4 серпня 2008 року,
укладений між ОСОБА_7 та Закритим
акціонерним товариством "ОТП Банк".

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
/підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя В.А.
Іващук