Єдиний унікальний номер 2-2822/10
Номер провадження 22-ц/775/1633/2014
Головуючий в 1 інстанції Іванов І.П.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про встановлення земельного
сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в
інтересах якої діє ОСОБА_5, на ухвалу
Ленінського районного суду м. Донецька
від 20 серпня 2010 року,-

В
С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Донецька від 20 серпня 2010 року
задоволено заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Накладено заборону на відчуження
земельної ділянки, що належить ОСОБА_4
та знаходиться по АДРЕСА_1, кадастровий
№ :01:001:1230 площею 0,1000 га, державний
акт на право власності якої
зареєстрований в «Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю» 03.11.2009 року за №
87.

На вказану ухвалу суду відповідачка
подала апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає,
що в порушення вимог постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9, суд першої інстанції не
переконався в жодній з наведених
підстав при задоволенні заяви
позивачів, а в самій заяві відсутні
будь-які обґрунтовані доводи, у зв'язку
з чим необхідно було застосування
заходів забезпечення позову.

Представник відповідачки ОСОБА_5
підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили її
відхилити.

Позивачка ОСОБА_2, повідомлена про час
та місце розгляду справи судовою
повісткою з рекомендованим поштовим
повідомленням, не з'явилася. Подала
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції виходив з того, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, тому вважав за
необхідне, вжити заходи забезпечення
позову шляхом накладання заборони на
відчуження земельної ділянки, що
належить ОСОБА_4

Проте погодитися з даним висновком
суду не можливо, оскільки питання
вирішено з порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі звернулися до суду з позовом
про встановлення земельного сервітуту
на земельній ділянці відповідачки.

Під час розгляду справи вони подали
заяву про забезпечення позову та
просили накласти заборону на
відчуження земельної ділянки з метою
подальшої реалізації, що, на їх думку,
може суттєво ускладнити вирішення
спору.

Як встановлено частинами 1 та 2 статті 151
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 4
постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

У даному випадку, заявлений позов про
встановлення сервітуту, який є позовом
немайнового характеру.

Відповідно до вимог частин 5 та 6 ст. 403
ЦК України сервітут не позбавляє
власника майна, щодо якого він
встановлений, права володіння,
користування та розпоряджання цим
майном. Сервітут зберігає чинність у
разі переходу до інших осіб права
власності на майно, щодо якого він
встановлений.

Суд першої інстанції постановив
оскаржувану ухвалу не пересвідчившись
в чому полягає реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, а також не перевірив
відповідність виду заходу
забезпечення позову позовним вимогам.

З огляду на наведене, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала - скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
заяви позивачів про забезпечення
позову.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312 ч.1 п. 2, 315, 317 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах
якої діє ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Донецька від 20 серпня 2010 року
скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про забезпечення позову
відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий:

Судді: