УХВАЛА

іменем україни

7 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Карпенко С.О.,

Ситнік О.М.,
Юровської
Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5
в якому просили стягнути: на користь
позивача ОСОБА_3 майнову шкоду у
розмірі 3423,48 грн, моральну шкоду 5000 грн,
відшкодувати витрати на проведення
авто товарознавчого дослідження - 500
грн та витрати зі сплати судового збору
274,05 грн; на користь позивача ОСОБА_4
моральну шкоду - 5 000 грн та 53,65 грн на
відшкодування судових витрат. У
судовому засіданні позивач ОСОБА_4
зменшив розмір позовних вимог у
частині відшкодування моральної шкоди
та просив стягнути на його користь 2 500
грн.

Позивачі посилалися на те, що 9 травня
2012 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та неповнолітньою онукою
знаходився у парку «Перемоги» м.
Антрацит, куди прибув на автомобілі
СНЕVROLET АVЕО, держаний номерний знак
НОМЕР_1, який належить його сину,
позивачу ОСОБА_4 та який він залишив на
в'їзді у парк під деревом. Після
повернення з прогулянки по парку біля
автомобіля позивач ОСОБА_3 та інші
помітили відповідача ОСОБА_5, який,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, сидів під деревом, а в момент,
коли позивач ОСОБА_3 намагався сісти в
автомобіль, ОСОБА_5 кинув пусту скляну
пляшку з-під алкогольного напою в бік
автомобіля чим пошкодив його, після
чого висловлюючись нецензурною лайкою
пішов, а позивач ОСОБА_3 викликав
співробітників міліції.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 27 вересня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 відмовлено за
необгрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 26 листопада 2013 року рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 27 вересня 2013
року скасовано в частині відмови
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто зі ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 3423 грн 48
коп, витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 500 грн, та судові витрати в
розмірі 274 грн 05 коп. У решті рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що докази спричинення шкоди
відповідачем ОСОБА_5, на які
посилається позивач, містять
протиріччя, які не співпадають з
поясненнями позивача та встановленими
судом обставинами.

Скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
апеляційний суд виходив із того, що
факт заподіяння шкоди відповідачем
позивачу ОСОБА_3 знайшло підтвердження
під час розгляду справи, посилаючись на
ст. 1166 ЦК України. Що стосується
позовних вимог ОСОБА_4, то вони не
розглядаються апеляційною інстанцією,
з огляду на положення ст. 303 ЦПК України,
оскільки цей позивач не звертався до
суду з апеляційною скаргою та не
приєднувався до скарги ОСОБА_3 і не
підписував її.

Разом із тим при розгляді справи судами
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 9 травня 2012 року
позивач ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_6,
неповнолітньою онукою та знайомими
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на автомобілі СНЕVROLET
АVЕО, держаний номерний знак НОМЕР_1,
який належить його сину, позивачу
ОСОБА_4, прибув у парк «Перемоги» м.
Антрацит та залишив автомобіль на
в'їзді у парк. Після повернення з
прогулянки по парку позивач ОСОБА_3 та
інші побачили неподалік від автомобіля
відповідача ОСОБА_5, який у момент, коли
позивач ОСОБА_3 намагався сісти в
автомобіль, кинув пусту скляну пляшку
з-під алкогольного напою в бік
автомобіля чим пошкодив його капот,
завдавши майнову шкоду на суму 3423,48 грн,
після чого висловлюючись нецензурною
лайкою, пішов, а позивач ОСОБА_3
викликав співробітників міліції, які
склали протокол огляду місця події,
взяли пояснення у ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8

31 травня 2012 року ОСОБА_5 було притягнуто
до адміністративної відповідальності
за ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу 51 грн.

30 червня 2012 року постановою
дільничного інспектора міліції було
відмовлено у порушенні кримінальної
справи стосовно ОСОБА_5 за ст.6 п. 2 КПК
України, проте встановлено формальні
ознаки злочину, а саме, умисне знищення
або пошкодження майна, передбаченого
ст. 194 КК України.

Згідно з висновком спеціаліста від 13
серпня 2012 року № 815/41, який міститься в
матеріалах справи про відмову у
порушенні кримінальної справи № 1060,
вбачається, що на поверхні пляшки
(знайденої на місці події 9 травня 2012
року) містились не тільки сліди пальців
руки позивача ОСОБА_3, а інші сліди, які
непридатні для ідентифікації.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі винною особою, яка її завдала.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст. 1166
ЦК України. Крім того, особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні
підстави для відшкодування в рамках
позадоговірних (деліктних) зобов'язань.
При цьому в деліктних правовідносинах
на позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому у спорах про відшкодування
шкоди діє презумпція заподіювача
шкоди, згідно з якою саме відповідач
доводить відсутність своєї вини у
завданні шкоди.

Таким чином, позивач довів завдану йому
шкоду, протиправність дій відповідача,
причинний зв'язок між ними, а
відповідач відповідно до вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України це не спростував і не
довів відсутності своєї вини.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що моральна шкода
може полягати, зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 жовтня 2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному суді» №
12 суд апеляційної інстанції, у разі
встановлення при перевірці законності
й обґрунтованості рішення суду першої
інстанції неправильного застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, може вийти за межі доводів
апеляційної скарги згідно з частинами
третьою та четвертою статті 303 ЦПК та
провести перевірку справи в повному
обсязі.

Апеляційний суд і сам не позбавлений
можливості встановити фактичні дані,
які мають значення для вирішення спору,
а також застосувати норму
матеріального права, яка має бути
застосована до спірних правовідносин.

Зокрема, апеляційним судом у порушенні
статей 212, 213-215, 316 ЦПК України не
з'ясовано належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог;
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 26 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:О.І.
Євтушенко С.О. Карпенко О.М. Ситнік
Г.В. Юровська