У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
регіонального відділення Фонду
державного майна України по Вінницькій
області, третя особа - ОСОБА_4, про
скасування наказу та зобов'язання
вчинити певні дії за касаційною
скаргою ОСОБА_3, поданою представником -
ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 12 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідач у порушення Порядку
проведення конкурсного відбору
керівників державних суб'єктів
господарювання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2008 року та п. 7.5 статуту
Державного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
«Іллінецьке», призначив директора
даного підприємства без проведення
конкурсного відбору, що є грубим
порушенням норм трудового
законодавства, чим позбавив її права
участі в конкурсному відборі на
вказану посаду. Крім того, ОСОБА_4 є
керівником інших підприємств, а
відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 квітня 1993 року
№ 245 «Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій», керівники
державних підприємств не мають права
працювати за сумісництвом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
суд скасувати наказ регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Вінницькій області від 4
липня 2013 року № 577 про
призначення ОСОБА_4 на посаду директора
Державного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
«Іллінецьке» та зобов'язати вчинити
дії по призначенню конкурсного відбору

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 29 жовтня
2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись з указаним судовим
рішенням, ОСОБА_3 звернулася до суду з
апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
провадження у справі закрито з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду із
закриттям провадження у справі,
апеляційний суд виходив із того, що
спір не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки спір
виник між фізичною особою і суб'єктом
владних повноважень щодо виконання
делегованих повноважень з управління
підприємством державної форми
власності, він відноситься до
адміністративної юрисдикції та
підлягає розгляду в порядку КАС
України.

Погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у редакції, чинній
на час вирішення справи, компетенція
адміністративних судів поширюється,
зокрема, на спори фізичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Статтею 3 КАС України визначено, що
суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Відповідно до ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року провадження у справі за
адміністративним позовом Рудої до
регіонального відділення Фонду
державного майна України по Вінницькій
області, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання протиправним та скасування
наказу регіонального відділення Фонду
державного майна України по Вінницькій
області від 4 липня 2013 року № 577 про
призначення ОСОБА_4 на посаду директора
Державного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
«Іллінецьке», оскільки спір виник
внаслідок укладення відповідачем
контракту (трудової угоди) від 4 липня
2013 року з ОСОБА_4

Отже, видаючи наказ від 4 липня 2013 року
№ 577 регіональне відділення Фонду
державного майна України по Вінницькій
області діяло не в якості суб'єкта
владних повноважень в розумінні КАС
України, а відповідно до покладених на
нього завдань з метою здійснення
господарського управління
підприємством.

Таким чином, в контексті норм КАС
України оспорюваний наказ від 4 липня
2013 року не є владним управлінським
рішенням, а організаційною формою
затвердження укладення трудової угоди,
що передбачено ч. 2 ст. 24 КЗпП України,
ч. 4 ст. 65 ГПК України.

У п. 3 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що суди
мають виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Скасовуючи рішення районного суду із
закриттям провадження у справі,
апеляційний суд законність і
обґрунтованість рішення не перевірив,
не врахував, що юрисдикція
визначається не лише суб'єктним
складом, а й характером спірних
правовідносин, не з'ясував усіх
обставин, що мають процесуальне
значення при вирішенні питання про
закриття провадження у справі,
підстави позову та правовідносини, які
виникли між сторонами.

Ураховуючи викладене, оскаржувана
ухвала апеляційного суду не може
вважатись законною й підлягає
скасуванню, а справа - направленню на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_5,задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська