Справа № 750/9334/13-ц Провадження №
22-ц/795/115/2014 Головуючий у I інстанції
-Литвиненко І. В. Доповідач -
Мамонова О. Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді МАМОНОВОЇ О.Є.,

суддів: ГУБАР В.С.,
ПОЗІГУНА М.І.,

при секретарі: Халимон Т.Ю.

з участю: позивача
ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 21
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання господарської будівлі
об'єктом самочинного будівництва,
зобов'язання знести об'єкт самочинного
будівництва, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернігівській області, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 21 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
господарської будівлі об'єктом
самочинного будівництва, зобов'язання
знести об'єкт самочинного будівництва
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_1
просять рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 21
листопада 2013 року скасувати,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права, а також
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, та
ухвалити нове рішення по суті
заявлених позовних вимог у суді першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що районний суд упереджено
поставився до розгляду справи,
вважаючи, що висновок експерта в даній
справі є єдиним і належним доказом, та
не взявши до уваги показання допитаних
в якості свідків позивача ОСОБА_1 та
його дружини ОСОБА_8 щодо будівництва
відповідачами господарської будівлі з
порушеннями будівельних та пожежних
норм.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_1 та представників
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які
підтримали апеляційну скаргу,
представника відповідача ОСОБА_4, який
наполягав на законності рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачами не
доведено, що самочинне будівництво
господарської будівлі по АДРЕСА_1
порушує їх права, як власників та
користувачів будинку по АДРЕСА_2.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Судом по справі встановлено, що позивач
ОСОБА_5 є власником будинку по АДРЕСА_2
та земельної ділянки за зазначеною
адресою площею 0,0915 га (а.с. 6, 14).
Відповідачка ОСОБА_6 є власником
будинку по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки за вказаною адресою площею 0,1000
га (а.с. 70, 84). Зазначені земельні
ділянки є суміжними.

З матеріалів справи вбачається, що на
належній відповідачці ОСОБА_6
земельній ділянці ведеться
будівництво гаражу без відповідного
дозволу та з порушенням будівельних
вимог (а.с. 21 - 23).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
та ОСОБА_1 вказували, що зазначеним
будівництвом затінена частина
земельної ділянки і кут належного їм
будинку, на стіни і під цоколь якого з
даху зведеного гаражу стікає дощова
вода, що призводить до надмірної
вологості в житловій кімнаті, яка
розташована в цьому куті будинку, а
також створено загрозу знищення
житлового будинку у випадку виникнення
надзвичайних подій.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної
особи до відповідальності.

Відхилення від проекту забудови
об'єкту нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи знесення
об'єкта нерухомості.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушенного
права (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» у необхідних випадках
для з'ясування питань, що виникають при
розгляді таких справ і потребують
спеціальних знань, суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі, може
призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК України,
частина перша статті 60 ЦПК України).

Враховуючи, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження порушень прав
позивачів як суміжних
землекористувачів, а також те, що судом
першої інстанції неодноразово їм
роз'яснювалось право заявляти
клопотання про призначення експертизи,
а позивачі відмовились від її
проведення, районний суд дійшов
вірного висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
суд першої інстанції упереджено
поставився до розгляду справи не
взявши до уваги показання допитаних в
якості свідків позивача ОСОБА_1 та його
дружини ОСОБА_8 щодо будівництва
відповідачами господарської будівлі з
порушеннями будівельних та пожежних
норм не заслуговують на увагу, оскільки
зазначені докази не є належними та
допустимими.

Крім того, встановлення обставин
затінення земельної ділянки та
будинку, надмірної вологості в будинку,
на які посилаються позивачі як на
підтвердження факту порушення їх прав,
потребує спеціальних знань, тобто
проведення судової експертизи, від
якої позивачі відмовились в суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не знаходить підстав
для задоволення клопотання позивачів
про проведення судової
будівельно-технічної експертизи,
заявлене ними в суді апеляційної
інстанції, оскільки виходячи з
положень частини 2 статті 303 ЦПК України
судом першої інстанції було вжито всіх
необхідних заходів, як того вимагає ст.
10 ЦПК України, щодо всебічного і
повного з'ясування обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять передбачених законом підстав
для скасування правильного по суті
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: