Справа №306/1100/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Свіді Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора області старшого радника
юстиції М. Хиля на рішення Свалявського
районного суду Закарпатської області
від 22 серпня 2013 року по цивільній
справі за позовом прокурора
Свалявського району до Солочинської
сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про поновлення строку звернення до
суду, визнання рішень Солочинської
сільської ради та договорів
купівлі-продажу земельних ділянок та
державного акту на земельну ділянку
недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року прокурор Свалявського
району, звернувся до суду в інтересах
Державної інспекції сільського
господарства в Закарпатській області
до Солочинської сільради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання рішень
Солочинської сільради та договорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
державного акту на земельну ділянку
недійсними.

Позовні вимоги мотивував тим, що
відповідно до акту перевірки,
проведеної інспектором Радзецьким В.К.
виявлено порушення порядку щодо
проведення розпаювання земель.
Солочинською сільрадою було винесено
рішення про надання у власність
земельних ділянок відповідачем ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 При цьому було
порушено ст. 118 ЗК України, яка
передбачає, що рішення органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земель приймаються на
підставі технічних матеріалів, які
відсутні. Крім того, в технічних
документах повинні міститись
відомості, які обґрунтовують розмір,
площу та конфігурацію земельних
ділянок та відомості, що дані земельні
ділянки належали зазначеним
відповідачам. Поскільки рішення
Солочинської сільради не відповідають
вимогам ст.50 Закону України «Про
землеустрій» та ст. 118 ЗК України,
просить скасувати зазначені рішення
Солочинської сільради. Скасування
рішення Солочинської сільради тягне за
собою скасування договорів
купівлі-продажу земельних ділянок, які
відчужено ОСОБА_2, а в послідуючому
тягне скасування рішення про зміни
статусу під'їздної дороги та
державного акту на землю, що надана
ОСОБА_2 Стосовно позову до ОСОБА_10,
позов стосується спадкоємців ОСОБА_10
Поскільки про дане порушення прокурор
Свалявського району стало відомо з
акту перевірки, просить поновити строк
звернення до суду який пропущено з
поважних причин.

Ухвалою Свалявського районного суду
Закарпатської області від 22 серпня 2013
року за позовом прокурора Свалявського
району до Солочинської сільської ради,
ОСОБА_10 закрито провадження в справі у
зв'язку зі смертю відповідача по справі
ОСОБА_10.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 22 серпня 2013
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, заступник
прокурора області подав апеляційну
скаргу на рішення, в якій просить
скасувати рішення першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. При цьому посилається
на те, що рішення суду є
необґрунтованим та винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, вказує
на те, що позов заявлений прокурором, як
самостійним позивачем, рішення
Солочинської сільради не відповідають
вимогам ст.50 Закону України «Про
землеустрій» та ст. 118 ЗК України, та ін.

У судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу з наведених
в ній підстав підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія приходить до наступного
висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегією
встановлено, що відповідно до акту
перевірки, проведеної інспектором
Держсільгоспінспекції в Закарпатській
області Радзецьким В.К. виявлено
порушення порядку щодо проведення
розпаювання земель.

Так, у ході перевірки було встановлено,
що громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулися до
Солочинської сільської ради із заявами
про передачу їм у власність земельних
ділянок в урочищі «Біласовиця» у
відповідності до п.п.1,2 ст.118 ЗК України,
як користувачі земельних ділянок. При
цьому ними не надано сертифікату на
право отримання пайових земель, чим
порушено вимоги Указу Президента
України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям», ст. ст. 1,9,13 Закону
України «Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» від 05.06.2003, ст. 5 ЗК України (в
редакції 1990 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
право на земельну частку (пай) мають:
колишні члени колективних
сільськогосподарських підприємств,
сільськогосподарських кооперативів,
сільськогосподарських акціонерних
товариств, у тому числі створених на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств, а
також пенсіонери з їх числа, які
отримали сертифікати на право на
земельну частку (пай) у встановленому
законодавством порядку; громадяни -
спадкоємці права на земельну частку
(пай), посвідченого сертифікатом;
громадяни та юридичні особи України,
які відповідно до законодавства
України набули право на земельну
частку (пай) та інші категорії громадян.

Статтею 9 цього ж Закону
регламентовано, що розподіл земельних
ділянок у межах одного
сільськогосподарського підприємства
між власниками земельних часток (паїв),
які подали заяви про виділення
належних їм земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості), проводиться
відповідною сільською, селищною,
міською радою чи районною державною
адміністрацією за місцем розташування
земельних ділянок на зборах власників
земельних часток (паїв) згідно з
проектом землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв).

Результат розподілу земельних ділянок
між власниками земельних часток (паїв)
у межах одного сільськогосподарського
підприємства оформляється протоколом,
який затверджується відповідною
сільською, селищною, міською радою чи
районною державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 13 даного Закону,
нерозподілені (не витребувані)
земельні ділянки за рішенням
відповідної сільської, селищної,
міської ради чи районної державної
адміністрації можуть передаватися в
оренду для використання за цільовим
призначенням на строк до моменту
отримання їх власниками державних
актів на право власності на земельну
ділянку, про що зазначається у договорі
оренди земельної ділянки, а власники
земельних часток (паїв) чи їх
спадкоємці, які не взяли участь у
розподілі земельних ділянок,
повідомляються про результати
проведеного розподілу земельних
ділянок у письмовій формі, у разі якщо
відоме їх місцезнаходження.

У відповідності до ст. 5 ЗК України (в
редакції 1990 року) земля може належати
громадянам на праві колективної
власності.

Суб'єктами права колективної власності
на землю є колективні
сільськогосподарські підприємства,
сільськогосподарські кооперативи,
садівницькі товариства,
сільськогосподарські акціонерні
товариства, у тому числі створені на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у колективній власності
громадян, здійснюється за рішенням
загальних зборів колективу
співвласників.

Водночас, рішення про переведення
спірних земельних ділянок до земель
запасу сільської ради перевіркою не
виявлено.

Отже, матеріалами справи підтверджено,
що вищезгадані громадяни не були
користувачами цих земельних ділянок, а
тому повинні були отримати земельні
ділянки в порядку, визначеному п. 6-10 ст.
118 ЗК України.

Надалі, вищезазначені земельні ділянки
загальною площею 0,56 га в урочищі
«Біласовиця» громадянами ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 продано
громадянину ОСОБА_2, про що свідчать
укладені з ним договори
купівлі-продажу від 30.07.2004, які
зареєстровано за №№ 4975, 4950, 4945, 4950, 4957,
4960, 4963, 4966, 4971.

Таким чином, прокурором доведено
незаконність оскаржуваних рішень
Солочинської сільської ради, на
підставі яких громадяни отримали у
власність спірні земельні ділянки, які
у подальшому продали ОСОБА_2

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, та
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Також, відповідно до ст. 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи,
щодо володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
діяльною, такий акт визнається
недійсним.

Що стосується протесту прокурора, то
такий було принесено у вересні 2004 року
на рішення сесії (Полонинської
сільської ради від 25.04.2004 «Про передачу
земель у приватну власність» та від
29.06.2004 «Про передачу земель у приватну
власність». Вказані рішення не
відносяться до предмету даного позову,
а стосуються надання безкоштовно у
приватну власність відповідно 28 та 32
громадянам земельних ділянок для
обслуговування житлових будинків та
ведення особистого селянського
господарства.

Однак, що стосується вимоги прокурора,
щодо визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, то така вимога до
задоволення не підлягає.

Так, відповідно до ст.328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що
незаборонені законом, та вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені ст. 388 ЦК України,
які дають право витребувати майно у
добросовісного набувача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора області старшого радника
юстиції М. Хиля,- задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду
Закарпатської області від 22 серпня 2013
року,- скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги прокурора Свалявського
району - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати:
рішення 23 сесії 2 скликання
Солочинської сільської ради від 25.04.2004
року про передачу безкоштовно у
приватну власність земельних ділянок
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого селянського
господарства, згідно площі
інвентаризації з послідуючим
уточненням при виготовленні державних
актів на право приватної власності
громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_13,
ОСОБА_5; рішення 24 сесії 2 скликання
Солочинської сільської ради від 29.06.2004
року щодо передачі безоплатно у
приватну власність земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства в урочищі «Біласовиця»
громадянам ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_7;
рішення 20 сесії 2 скликання
Солочинської сільської ради від 27.12.2003
року про передачу безоплатно у
приватну власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства в урочищі «Біласовиця»
громадянину ОСОБА_9; рішення 26 сесії 2
скликання Солочинської сільської ради
від 16.09.2004 року про надання безоплатно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,0524 га. в урочищі «Біласовиця»
ОСОБА_2

Визнати недійсним державний акт
про право власності на земельну
ділянку площею 0,6124 га, зареєстрований
20.10.2004 № 400 та виданий ОСОБА_2 та
скасувати його державну реєстрацію.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: