Справа № 2/489/179/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2014 р.
м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про
визнання угоди недійсною, визнання
права власності, виселення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання
угоди недійсною, визнання права
власності та виселення. Вказував на те,
що 17.10.1996 р. між ним та ОСОБА_4 було
укладено договір завдатку, згідно
якого він передав останній 5 000 доларів
США в рахунок оплати вартості АДРЕСА_1.
Також ОСОБА_2 зазначав, що він передав
ОСОБА_4 кошти в борг у розмірі 4 600
доларів США. Однак всупереч досягнутих
домовленостей 04.11.1997 р. ОСОБА_4 продала
належну їй АДРЕСА_1 іншій особі - ОСОБА_5,
при цьому не повернувши раніше
сплачені кошти позивачу. За таких
обставин позивач вважає, що, оскільки
грошові кошти йому повернуто так і не
було, право власності на спірну
квартиру належить йому. Додатково
позивач зазначав, що на теперішній час
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, а в спірній
квартирі проживає відповідач -
спадкоємець останньої.

Посилаючись на вищевикладене позивач
просить суд: визнати договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 30.12.1997 р. та
зареєстрований на Південній товарній
біржі, недійсним, як укладений
внаслідок обману; визнати за ним право
власності на вказану квартиру;
виселити ОСОБА_7 з АДРЕСА_1, як особу,
яка самоправно зайняла житлове
приміщення. Крім того просив поновити
строк звернення до суду, оскільки
попущений ним з поважних причин, через
хворобу.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав в
повному обсязі, наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, вважаючи його безпідставним.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

30.12.1997 р. на Південній товарній біржі
був укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_4 продала
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Згідно Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 16.03.1998 р., з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 було стягнуто кошти
в розмірі 9 732 грн. 90 коп. в рахунок
виконання зобов'язань по договору
завдатку та договору позики.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Спадщину - квартиру АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_5 прийняли її чоловік -
ОСОБА_6 та син - відповідач по справі
ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6.

Свідоцтво по право власності в порядку
спадкування на спірну квартиру
спадкоємцями досі не отримано. В
квартирі весь цей час мешкає
відповідач.

Рішенням Ленінського райсуду м.
Миколаєва 11.12.2008 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 по
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, в задоволенні позову
було відмовлено.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
передбаченому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх, порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої
статті 251 ЦК України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами ( частина
перша ст..252 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

З позовом, який розглядається, ОСОБА_2
звернувся 07.11.2013 року, тоді як
оспорюваний договір вчинено 30.12.1997
року, рішення Ленінським райсудом м.
Миколаєва приймались за позовами
ОСОБА_2 - 16.03.1998 року та в останнє - 11.12.2008
року, за його присутності у судовому
засіданні, що свідчить про обізнаність
з приводу укладення договору щодо
спірної квартири та її успадкування
більш ніж п'ять років тому.

Відповідно до наданих позивачем суду
довідок щодо стану здоров'я - ОСОБА_2
почав звертатись до лікаря - з
листопада 2010 року, що свідчить про
відсутність поважних причин пропуску
строку звернення до суду із заявленими
вимогами тривалий час.

Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач по справі у судовому
засіданні заперечував проти
поновлення позивачу строку звернення
до суду, заявив про застосування
строків позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
заявлені позивачем вимоги в частині
визнання договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 30.12.1997 р. та зареєстрований на
Південній товарній біржі, недійсним, як
укладений внаслідок обману
задоволенню не підлягають через
пропуск строку позовної давності, з
підстав, наведених вище.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання права власності на вказану
квартиру; виселення ОСОБА_7, як особу,
яка самоправно зайняла житлове
приміщення не підлягають задоволенню,
оскільки є похідними від визнання
договору недійсним.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88,
212-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_7 про визнання угоди недійсною,
визнання права власності, виселення -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: