Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/356/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О.В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого - Черненко В.В.

Суддів - Кодрула М.А.,
Потапенко В.І.

За участю секретаря
- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 05.12.2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № KGXRFD05250309 від
19.03.2007 року у сумі 31167грн. 77 коп. та
судові витрати в сумі 311 грн. 68 коп.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що відповідно до
укладеного договору № KGXRFD05250309 від
19.03.2007 року відповідач отримав кредит у
розмірі 1599.00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0.12%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам складає між
ним та банком договір. Позивач
зазначив, що відповідач не виконує
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором і станом на 19.09.2013 року існує
заборгованість у розмірі 31167,77 грн. яка
складається з наступного: 1439 грн. 15 коп.
- заборгованість за кредитом, 10505 грн. 92
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 17262 грн. 33 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1460 грн. 37 коп. -
штраф (процентна складова). яку позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 05.12.2013 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в
суді першої інстанції справа
розглядалась у відсутності сторін.

При розгляді апеляційної скарги в
суді апеляційної інстанції відповідач
по справі був відсутній , про місце та
час розгляду справи повідомлений,
відповідно до ч. 9 статті 74 ЦПК України,
через оголошення в пресі, оскільки
зареєстроване місце проживання
(перебування) місцезнаходження чи
місце роботи відповідача невідоме.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції встановив,
що відповідач не виконував свої
зобов'язання передбачені кредитним
договором. Суд зазначив, що з
розрахунку суми заборгованості
наданої позивачем на підтвердження
позовних вимог вбачається, що станом
на 19.09.2013 року мається заборгованість
за відповідачем у розмірі 31167 грн. 77
коп..

Суд першої інстанції зазначив, що
оскільки відповідачем не виконано
взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, в зв'язку з чим
відповідно до ст.. 526, 1054 ЦК України з
нього на користь банку підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що виходячи із змісту та умов
кредитного договору вбачається , що
зазначений кредит є споживчим, а тому
на нього поширюється дія Закону
України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Суд першої інстанції посилаючись на
п.31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначив , що позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Позивач не надав доказів поважності
причини пропуску строку позовної
давності, встановленої тривалістю у
три роки відповідно до ст. 257 ЦК України.

Суд першої інстанції посилаючись на
статті 256, 257, ч.5 статті 261, ч.4 статті 267 ЦК
України , дійшов висновку , що оскільки
кінцевий строк повернення кредиту
сплинув 19.01.2008 року, а відповідно до п.5.5
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт)термін позовної давності
становить 5 років, тобто до 19.01.2013 року, а
із позовом про стягнення суми боргу за
цим договором позивач звернувся до
суду лише 30.10.2013 року, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позову банку з підстав пропуску строку
позовної давності.

Проте з такими висновками погодитись в
повному обсязі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом судового розгляду є
стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями.

Відповідно до ст..213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст..215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути вказано на
підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення .

Згідно положень ч.1,3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

На підставі ч.1 ст.259 ЦПК України
сторонами договору позовна давність
встановлена тривалістю 5 років.

Відповідно ч.3 статті 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

З матеріалами справи вбачається , що
заява про застосування строку позовної
давності відповідачем не подавалась ,
а тому у суду першої інстанції не було
правових підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Зазначені обставини відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись із позовними вимогами
позивач зазначав , що відповідач не
виконує взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором і станом на 19.09.2013
року існує заборгованість у розмірі
31167,77 грн. яка складається з наступного:
1439 грн. 15 коп. - заборгованість за
кредитом, 10505 грн. 92 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 17262 грн. 33 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1460 грн. 37 коп. -
штраф (процентна складова). яку позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь, при цьому посилається на як на
належний доказ на підтвердження
позовних вимог, розрахунок
заборгованості за договором (а.с.3).

Колегія суддів перевірила зазначені
докази і дійшла висновку, що розрахунок
наданий позивачем не може бути
визнаний як належний доказ.

Позивач зазначає , що розрахунок
здійснений за період з 19.03.2007 року по
19.09.2013 року однак такі твердження є
необґрунтованими оскільки в даному
розрахунку відсутній період
нарахувань з лютого 2008 року по серпень
2008 року та з жовтня 2008 року по вересень
2013 року.

Колегія судів приймаючи до уваги
встановлені обставини дійшла висновку
, що позивачем не надано належних
доказів на підтвердження позовних
вимог, зокрема не надано належного
розрахунку заборгованості по кредиту

Встановлені обставини є підставою,
відповідно до ст.309 ЦПК України, для
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 05.12.2013 року - скасувати
.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором № KGXRFD05250309 від
19.03.2007 року у сумі 31167(тридцять одна
тисяча сто шістдесят сім) грн.. 77 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом у розмірі-1439 грн. 15 коп.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом у розмірі 10505
грн. 92 коп. , пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором у
розмірі 17262 грн. 33 коп. а також штрафи в
розмірі 500 грн, 1460, 37 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді