Справа № 363/1693/13-ц
Головуючий у І інстанції Підкурганний
В.В. Провадження № 22-ц/780/116/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Черепинець А.І.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Вишгородської міської ради Київської
області на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
10 жовтня 2013 року у справі за
позовом міжрайонного прокурора з
нагляду за додерженням законів у
природоохороній сфері в Київській
області в інтересах держави, в особі:
Київського обласного управління
лісового і мисливського господарства,
Державного підприємства
„Вищедубечанське лісове господарство"
до Вишгородської міської ради
Київської області, ОСОБА_2 про визнання
недійсним рішення міської ради та
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач міжрайонний
прокурор з нагляду за додерженням
законів у природоохороній сфері в
Київській області в інтересах держави,
в особі: Київського обласного
управління лісового і мисливського
господарства, Державного підприємства
„Вищедубечанське лісове господарство"
звернувся до суду із позовом до
Вишгородської міської ради Київської
області, ОСОБА_2 про визнання недійсним
рішення міської ради та державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
Вишгородською міською радою було
порушено встановлений законом порядок
видачі земельних ділянок для ведення
садівництва у власність, а саме:
пунктом 87 рішення Вишгородської
міської ради від 29 грудня 2009
року за № 31/16 ОСОБА_2 було передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку для ведення
садівництва площею 0,12 га в СТ "Дніпро-8".

ОСОБА_2 19 жовтня 2010 року отримала
державний акт серії ЯЛ №329869 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0993га.

Позивач зазначав, що дана земельна
ділянка є землею лісового фонду і
знаходиться в користуванні ДП
„Вищедубечанське лісове
господарство".

Позивач вважав, що вказаний пункт
рішення Вишгородської міської ради є
незаконним, прийнятим з порушенням
вимог земельного, лісового та
цивільного законодавства.

З урахуванням уточнень, позивач просив,
визнати незаконним та скасувати пунку
87 рішення Вишгородської міської ради
№31/16 від 29 грудня 2009 року в частині
передачі земельної ділянки площею 0,12
га у приватну власність ОСОБА_2 для
ведення садівництва у СТ "Дніпро-8".
Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0993 га для ведення
садівництва, серії ЯЛ №329868,
кадастровий номер :38:095:0171, виданий
на ім"я ОСОБА_2 Повернути у власність
держави та у користування ДП
„Вищедубечанське лісове господарство"
із незаконного володіння ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,0993
га.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 10 жовтня
2013 року позовні вимоги міжрайонного
прокурора з нагляду за додерженням
законів у природоохороній сфері в
Київській області в інтересах держави,
в особі: Київського обласного
управління лісового і мисливського
господарства, ДП „Вищедубечанське
лісове господарство" задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано пункт 87 рішення
Вишгородської міської ради №31/16 від 29
грудня 2009 року в частині передачі
земельної ділянки площею 0,12 га у
приватну власність ОСОБА_2 для ведення
садівництва у садовому товаристві
«Дніпро-8». Визнано недійсним державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0993 га для
ведення садівництва, серії ЯЛ №329868,
кадастровий номер :38:095:0171, виданий
на ім'я ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В апеляційній скарзі
посилалась на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Вишгородська міська рада Київської
області, подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В апеляційній скарзі
посилалась на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, обгрунтовано виходив
із того, що спірна земельна передана у
власність відповідача незаконно, без
попереднього вилучення, без зміни
цільового призначення, що порушує
права власника - держави та інтереси
постійного землекористувача ДП
«Вищедубечанське лісове
господарство».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Земельні відносини, що виникають при
використанні лісів, як зазначено в ч. 2
ст. 3 Земельного кодексу України,
регулюються цим Кодексом,
нормативно-правовими актами про ліси,
якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 57 Лісового кодексу
України зміна цільового призначення
земельних лісових ділянок з метою їх
використання в цілях, не пов'язаних з
веденням лісового господарства,
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування
відповідно до Земельного кодексу
України.

Зміна цільового призначення земельних
лісових ділянок здійснюється за
погодженням з органами виконавчої
влади з питань лісового господарства
та з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центральних органів
виконавчої влади з питань лісового
господарства та охорони навколишнього
природного середовища.

Аналогічне положення міститься й у ст.
20 Земельного кодексу України.

До одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування (п. 5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України).

Повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування
передбачені ст. 122
Земельного кодесу України, відповідно
до ч. 1 якої сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу
України земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб, за рішенням органів
державної влади та органів м ісцево го
са мо в ряд у вання.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України. Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад ві
ідно до їх повноважень.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2010 року
на підставі рішення Вишгородської
міської ради від 29 грудня 2009 року
ОСОБА_2 отримала державний акт серії
ЯЛ 329868 на право власності на
земельну ділянку площею 0,0993 га, з
кадастровим номером :38:095:0171, який
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
користування землею договорів оренди
землі 08 жовтня 2010 року за № 448. (а.с.
13-22, 35).

Зазначена земельна ділянка є земельною
ділянкою лісового фонду, відноситься
до земель лісогосподарського
призначення, розташована в кварталі 166
Старосільського лісництва і перебуває
в постійному користуванні ДП
«Вищедубечанське лісове
господарство». Станом на час прийняття
оскаржуваного рішення з постійного
користування не вилучалась, жодних
погоджень на її вилучення ДП
«Вищедубечанське лісове господарство»
не надавало. (а.с. 24).

Згідно із ст 1 Лісового кодексу України
усі ліси на території України,
незалежно від того, на землях яких
категорій за основним цільовим
призначенням вони зростають, та
незалежно від права власності на них,
становлять лісовий фонд України і
перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу
України земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної і комунальної власності,
можуть вилучатись для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування. Згідно пункту "г"
частини 3 статті 152 Земельного кодексу
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Згідно із частиною 1 статті 155
Земельного кодексу України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним у судовому порядку.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
16 ЦК України способами захисту
цивільного права є відновлення
становища, яке існувало до порушення та
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

На підставі частини 1 статті 21 ЦК
України суд визнає незаконним та
сковує нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно із частиною 1 та частини 2 статті
18 Земельного кодексу України до земель
України належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Відповідно до пункту «е» частини 1
статті 19 Земельного кодексу України за
основним цільовим призначенням
передбачено таку категорію земель
України, як землі лісогосподарського
призначення.

Лісогосподарське цільове призначення
спірної земельної ділянки згідно
статті 20 Земельного кодексу
України не змінювалося.

Відповідно до пунктів «а» та п. «в»
статті 21 Земельного кодексу України
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам, а також
визнання реєстрації недійсною.

Згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт
органу державної влади, Автономної
республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним і скасовується.

Судом також встановлено, що відповідно
до матеріалів справи: листів відділу
Держземагенства Вишгородському
районні Київської області від 08, 11 та 20
лютого 2012 року №№ 340, 234 та 243, ДП
«Вищедубечанське лісове господарство»
від 16 та 20 лютого 2012 року №75 та 76,
а також матеріалів лісовпорядкування,
розробленими та затвердженими в 1993
році при проведенні базового
лісовпорядкування спірні землі
відносяться до земель лісового
фонду.(а.с. 24, 25, 27, 31).

Крім того встановлено, що відповідно до
матеріалів справи належність спірної
земельної ділянки до земель лісового
фонду підтверджується інформацією з
відділу Держземагенства у
Вишгородському районі від 11 лютого 2013
року (а.с. 31).

Суд також встановив, що спірна
земельна ділянка не перебувала в
користуванні СТ «Дніпро-8», тому
вона не могла бути надана ОСОБА_2, як
члену товариства.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень
до Лісового кодексу України, надані
позивачем планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування 1993 року є
належними доказами по справі, з яких
встановлено накладення земельних
ділянок, передача у власність з
порушенням норм земельного
законодавства та як наслідок,
порушення прав держави в особі
постійного землекористувача ДП
«Вищедубечанське лісове
господарство».

Заперечення викладені в апеляційних
скаргах про те, що вищевказана
документація є неналежним доказом, що
відсутній акт відводу земельної
ділянки, не встановлені межові знаки та
не присвоєно кадастровий номер не
ґрунтуються на нормах матеріального
права, доказах та не спростовують
висновків суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Вишгородської
міської ради Київської області -
відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 10 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: