АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4664/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Галічий В.М. Доповідач - Каратаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 липня 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні
дії та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити
певні дії, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

14 липня 2011 року Індустріальним
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні
дії та часткове задоволення
зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні
дії, визнання права власності, а саме:
визнано за останнім право власності на
нерухоме майно, що розташовано по
АДРЕСА_1 та складається з літ. А-3
торгівельно-діловий комплекс, підвал,
над. Літ. А-3 - надбудови загальною
площею 4546 кв.м., літ.а., а1 - ганки, літ.а2 -
вхід у підвал, літ.а3-а5 - приямки, літ.а6 -
майданчик, №1 - підпірна стіна, без
прийняття в експлуатацію. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду та в задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до вимог п.4 ч.1, 2 ст. 309
ЦПК підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

В апеляційні скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в цілому, проте наводить
доводи, що пов'язані із незгодою із
визнанням за ОСОБА_7 права власності на
спірне нерухоме майно. При цьому
посилається на те, що його не було
залучено до участі у справі та при
ухвалені рішення судом не було
враховано його право на отримання у
власність 25% спірного нерухомого майна,
як на особу, яка брала пайову участь у
фінансуванні будівництва об'єкта у
розмірі 25 %, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором про
пайову участь у фінансуванні
нежитлового об'єкту за адресою АДРЕСА_1
від 08.12.2006 р. (а.с.153-158).

За вказаних підстав, колегія
суддів не вважає за доцільне перегляд
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
зобов'язання вчинити певні дії, а саме
укласти договір оренди, яке фактично не
оскаржується.

Що стосується визнання права
власності за ОСОБА_7 на нерухоме майно,
що розташовано по АДРЕСА_1 та
складається з літ. А-3
торгівельно-діловий комплекс, підвал,
над. Літ. А-3 - надбудови загальною
площею 4546 кв.м., літ.а., а1 - ганки, літ.а2 -
вхід у підвал, літ.а3-а5 - приямки, літ.а6 -
майданчик, №1 - підпірна стіна, без
прийняття в експлуатацію, то як
вбачається з матеріалів справи, 28
лютого 2006 року ОСОБА_7 було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0573 га. по
АДРЕСА_1, на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради №119/33
від 25.01.2006 року. Даний Акт зареєстровано
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на земельну
ділянку та на право користування
землею, договорів оренди землі за
№56.

16 липня 2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_5
та Дніпропетровською міською радою був
укладений оренди земельної ділянки
площею 0,0866 га. по АДРЕСА_1 і
зареєстрований в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:07:484:0014.

21.03.2007 року рішення
Дніпропетровської міської ради №56/11
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було дозволено
будівництво торговельно-ділового
комплексу з благоустроєм по АДРЕСА_1.

06.08.2008 року ДАБІ ІДАБК було надано
дозвіл №26/01-08 на виконання будівельних
робіт торговельно-ділового комплексу
по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 1 ст.331 ЦК України передбачено,
що право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст.331 ЦК, ч. 1 ст.182
ЦК та пункту 8 Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року N 7/5 (зі змінами і
доповненнями станом на 22 січня 2009 року),
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає у особи, яка
створила це майно, після закінчення
будівництва об'єкта нерухомості,
введення його в експлуатацію,
отримання свідоцтва про право
власності та реєстрації права
власності.

За положеннями ч. 2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження в установлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

За змістом пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону
України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні"
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів у порядку,
встановленому законодавством,
відноситься до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад.

Визнання судом права власності на
будівництво можливе у тому разі, якщо в
прийнятті такого об'єкта в
експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, які
необхідні для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

З матеріалів справи вбачається, що
звернення до Дніпропетровської
міської ради з питання щодо прийняття в
експлуатацію та визнання права
власності відсутнє.

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та відмови
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Крім того, до участі у справі не
залучено ОСОБА_4, який має право на
право на отримання у власність 25%
спірного нерухомого майна, як на особу,
яка брала пайову участь у фінансуванні
будівництва об'єкта у розмірі 25 %, що
підтверджується нотаріально
посвідченим договором про пайову
участь у фінансуванні нежитлового
об'єкту за адресою АДРЕСА_1 від 08.12.2006 р.
(а.с.153-158), що не було враховано судом
першої інстанції при визнанні за
ОСОБА_7 права власності на спірне
нерухоме майно.

За вказаних підстав, колегія
судді вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції в частині визнання за
ОСОБА_7 права власності на нерухоме
майно, що розташовано по АДРЕСА_1 та
складається з літ. А-3
торгівельно-діловий комплекс, підвал,
над. Літ. А-3 - надбудови загальною
площею 4546 кв.м., літ.а., а1 - ганки, літ.а2 -
вхід у підвал, літ.а3-а5 - приямки, літ.а6 -
майданчик, №1 - підпірна стіна, без
прийняття в експлуатацію скасувати та
відмовити у задоволенні вказаних
позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 липня 2011 року в частині визнання за
ОСОБА_7 права власності на нерухоме
майно, що розташовано по АДРЕСА_1 та
складається з літ. А-3
торгівельно-діловий комплекс, підвал,
над. Літ. А-3 - надбудови загальною
площею 4546 кв.м., літ.а., а1 - ганки, літ.а2 -
вхід у підвал, літ.а3-а5 - приямки, літ.а6 -
майданчик, №1 - підпірна стіна, без
прийняття в експлуатацію скасувати та
відмовити у задоволенні вказаних
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді