АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/959/14
Головуючий 1-ї інстанції
Піддубний Р.М. Категорія: «сімейні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Швецової Л.А.,
Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Руссу
К.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 17 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, -

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом, мотивуючи який
зазначила, що з 26 вересня 1998 року
перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у
зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилаючись на те, що з 2010 року вони
разом не проживають, а відповідач своїх
обов'язків щодо утримання малолітньої
дитини належним чином не виконує,
позивачка просила стягнути зі ОСОБА_2
на її користь аліменти на утримання
сина ОСОБА_3 у розмірі ? частини від
заробітку (доходу) відповідача
щомісяця, починаючи з 12 липня 2012 року і
до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав
частково, не заперечував проти
стягнення з нього аліментів на
утримання сина в твердій грошовій сумі
у розмірі 1210 грн. щомісяця, посилаючись
на те, що він не працює, у зв'язку з чим
має нерегулярний, мінливий дохід.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 17 жовтня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12 липня
2012 року до досягнення дитиною
повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду змінити, стягнути з нього на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у
розмірі 1245 грн. щомісяця, з подальшою
індексацією вказаної суми.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1,
який є батьком малолітнього ОСОБА_3, від
виконання свого обов'язку щодо
утримання дитини ухиляється, що є
підставою для стягнення з нього в
судовому порядку аліментів на
утримання сина у розмірі 1/4 частини
його заробітку (доходу) щомясяця.

Проте повністю погодитись з такими
висновками не можна з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 26
вересня 1998 року до 19 червня 2012 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим 10
червня 2004 року міським відділом
реєстрації актів цивільного стану № 3
Харківського обласного управління
юстиції.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону. Якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183, 184 СК України.

Прожитковий мінімум встановлено
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. N 5515-VI та
на час ухвалення рішення судом першої
інстанції його розмір для дитини віком
від 6 до 18 років становив 1 210 грн.

Статтею 191 СК України встановлено, що
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції на вищезазначені положення
закону уваги не звернув, не врахував, що
відповідач ОСОБА_1 офіційно не
працевлаштований, у зв'язку з чим має
нерегулярний, мінливий дохід, а тому
дійшов помилкового висновку про
наявність передбачених законом
підстав для стягнення з відповідача
аліментів у частці від його заробітку
(доходу), а не твердій грошовій сумі.

За таких обставин та враховуючи
відсутність у ОСОБА_1 інших аліментних
зобов'язань та згоду відповідача
сплачувати аліменти в сумі 1 245 грн.
щомісяця, що на час ухвалення
оскаржуваного судового рішення
перевищувало розмір прожиткового
мінімуму для дитини віком від 6 до 10
років, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції в частині визначення
способу стягнення аліментів - зміні, зі
стягненням аліментів у твердій
грошовій сумі у розмірі 1 245 грн. з
подальшою індексацією вказаної суми
відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 17 жовтня 2013 року змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 245
(одна тисяча двісті сорок п'ять) гривень
щомісяця, з індексацією вказаної суми
відповідно до Закону.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді