АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 609/1088/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Томчук С.В. Провадження №
22-ц/789/153/14 Доповідач - Шевчук
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткача З. Є., Міщія О. Я.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю - апелянта - ОСОБА_1

позивачки - ОСОБА_2

представника позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шумського районного суду
від 4 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно. Змінивши позовні
вимоги, просила визнати квартиру
АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя,
визнати за нею право власності на 1/2
частку даної квартири. Просила суд
врахувати обставину проживання її та
померлого чоловіка однією сім'єю, те,
що після розлучення вона залишилась
проживати з чоловіком та доглядала
його, змінити черговість одержання
права на спадкування та визнати за нею
право на спадкове майно, як спадкоємця
першої черги після смерті ОСОБА_6, а
саме: 1/6 частину у вказаній квартирі.

Рішенням Шумського районного
суду від 4 грудня 2013 року позов ОСОБА_2
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на
спадкове майно задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 -
об'єктом спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частки жилої квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право на
спадкове майно, що залишилося після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м.Шумськ Тернопільської області, що
складається із 1/6 частки жилої квартири
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивачка апеляційну скаргу
заперечила, рішення суду вважає
законним .

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення.

Судом установлено, що ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Шумськ,
Тернопільської області, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданого 2 жовтня 2012 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Шумського районного
управління юстиції Тернопільської
області.

Після смерті ОСОБА_6 залишилось
спадкове майно, яке складається із
жилої квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення Шумського
районного суду від 12 серпня 2010 року за
ОСОБА_6 визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки - характеристики
від 12 червня 2013 р., виданої Шумським БТІ,
вартість однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, складає 11309 грн.

З довідки №2198, виданої 3 жовтня 2013
року Шумською міською радою
вбачається, що ОСОБА_2 з 27 вересня 2002
року зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживав
та був зареєстрований до дня смерті
ОСОБА_6.

Згідно із свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Шумського районного
управління юстиції Тернопільської
області 14.09.2009 року, позивачка ОСОБА_2
розірвала шлюб із ОСОБА_6, та після
розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище
«ОСОБА_2».

Із повідомлення приватного
нотаріуса Шумського районного
нотаріального округу ОСОБА_8
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в нотаріальну контору про
прийняття спадщини, про що було
заведено спадкову справу щодо майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Задовольняючи позов в частині
визнання права власності за ОСОБА_2 на
1/2 частину спірної квартири, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
спірна квартира нажита подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Судом встановлено, що позивачка
та померлий ОСОБА_6 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 12 травня 2001р.
по 14.09.2009р. Під час перебування в шлюбі
20.07.2002р. була придбана спірна квартира.

Спірні правовідносини виникли у
2002 році, тому вони мають регулюватися
за нормами чинного на час їх виникнення
законодавства, якими були Кодекс про
шлюб та сім'ю УРСР (України).

Відповідно до ст.22 КпШС України,
що був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Посилання апелянта на те, що
спірна квартира не є майном, нажитим
подружжям під час шлюбу, не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки спростовуються матеріалами
справи.

З матеріалів справи вбачається,
що під час перебування в шлюбі 20.07.2002р.
згідно договору купівлі продажу ОСОБА_6
купив в Шумському агробуді житло
площею 22,45 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. за
1500 грн. Дана обставина встановлена
рішенням Шумського районного суду від
12 серпня 2010 року .

Статтею 61 ЦПК України визначено
підстави звільнення від доказування.
Так, ч.3 визначеної норми встановлено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В суді апеляційної інстанції
позивачка зазначила, що спірна
квартира була придбана за спільні
кошти під час перебування в шлюбі, в
якій вона зареєстрована з 2002 року і
проживає по даний час. Оскільки
Шумський агробуд відмовився
нотаріально посвідчити договір,
рішенням Шумського районного суду від
12 серпня 2010 року за ОСОБА_6 визнано
право власності на квартиру.

За таких обставин, висновок суду
першої інстанції про визнання спірної
квартири об'єктом спільної сумісної
власності та визнання за позивачкою
права власності на 1/2 частини спірної
квартири, враховуючи рівність часток
подружжя у спільній сумісній
власності, є обґрунтованим.

Задовольняючи позов в частині
визнання права власності на спадкове
майно, суд першої інстанції виходив із
доведеності факту проживання
позивачки разом зі спадкодавцем однією
сім'єю понад п'ять років. Змінюючи
черговість спадкування, суд взяв до
уваги фізичний стан спадкодавця та
інші обставини, які є підставою для
застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Проте, погодитись з такими
висновками суду неможливо, оскільки
суд дійшов їх з порушенням вимог
процесуального законодавства щодо
всебічності й повноти з?ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов?язків сторін в даних
правовідносинах, належної правової
оцінки наданих сторонами в справі
доказів та норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Статтею 1264 ЦК України
встановлено, що у четверту чергу право
на спадкування за законом мають особи,
які проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

За змістом ст.1264 ЦК України особи,
які відносяться до четвертої черги
спадкоємців за законом, повинні
відповідати таким двом вимогам:
вважатися членом сім?ї спадкодавця;
проживати зі спадкодавцем однією
сім'єю протягом пяти років саме на день
відкриття спадщини.

Інших умов для спадкування в
четверту чергу закон не визначає.

Щодо спадкування у четверту
чергу, то спільне проживання разом із
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини
є визначальним для тих осіб, які не
відносяться до першої, другої та
третьої черги.

Відповідно до ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування, за умови, що вона протягом
тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Ні в суді першої інстанції, ні в
суді апеляційної інстанції позивачка
не довела, що не зважаючи на розірвання
шлюбу, проживала однією сім'єю та вела
спільне господарство з ОСОБА_6, а через
тяжку хворобу останній перебував у
безпорадному стані потребував
стороннього догляду, який надавала
позивач .

Крім того судом не враховано, що
визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Отже, у разі якщо відсутність умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину не
підтверджена належними доказами, а
саме, відмовою нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину, це є
підставою для відмови у позові.

За роз'ясненнями, що містяться у
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка не отримала відмови
нотаріуса у видачі їй свідоцтва про
право на спадщину.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині визнання за
позивачкою права власності на 1/6
частини спадкового майна, а саме,
квартири, ухвалене з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові в цій частині.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому колегія суддів
дійшла висновку про залишення його в
силі.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 309; 313; 314;
317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково .

Рішення Шумського районного суду від 4
грудня 2013 року скасувати в частині
визнання за ОСОБА_2 права на спадкове
майно, що залишилося після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м.Шумськ Тернопільської області, що
складається із 1/6 частки жилої квартири
АДРЕСА_1.

Постановити в цій частині нове рішення,
яким відмовити в позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук