Справа № 1527/2-348/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Омельченко М.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_11,

відповідачів - ОСОБА_3,ОСОБА_7,

адвоката відповідача - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6,
орган опіки та піклування Суворовської
райадміністрації, про визнання
недійсним договору дарування,
визнання дійсним договору застави,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом, визнання права власності на
гараж та вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_7, про стягнення
вартості комунальних послуг,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6,
орган опіки та піклування
Суворовської райадміністрації, про
визнання недійсним договору дарування
від 22 січня 2002 року та визнання його
договором застави, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_9
померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, визнання права
власності на гараж та вселення в
квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
22.01.2002 року між ним, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка
діяла від імені ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на
підставі довіреності, з одного боку і
ОСОБА_3, з іншого боку, був укладений
договір дарування. У результаті цієї
угоди ОСОБА_3 прийняла в дарунок 3/4
частини квартири АДРЕСА_1 Спірна
квартира належала йому, ОСОБА_1, ОСОБА_5 -
його бабусі, ОСОБА_9 - батькові і ОСОБА_4 -
його братові, у рівних частках, тобто по
1/4 частині кожному. У цілому квартира
складається з трьох житлових кімнат і
підсобних приміщень загальною площею
56,2 кв.м., у тому числі житловою площею 41,0
кв.м. При оформленні цієї угоди ОСОБА_2
діяла на підставі доручення, виданого
11.02.1999 року ОСОБА_9 і ОСОБА_4 у зв'язку з
їхнім від'їздом на постійне місце
проживання в державу Ізраїль. Як
сторона в угоді і спадкоємець
померлого батька, ОСОБА_9, позивач має
право оспорювати зазначену угоду в
судовому порядку. Він вважає, що
договір дарування ? частини квартири
АДРЕСА_1 необхідно визнати недійсним у
зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9 його
батько, ОСОБА_9 помер, тому на момент
оформлення договору дарування
довіреність в частині волевиявлення
ОСОБА_9 припинила свою дію у зв'язку з
його смертю. Представникові ОСОБА_9 -
ОСОБА_2 про те, що дія довіреності в цій
частині припинена і вона не може робити
яких-небудь дій від імені довірителя,
було відомо. ОСОБА_2 знала про смерть
ОСОБА_9 і була присутня на його
похоронах. ОСОБА_3 також було відомо про
смерть ОСОБА_9 і про припинення дії
довіреності. Незважаючи на це, ОСОБА_2
від імені ОСОБА_9 укладає договір
дарування з ОСОБА_3, що суперечить
вимогам закону. Розпорядитися часткою
квартири, що належить батькові, він не
мав права, тому що не мав документів
про право на спадщину, свідоцтво про
смерть батька отримав лише у лютому 2004
року. Він був єдиним хто проживав в
квартирі і фактично прийняв спадщину,
ніхто з родичів не звертався до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини. Йому перейшли у
володіння не тільки особисті речі
батька, але й предмети домашнього
побуту, що перебувають у квартирі
АДРЕСА_1, і належні батькові. Після його
смерті в Ізраїлі йому було передано
частину речей батька - золоті кільце та
ланцюжок, годинник. Договір дарування
3/4 частини квартири укладався як засіб
забезпечення повернення сум, узятих у
борг ОСОБА_2 у ОСОБА_3 у період 1999-2003
років. У ОСОБА_7 є боргові розписки
ОСОБА_2, у яких зазначені умови і строки
повернення грошей. Після повернення
зазначених сум договір дарування на 3/4
частини квартири повинен бути
розірваний ОСОБА_3 Знаючи про ці умови,
він погодився підписати договір
дарування. Таким чином, договір
дарування є угодою, зробленою для
прикриття договору застави, що ними в
дійсності був укладений.

Крім того, після укладання договору
дарування відповідачка ОСОБА_3 з
родиною вселилася у квартиру, поміняла
замки і не пускає його. У квартирі
залишилися належні йому речі. Він не
має змоги користуватися житловими
приміщеннями в спірній квартирі, хоча
іншого постійного місця проживання в
нього немає.

З зустрічним позовом до суду також
звернулася ОСОБА_3 та після остаточного
уточнення своїх вимог просила стягнути
з ОСОБА_1 вартість комунальних послуг у
розмірі 4680 грн. вказуючи на те, що з 2002
року він не сплачує послуг, а вона
змушена нести витрати самостійно.

ОСОБА_5 звернулася з самостійними
вимогами до ОСОБА_7 та ОСОБА_3, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_8, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 04.03.2004 року
посилаючись на те, що вона є власником ?
частки квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 06.07.93 року. В зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль та матеріальними труднощами,
вона вирішила продати свою частку
квартири і для цього видала генеральне
доручення на ім'я ОСОБА_7 На протязі
довгого часу він не зв'язувався з нею,
не повідомляв її про свої дії щодо
продажу квартири, через ці обставини у
неї виникли підозри щодо виконання ним
його обов'язків. Внаслідок чого вона,
18.01.2004 року скасувала свою довіреність
та повідомила про це всіх зацікавлених
осіб, в тому числі копію заяви надала
для залучення до матеріалів цивільної
справи в суді. Відповідно до п.3 ч.1 ст.248
ЦК України скасування нею довіреності
спричинило припинення представництва
ОСОБА_7 від її імені.

Не зважаючи на вищенаведені обставини,
ОСОБА_7 від її імені уклав договір
купівлі-продажу частки квартири, про що
вона дізналася від рідних, після того
як ОСОБА_3 подала позовну заяву, в якій
була інформація про продаж квартири.

В матеріалах справи знаходиться витяг
з державного реєстру правочинів № 1884529
від 16.12.05 року, який свідчить про
реєстрацію дублікату договору
купівлі-продажу, який був укладений
04.03.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3. В
матеріалах справи також знаходиться
копія дубліката договору
купівлі-продажу її частки квартири, в
якому вказана сума договору 4918 гривень.

Сума, за яку була продана частка
квартири є заниженою і значно
відрізняється від її справжньої
вартості. Покупцем в договорі
купівлі-продажу є ОСОБА_3, яка є
дружиною ОСОБА_7. ОСОБА_7 ввів її в оману,
тим що взяв на себе обов'язок продати її
частку квартири, при цьому не маючи
наміру виконувати її доручення. ОСОБА_7
наполягав на наданні йому довіреності
з метою заволодіння часткою квартири, з
цією метою він уклав договір
купівлі-продажу зі своєю жінкою, аби
придбана частка квартири залишилася
власністю їх родини, а саме їх
співвласністю. Родинний зв'язок між
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 свідчить про те, що
ОСОБА_7 діяв в своїх власних інтересах
та інтересах своєї родини, таким чином,
він порушив норми ст. 238 ЦК України.
Даний факт свідчить про те, що договір
укладений внаслідок зловмисної
домовленості між ОСОБА_7 та ОСОБА_3Таким
чином, відповідно до ст. 232 ЦК України
договір купівлі-продажу має бути
визнаний не дійсним.

В ході розгляду справи у зв'язку
зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 до
участі залучено її правонаступника
ОСОБА_1, який звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав вимоги
ОСОБА_1 як заявлені ним первісний позов
так і вимоги ОСОБА_5 по яким ОСОБА_1 є
правонаступником та просив їх
задовольнити, і заперечував проти
позову ОСОБА_3 вказуючи на те, що її
вимоги є безпідставними оскільки
ОСОБА_1 в цей час вже не проживав в
квартирі, не міг користуватися
послугами і протягом тривалого часу
намагається захистити своє право.
Також в обґрунтування вимог ОСОБА_5
додав, що про скасування довіреності
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 знали, вони також
знайомилися з матеріалами справи,
однак незважаючи на це та наявність
арешту ОСОБА_7 здійснив дії по
відчуженню квартири своїй дружині
ОСОБА_3, чим порушив вимоги закону.

Представник ОСОБА_2 повністю погодився
з позовом ОСОБА_1. Раніше в засіданні
відповідачка ОСОБА_2 також вказувала на
те, що її сім'ї довелося просити грошей
від ОСОБА_7 і він, з метою гарантування
їх повернення, вимагав укладення
договору дарування, бо в інший спосіб
його не влаштує, тому вони були змушені
погодитися з такими умовами. Ніякого
наміру на реальне відчуження майна в
них не було. Про наявність заяви від
ОСОБА_5 ОСОБА_7 знав достовірно, був
повідомлений, також знав і з
матеріалів справи і в кабінеті судді у
якого вперше справа була в провадженні
це питання обговорювалося, а на
теперішній час він намагається ввести
всіх в оману.

Відповідач ОСОБА_3 повністю
заперечувала проти вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 і зазначала, що вона не знала як
про смерть ОСОБА_9 так і про скасування
довіреності на ім'я ОСОБА_7, вона
особисто участі в справі не приймала
знаходилася у відпустці по догляду за
дитиною, на той час не підписувала
ніяких позовів, приймав участь її
представник, з матеріалами справи не
ознайомлювалася, вважає, що угоди
відповідають вимогам закону, підстав
для визнання їх недійсними не має.
Обидва договори зареєстровані в КП
„ОМБТІ та РОН".

У придбаній квартирі вона стала
проживати відразу після того як
зробили капітальний ремонт. Але через
деякий час їй стало відомо, що у
квартирі з 1998 року значиться
зареєстрований відповідач ОСОБА_1, 1981
року народження. Ніяких прав власності
чи користування квартирою він не має,
та фактично з часу переходу квартири у
її власність ОСОБА_1 у квартирі не
проживав, нею не користувався, ніякого
його майна у квартирі не має. Він
постійно мешкає в будинку АДРЕСА_2
Перебування відповідача на
реєстраційному обліку у спірній
квартирі перешкоджало в повному обсязі
реалізувати свої права як власника
квартири АДРЕСА_1, в наслідок чого
нанесено матеріальну шкоду , тому що
доводиться сплачувати вартість
комунальних послуг і за ОСОБА_1, за
період з 01.01.2002 року по 30.04.2013 року
сплачена сума склала 4680 гривень.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги
ОСОБА_5 не визнав, та пояснив про те що
йому не було відомо про скасування
генеральної довіреності на його ім'я
ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу
укладався відповідно до діючого
законодавства України та посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_8

Третя особа ОСОБА_4 в засідання не
з'явився в матеріалах справи є його
заява про згоду з задоволенням вимог
ОСОБА_1

Треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_6
та ОСОБА_8, представник органу опіки та
піклування у судове засідання не
з'явилися в матеріалах справи є заяви
про можливість слухання справи в її
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як було судом встановлено 22.01.2002 року
між ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діяла від імені
ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на підставі
довіреності, з одного боку і ОСОБА_3, з
іншого боку, був укладений договір
дарування та посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, і
зареєстрований у реєстрі за №670.

Із змісту договору видно, що ОСОБА_3
прийняла в дарунок 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1, співвласниками якої були
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 у рівних
частках, тобто по 1/4 частині кожному, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданим УЖКГ
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів 06.07.1993 року за № 10-792
і зареєстрованим Одеським міським бюро
технічної інвентаризації і реєстрації
об'єктів нерухомості в книзі № 4 ін., на
сторінці № 190, реєстр за №93.

Дана квартира складається з трьох
житлових кімнат і підсобних приміщень
загальною площею 56,2 кв.м., у тому числі
житловою площею 41,0 кв.м.

Довіреність ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на
розпорядження частинами квартири була
видана 11.02.1999 року на ім'я ОСОБА_2 у
зв'язку з їхнім від'їздом на постійне
місце проживання в державу Ізраїль, і
завірена державним нотаріусом 2-ї
Одеської нотаріальної контори та
зареєстрована в реєстрі №670.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим 22 квітня 2001 року Бюро
Реєстрації населення в Акко (а.с.30 т.1).
На час його смерті в квартирі проживав
його син ОСОБА_1, що підтверджується
довідкою від 21 липня 2003 року (а.с.18 т.1)

Згідно з нормами ст.64 ЦК Української
РСР, який діяв на час виниклих
правовідносин, довіреністю визнається
письмове уповноваження, яке видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми
особами.

Нормами ч.1 ст.69 ЦК Української РСР
визначено перелік підстав для
припинення довіреності, серед яких є і
смерть громадянина, який видав
довіреність.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що
вона не знала про смерть ОСОБА_9 як
підстава для відмови в задоволенні
вимоги позивача не має правового
значення з огляду на вказану норму.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в частині відчуження ? частини
квартири, яка належала на праві
власності ОСОБА_9 договір дарування від
22.01.2002 року, тобто укладеного через 10
місяців після смерті співвласника,
необхідно визнати недійсним, оскільки
дія довіреності припинилася, тобто не
відбулося волевиявлення особи.

Згідно п.2 ст.58 ЦК Української РСР, якщо
угода зроблена з метою прикрити іншу
угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, що сторони дійсно мали на
увазі.

Не знайшли свого підтвердження доводи
позивача про те, що договір дарування
на 3/4 частини квартири укладався як
засіб забезпечення повернення сум,
узятих у борг ОСОБА_2 у ОСОБА_3 у період
1999-2003 років. У ОСОБА_7 є боргові розписки
ОСОБА_2, у яких зазначені умови і строки
повернення грошей. Такі твердження
позивача та відповідачки ОСОБА_2 про те,
що договір дарування укладався як
договір застави, суд розглядає
критично, оскільки суд вважає, що
відсутні були будь-які перешкоди для
укладення такого договору.

Допитана в судовому засіданні
приватний нотаріус ОСОБА_6
підтверджувала волевиявлення сторін,
викладене в договорі дарування.

Враховуючи викладене та оцінивши усі
докази в сукупності, суд приходить до
висновку, що в частині вимог позивача
про визнання недійсним договору та
визнання його договором завдатку
необхідно відмовити.

У відповідності зі ст.548 ЦК Української
РСР для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв.

У відповідності зі ст.549 ЦК Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

В судовому засіданні було встановлено,
що саме позивач проживав в квартирі,
користувався спадковою часткою, тобто
вступив в управління та володіння
майном, тому факт прийняття спадщини
знайшов своє підтвердження.

Нормами ч.2 ст.12 Закону України «Про
власність в Україні», який діяв на час
виниклих правовідносин, передбачалося,
що громадянин набуває права власності
на доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства, а також на
майно, одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод, не
заборонених законом.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Отже, суд приходить до висновку, що за
ОСОБА_1 необхідно визнати право
власності на ? частини квартири АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9
та вселити до квартири.

Вимога ОСОБА_1 про визнання права
власності на гараж в
гаражно-споживчому кооперативі
«Одеський» також не підлягає
задоволенню оскільки даний об'єкт не
був зареєстрований на праві власності
за ОСОБА_9.

Стосовно зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат
на оплату комунальних послуг у розмірі
4680 грн., суд приходить до висновку про
його незаконність та безпідставність
виходячи з наступного.

Матеріалами справи та з пояснень
учасників процесу встановлено, що з
часу переходу квартири у її власність
ОСОБА_3 ОСОБА_1 у квартирі не проживав,
нею не користувався, ніякого його майна
у квартирі не має, однак залишався в
ній бути зареєстрованим. Він постійно
мешкає в будинку АДРЕСА_2 Після
проведення капітального ремонту
ОСОБА_3 стала проживати в квартирі
разом зі своєю сім'єю і зареєстрували
своє місце проживання.

Відповідно до вимог ч.1,3,4 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч.1 ст.58 та ч.1 ст.59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак всупереч вказаним вимогам
ОСОБА_3 не надала суду належні та
допустимі докази в тому числі і
стосовно підтвердження оплати таких
послуг протягом усього часу розгляду
справи, починаючи з часу звернення, а
саме з листопада 2005 року.

Отже, в задоволенні позову ОСОБА_3
необхідно відмовити в повному обсязі.

Розглядаючи позов ОСОБА_5,
правонаступником якої є її онук ОСОБА_1,
судом було встановлено, що ОСОБА_5
будучи власником 1/4 частки квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 29.05.2003 року видала
генеральну довіреність на ім'я ОСОБА_7
на розпорядження своєю власністю (а.с.20
т.1).

Як видно із заяви 18.01.2004 року вона
скасувала свою довіреність, а 04.03.2004
року ОСОБА_7 діючи від імені ОСОБА_5
розпорядився частиною квартири та
уклав договір купівлі-продажу на
користь своєї дружини ОСОБА_3 (а.с.192-193
т.1).

Звертаючи увагу на норми, які діяли на
час видачі довіреності та на час її
скасування, то необхідно відмітити
наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 ЦК
Української РСР чинність довіреності
припиняється внаслідок скасування
довіреності особою, яка її видала.

Відповідно до вимог ст.70 ЦК
Української РСР особа, яка видала
довіреність, зобов'язана сповістити
про її скасування (пункт другий статті
69 цього Кодексу) особу, якій
довіреність видана, а також відомих
їй третіх осіб, для представництва
перед якими видана довіреність. Такий
же обов'язок покладається на
правонаступників особи, що видала
довіреність, а у відповідних випадках -
на опікуна або піклувальника.

Права і обов'язки, що виникли
внаслідок дій особи, якій видана
довіреність до того, як ця особа
дізналася або повинна була дізнатися
про її припинення, зберігають силу для
того, хто видав довіреність, і його
правонаступників щодо третіх осіб. Це
правило не застосовується, якщо третя
особа знала або повинна була знати, що
дія довіреності припинилась.

Такі ж вимоги закріплені і в п.2 ч.1 ст.248
ЦК України, який регулює відносини на
час складення заяви про скасування
довіреності, а саме те, що
представництво припиняється за
довіреністю в разі її скасування
особою яка її видала і відповідно до
вимог частин 2 та 3 ст.249 ЦК України
особа, яка видала довіреність і
згодом скасувала її, повинна негайно
повідомити про це представника, а також
відомих їй третіх осіб, для
представництва перед якими була
видана довіреність. Права та обов'язки
щодо третіх осіб, що виникли внаслідок
вчинення правочину представником до
того, як він довідався або міг
довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників. Це правило не
застосовується, якщо третя особа знала
або могла знати, що дія довіреності
припинилася.

Отже, нормами цивільного законодавства
чітко визначено зобов'язання особи
повідомити представника про
скасування довіреності. Однак, в
порушення даної норми ОСОБА_5 цієї
вимоги не виконала, більш того в своїй
заяві викладеній від 20 березня 2012 року
вона зазначала, що 18.01.2004 року у
нотаріуса вона відмінила свою
довіреність на ім'я ОСОБА_7 і відразу
переслала цей документ в Одесу, де її
залучили до цивільної справи (а.с.20 т.3).

Із матеріалів справи видно, що дана
заява вперше з'явилася разом з позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, по якій ОСОБА_7
учасником процесу не був, крім того,
суд звертає увагу на те, що в справі і
відсутні докази стосовно отримання
такої заяви і ОСОБА_3

Також судом було досліджено і
матеріали інвентаризаційної справи КП
«БТІ ОМР» на квартиру, де також
відсутня заява ОСОБА_5.

Враховуючи встановлені обставини, суд
приходить до висновку, що підстав для
визнання договору купівлі-продажу
частини квартири не має, оскільки
ОСОБА_5 не повідомила свого
представника про скасування
довіреності до укладення 04.03.2004 року
договору, тому наступають наслідки
передбачені ст.249 ЦК України, коли
права та обов'язки щодо третіх осіб, що
виникли внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався
або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників.

Сама по собі угода не містить порушень
ст.ст. 232,238 ЦК України на які посилалася
ОСОБА_5, остання видаючи довіреність
висловила свою згоду на відчуження
частини квартири і вже наперед
погодилася з любою ціною продажу.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 знали про скасування
довіреності не підтверджено належними
доказами.

Посилання ОСОБА_7 на те, що наявна в
матеріалах справи заява ОСОБА_5 про
скасування довіреності викликає
сумнів в достовірності,судом не
приймається до уваги, оскільки такі
доводи спростовуються наявними
доказами, а відповідач не надав інших
для спростування висновків суду.

Керуючись ст.cт.10,11,57,58,60,64,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати договір дарування ?
частин квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 22 січня 2002
року та посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу Горецькою
Валентиною Миколаївною і
зареєстрований в реєстрі за №670,
недійсним в частині відчуження ?
частини належної ОСОБА_9.

Встановити факт прийняття
спадщини у вигляді ? частини квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_9.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення
витрат на оплату комунальних послуг у
розмірі 4680 грн..

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду через Суворовський районний суд
м.Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: