Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Куцина М.
М.,

суддів - Бондаренка
Ю.О., Собослоя Г. Г.,

при секретарі -
Гаврилко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
15 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до УМВС України в Закарпатській
області, прокуратури Закарпатської
області, Державної казначейської
служби про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями
органів досудового слідства , -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до УМВС України в
Закарпатській області, прокуратури
Закарпатської області та Державної
казначейської служби України про
стягнення моральної шкоди, завданої
незаконними діями органу досудового
слідства.

Позовні вимоги мотивала тим, що 31.08.2005
року сталась дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої загинув
батько позивачки ОСОБА_2. Дане ДТП скоїв
ОСОБА_3, який з місця пригоди втік. 06.09.2005
року СВ Ужгородським MB УМВС України в
Закарпатській області за цим фактом
порушено кримінальну справу за ч. 2 ст.
286 КК України. 24.10.2005 роеку справу було
передано до Слідчого Управління УМВС
України в Закарпатській області для
подальшого розслідування. Разом з цим,
14.12.2005 року ст. слідчим ОВС СУ УМВС в
Закарпатській області Зінчуком І.І.
відмовлено в порушенні кримінальної
справи по факту залишення в небезпеці
потерпілого, на підставі п.2 ст.6 КПК
України.

В ході досудового слідства по вказаних
кримінальних справах неодноразово
приймались рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи чи її
закриття, які прокуратурою чи судом
скасовувались. Оскільки тяганина при
розслідуванні даних злочинів триває
вже понад 7 років, вона позбавлена
можливості заявити позов як потерпіла
до особи, винної у їх вчиненні.

Таким чином, ОСОБА_1 у своїй позовній
заяві зазначає, що внаслідок
бездіяльності органів досудового
слідства (міліції), органів прокуратури
та їх посадових осіб, у зв'язку з
невжиттям заходів до розслідування
кримінальної справи у встановлений
законом строк, незабезпеченням
органами прокуратури нагляду за діями
працівників досудового слідства у
розумні строки, досудове слідство не
завершено, а тому їй заподіяно моральну
шкоду.

Позивачка вказує на окрему ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду від
14.01.2013 року, надіслану прокурору
Закарпатської області та начальнику
УМВС України Закарпатської області для
вжиття заходів реагування щодо дій
слідчих органів по розслідуванню ДТП
СУ УМВС України в Закарпатській
області, які порушили свої службові
повноваження, конституційне право
потерпілої на правосуддя та стали
причиною закриття даної кримінальної
справи, на підставі ст. 248 КПК України (в
ред. 1960 р.), у зв'язку з закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності.

Позивач вважає, що порушення
прокуратурою Закарпатської області та
УМВС України Закарпатської області
вимог КПК України, зокрема те, що
прокуратура та слідчі відділу
розслідування ДТП в межах своєї
компетенції не порушували кримінальну
справу, хоча було достатньо доказів, що
вказували на ознаки злочину,
передбаченого ст. 135 ч.1 та ст. 286 ч.1
КК України, невиконання вимог ст. 22 КПК
України, незаконного закриття
кримінальної справи, порушують її
права, гарантовані законодавством та
Конституцією України та є протиправною
поведінкою з боку прокуратури щодо
позивача.

У позовній заяві та доповненні до
позову ОСОБА_1 посилається на положення
ст. 56 Конституції України, ст. 23 ЦК
України, ч.2, ч.6 ст. 1176 ЦК України та
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянином незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», і просить стягнути
за рахунок Державного бюджету 70 946
гривень 78 копійок моральної шкоди. В
доповненні до позовної заяви, позивач
просить визнати факт порушення вимог
законодавства з боку прокуратури
Закарпатської області, пов'язаних з
бездіяльністю та узгодженням
неправомірних дій слідчих органів у
відмові порушити кримінальне
провадження за ст. 135 КК України
відносно гр. ОСОБА_3 та
відшкодувати з Державного
казначейства України за бездіяльність
прокуратури 10000 (десять тисяч) гривень.

Позивачка, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 3,56
Конституції України, і ч.6 ст.1176 ЦК
України, просила в суді першої
інстанції стягнути за рахунок
Державного бюджету України в
Закарпатській області на її користь
у рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди суму у розмірі 70.
948, 78 гривень.

У ході розгляду справи по суті
позивачка збільшила розмір позовних
вимог, просила визнати факт порушення
вимог законодавства з боку прокуратури
Закарпатської області, пов'язаних з
бездіяльністю та узгодженням
неправомірних дій слідчих органів у
відмові порушити кримінальне
провадження за ст. 135 КК України
відносно гр. ОСОБА_3 та відшкодувати з
Державного казначейства України за
бездіяльність прокуратури 10000 (десять
тисяч) гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15 липня
2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, позивачка оскаржила
його в апеляційному порядку, вважає, що
таке є незаконним, необґрунтованим,
таким, що прийнято внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального та грубого порушення
норм процесуального права, та підлягає
скасуванню з підстав, наведених у
апеляційній скарзі, і ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження незаконності прийнятого
судом першої інстанції рішення по
таким причинам, як доведеність вини
слідчих окремою ухвалою суду та
постановою окружного
адміністративного суду Закарпатської
області.

Позивачка в суді апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримали
у повному обсязі.

Представники відповідачів в суді
апеляційної інстанції вважають
рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
позивачка не відноситься до осіб,
зазначених у ст. 1176 ЦК України, в
установленому порядку дії посадових
осіб УМВС України в Закарпатській
області та прокуратури Закарпатської
області не визнано протиправними і
доказів цього не надано, допущені
окремі порушення слідчими при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржуються в порядку КПК України, а
Державна казначейська служба не є
належним відповідачем.

Проте, судова колегія не може
погодитися з висновком місцевого
суду, оскільки суд дійшов його без
повного та всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав сторін та
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

.

Місцевий суд не з'ясував: чи завдано
безпосередньо позивачу моральної
шкоди затягуванням досудового
слідства по кримінальній справі
відносно ОСОБА_3 та незаконними діями
слідчих органів щодо відмови в
порушенні кримінальної справи з
приводу ДТП; яких втрат немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ зазнав позивач у
зв'язку з цим; причинний зв'язок між
шкодою та діями відповідачів у справі.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
рішення місцевого суду у справі не
відповідає.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України
доказами вважаються будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні факти.

31.08.2005 року сталась
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої загинув батько
позивачки ОСОБА_2. Дане ДТП скоїв
ОСОБА_3, який з місця пригоди втік. 06.09.2005
року СВ Ужгородським MB УМВС України в
Закарпатській області за цим фактом
порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 286
КК України. 24.10.2005 року справу було
передано до Слідчого Управління УМВС
України в Закарпатській області для
подальшого розслідування. Разом з цим,
14.12.2005 року ст. слідчим ОВС СУ УМВС в
Закарпатській області Зінчуком І.І.
відмовлено в порушенні кримінальної
справи по факту залишення в небезпеці
потерпілого на підставі п.2 ст.6 КПК
України.

В ході досудового слідства по вказаних
кримінальних справах неодноразово
приймались рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи чи її
закриття, які прокуратурою чи судом
скасовувались, оскільки тяганина при
розслідуванні даних злочинів триває
вже понад 7 років, вона позбавлена
можливості заявити позов як потерпіла
до особи, винної у їх вчиненні.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 14 січня 2013
року провадження по кримінальній
справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст.135 КК
України закрито у зв'язку із
закінченням строків давності.

При винесенні вказаної постанови
Ужгородським міськрайонним судом було
винесено окрему ухвалу на адресу
Закарпатської області та начальника
УМВС в Закарпатській області для
належного реагування, в якій зазначено
про затягування досудового слідства по
кримінальній справі відносно
дорожньо-транспортної пригоди,
незаконних діях слідчих органів, якими
протягом з 2005 року до 2012 року
приймалися 4 постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи з
вказаної пригоди.

Матеріалами справи доведено, що
порушення УМВС України Закарпатської
області вимог КПК України, зокрема те,
що слідчі відділу розслідування ДТП в
межах своєї компетенції не порушували
кримінальну справу, хоча було
достатньо доказів, що вказували на
ознаки злочину, передбаченого ст..135 ч.1
та ст. 286 ч.1 КК України, невиконання
вимог ст. 22 КПК України, незаконного
закриття кримінальної справи,
порушують її права, гарантовані
законодавством та Конституцією
України та є протиправною поведінкою з
боку працівників УМВС України в
Закарпатській області щодо позивача.

Відповідно до правил, які містяться у
ст. 120 КПК України (в ред..1960 року)
досудове слідство повинно бути
закінчено протягом двох місяців. В цей
строк включається час з моменту
порушення кримінальної справи до
направлення її прокуророві з
обвинувальним висновком чи
постановою про передачу справи до суду
для розгляду питання про застосування
примусових заходів медичного
характеру або до закриття чи зупинення
провадження в справі. Як із пояснень
позивача, так і з доданих матеріалів
цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1
на протязі семи років скаржилася на
хід розслідування по кримінальній
справі №1181205 та неефективність
слідчих дій. Окремою ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
14.01.2013 року, що була винесена за
результатами розгляду подання про
закриття кримінальної справи відносно
ОСОБА_3 за ст. 135 ч.1 КК України у зв'язку з
закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності, доведено до відома
прокуратуру Закарпатської області та
начальника УМВС України Закарпатської
області для відповідного реагування.
За результатами розгляду даної ухвали
суду посадових осіб, які здійснювали
досудове слідство, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
попереджено усно, що є дисциплінарним
стягненням, відповідно до статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Як роз'яснено в п. п. 3, 9 постанови
Пленуму Верховного;Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (зі
змінами та доповненнями), під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Судом першої інстанції правильно
встановлено факт неправомірності дій
органів досудового слідства
внутрішніх справ УМВС України в
Закарпатській області, що полягає у
порушенні порядку порушення та
строків розслідування кримінальної
справи відносно ОСОБА_3, у якій
позивачка визнана потерпілою.

Факт порушення строків
порушення кримінальної справи та
розслідування кримінальної справи
відносно ОСОБА_3, передбачених чинним
на час вчинення процесуальних дій
кримінально- процесуальним кодексом
України, визнається і не оспорюється
відповідачами. Однак, ними пояснюється
те, що винні особи органу внутрішніх
справи УМВС України Закарпатської
області у порушенні порядку порушення
кримінальної справи та строків
розслідування зазначеної
кримінальної справи, передбачених КПК
України, притягнуті до дисциплінарної
відповідальності у встановленому
законом порядку.

Разом з тим, право на відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, настає лише при встановленні
незаконності дій посадових осіб
зазначених органів. Факт
неправомірності дій працівників
органів досудового слідства на момент
розгляду судом спору про відшкодування
шкоди повинен вже бути встановлений
відповідними засобами доказування,
зокрема - відповідним рішенням суду,
яке має преюдиційне значення при
розгляді справи про відшкодування
шкоди.

Є також доведеним, що при прийнятті
зазначеної постанови Ужгородським
міськрайонним судом було винесено
окрему ухвалу на адресу прокурора
Закарпатської області та начальника
УМВС України в Закарпатській області
для належного реагування, в якій
зазначено про затягування досудового
слідства по кримінальній справі
відносно автоаварії та незаконні дії
слідчих органів, якими на протязі з 2005
р. по 2012 р. приймались 4 постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи .

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про міліцію»
міліція в Україні - державний озброєний
орган виконавчої влади, який захищає
життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань,
тобто, УМВС України в Закарпатській
області відноситься до державних
органів виконавчої влади і його
відповідальність встановлена
зазначеною нормою ЦК України, згідно
якої така відповідальність наступає
незалежно від його вини, а вина його
службових осіб встановлена зазначеною
вище окремою ухвалою.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами ст ст. 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до ч.1 яких шкода
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявністю вини.

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній чи юридичній особі рішеннями,
діями або бездіяльністю працівника
під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст. 1172
ЦК України покладається на юридичну
особу, з якою цей працівник перебуває в
трудових правовідносинах.

Відповідно до ч. ст. 1176 ЦК України
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Так, відповідно до ст. 170 ЦК України,
Держава набуває і здійснює цивільні
права та обов'язки через органи
державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 176 ЦК
України Держава, як самостійний
учасник цивільних відносин, також не
відповідає за зобов'язаннями бюджетних
установ (створених нею юридичних осіб).

Так, відповідно до п.п.2,.9 Розділу VI
«Прикінцеві та перехідні положення»
Бюджетного кодексу України
відшкодування відповідно до закону
шкоди, завданої фізичній чи юридичній
особі внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади (органів влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування), а також їх
посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень,
здійснюється державою (Автономною
Республікою Крим, органами місцевого
самоврядування) за рахунок коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
в межах бюджетних призначень за
рішенням суду у розмірі, що не
перевищує суми реальних збитків, у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до п.п.З, 9
Розділу VI «Прикінцеві та перехідні
положення» Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Як зазначено вище, факт тяганини
розслідування кримінальної справи, в
результаті якої загинув батько
позивачки, та факт винних дій слідчих
УМВС України в Закарпатській області є
доведеним зазначеною вище окремою
ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 14 січня 2013 року щодо визнання
противоправними дій посадових осіб,
досудового слідства УМВС
Закарпатській області, яка є чинною і
це має преюдиційне значення для
вирішення даної справи ( а.с. 8 - 10).

Відтак спірні правовідносини виникли
виключно між позивачем та УМВС України
в Закарпатської області.

Прийом, реєстрація і вирішення заяв та
повідомлень громадян про вчинені
злочини, порушення кримінальної
справи, провадження досудового
слідства, підслідність, строки
досудового слідства та вчинення інших
процесуальних дій щодо провадження
досудового слідства передбачених
кримінально-процесуальним кодексом
належить до повноважень органу
дізнання, слідчого, начальника
слідчого відділу управління органу
внутрішніх справ УМВС у
Закарпатській області.

Таким чином, судова колегія вважає
доведеним факт порушення слідчим
відділом розслідування ДТП УМВС
України у Закарпатській області
належної їм компетенції, передбаченої
ст.ст.22, 94,98 ,99, 111, 120 КПК України, зокрема,
строків порушення кримінальної справи
та її розслідування, та незаконного
закриття справи щодо ОСОБА_3 за
ознаками ст. 135 ч.1 та ст.286 ч.1 КК України.

Відповідно до положень ст. 56
Конституції України, позивач -
потерпіла у кримінальній справі, має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконної діями
органів досудового слідства УМВС
України в Закарпатській області, всі
інші закони, які обмежують право на
відшкодування шкоди, суперечать ст. 56
Конституції України.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що у
відповідності до положень ст. 13
Міжнародної конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 56
Конституції України, ст.ст. 23, 1166-1167, ч.6
ст.1176, ЦК України, наявні підстави для
визнання неправомірності дій
працівників органів досудового
слідства, зокрема органу внутрішніх
справи УМВС України Закарпатської
області

Відповідальність по відшкодуванню
моральної шкоди службовими особами
досудового слідства слід покласти на
УМВС України у Закарпатській області .

Внаслідок противоправних дій органу
досудового слідства посадових осіб
УМВС України в Закарпатській області
кримінальна справа була порушена лише
в грудні 2012 року. До цього з часу
скоєння автоаварії - серпень 2005 - самим
фактом тяганини вирішення питання про
порушення кримінальної справи і
спричинено моральну шкоду позивачці. З
врахуванням розумності та
справедливості, що передбачено ч.3 ст.23
ЦК України, та з врахуванням фактора
часу зазначеної тяганини , суд її
оцінює в 10 тис. грн. і ця сума підлягає
стягненню з УМВС У Закарпатській
області

Позивачем не надано доказів
протиправних дій прокуратури
Закарпатської області щодо неї, не
представлено будь-яких доказів на
підтвердження вказаних нею
обґрунтувань того, в чому полягає
завдана їй моральна шкода, про
наявність причинного зв'язку між
певними діями відповідачів та
обставинами, визначеними позивачем як
моральна шкода, тобто допустимими
доказами не доведено протиправність
діянь прокуратури Закарпатської
області.

Отже, судова колегія вважає, що у
частині позовних вимог про стягнення
моральної шкоди з прокуратури
Закарпатської області слід відмовити
за недоведеністю позовних вимог.

Інші позовні вимоги - погіршення стану
здоров'я, порушення нормальних
життєвих зв'язків, переслідування,
необхідності проходження курсу
санітарно-курортного лікування,
вартість проїзду з м. Ужгорода до м.
Києва, витрати на лікування - є
недоведеними: є недоведеним
причинно-наслідковий зв'язок між
затягуванням розслідування
кримінальної справи та зазначеною
мотивацією цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги, що
стосуються дій судді по веденню
судового процесу якого-небудь
значення для вирішення справи не мають.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, дані обставини є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення судом апеляційної інстанції
про часткове задоволення позову
ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст.307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 липня 2013 року по даній справі
скасувати та ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з УМВС України в
Закарпатській області на користь
ОСОБА_1 10 тис. грн. моральної шкоди.

В задоволені інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: