У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Євтушенко О.І., Ситнік О.М., Карпенко
С.О., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про
роз'яснення ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року та ухвалення
додаткового рішення у справі за
позовом Нікопольського міжрайонного
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення вартості безпідставно
набутого майна,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Нікопольський
міжрайонний прокурор
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що 15 березня 1989 року
батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 як інвалід І
групи отримав від органу соціального
захисту населення автомобіль «ВАЗ-21063»,
1989 року випуску, з доплатою, за
виключенням вартості автомобіля
«Запорожець». Після смерті ОСОБА_8
вказаний автомобіль перереєструвала
на себе його дружина ОСОБА_9 16
липня 1994 року на підставі договору
дарування ОСОБА_9 подарувала спірний
автомобіль своєму сину ОСОБА_7, який в
подальшому видав довіреність на
розпорядження вказаним автомобілем на
ім'я ОСОБА_10

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 липня
2010 року визнано недійсним договір
дарування автомобіля «ВАЗ-21063», 1989 року
випуску, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7
та встановлено, що автомобіль, який
придбав ОСОБА_8 15 березня 1989 року, не є
автомобілем з ручним керуванням, тому
він успадковується на загальних
підставах, передбачених п. 40 Постанови
Кабінету Міністрів України від
06 лютого 1992 року № 62 «Про порядок
забезпечення інвалідів автомобіля з
ручним керуванням і мотоколясками».

26 листопада 1992 року ОСОБА_8 склав
заповіт, у якому заповідав сину ОСОБА_6
усе належне йому майно.

Оскільки ОСОБА_7 не міг повернути
ОСОБА_6 у натурі безпідставно набутий
ним автомобіль, прокурор просив
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_6 вартість автомобіля у розмірі 15
086 грн, що визначена експертним
автотоварознавчим дослідженням.

Заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 червня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 серпня
2013 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
вартість безпідставно набутого майна -
автомобіля «ВАЗ-21063», 1989 року випуску,
кузов НОМЕР_1 у розмірі 15 086 грн.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати заочне рішення суду
першої інстанції, ухвалу суду
апеляційної інстанції та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_6
відхилено, заочне рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 серпня
2013 року залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
надійшла заява ОСОБА_6 про роз'яснення
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
та ухвалення додаткового рішення.

У задоволенні заяви слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 221 ЦПК
України, якщо рішення суду є
незрозумілим для осіб, які брали участь
у справі, або для державного виконавця,
суд за їхньою заявою постановляє
ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення,
не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом зазначеної статті
незрозумілим є рішення суду, в якому
припускається кілька варіантів
тлумачення; роз'яснюються не висновки,
яких дійшов суд, а ухвалене судове
рішення; підставою для роз'яснення
рішення суду є утруднення чи
неможливість його виконання.

За п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» відповідно до статті 221 ЦПК
України роз'яснення рішення суду, а не
ухвали, можливе тоді, коли воно не
містить недоліків, що можуть бути
усунені лише ухваленням додаткового
рішення, а є незрозумілим, що ускладнює
його реалізацію.

Оскільки підставою для подання заяви
про роз'яснення рішення суду є його
незрозумілість, що ускладнює виконання
рішення, а ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року справу не
було розглянуто по суті, а залишено без
змін судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, підстав для
задоволення заяви про роз'яснення
ухвали суду не вбачається.

З цих же підстав колегія суддів
відмовляє ОСОБА_6 в ухваленні
додаткового рішення, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України
ухвалити додаткове рішення може лише
суд, що ухвалив рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про
роз'яснення ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року у справі за
позовом Нікопольського міжрайонного
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення вартості безпідставно
набутого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А.
Макарчук Судді: О.І.
Євтушенко С.О. Карпенко О.М. Ситнік Г.В.
Юровська