АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

у складі: головуючого судді Кирилюк
Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Рямзіній А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Казенного
підприємства « Кіровгеологія» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 18 листопада 2013 року -

встановила:

07.10.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому з урахуванням
збільшення розміру позовних вимог,
просив відповідно до вимог ст. 117 КЗпП
України стягнути на його користь з
Казенного підприємства «
Кіровгеологія» суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 74405 грн. 44 коп.
за період з 21.03.2013 р. до 06.11.2013 р.,
виходячи з середньоденної
заробітної плати 473 грн. 92 коп. (473,92 х 157
днів). Також просив відшкодувати
заподіяну моральну шкоду внаслідок
затримки у виплаті заробітної плати
в період з 20 червня 2013 р. по 06
листопада 2013 року в сумі 3111 грн. 11 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
перебував з відповідачем у трудових
відносинах з 01.01.2010 р. до 21.03.2013 р. В
порушення вимог ст. 116 КЗпП України
розрахунок по заробітній платі в день
звільнення відповідачем з ним
проведено не було. На день звільнення
заборгованість по заробітній платі
становила 62459 грн. 88 коп., яка була
стягнута з відповідача рішенням
Печерського районного суду м. Києва
від 19.06.2013 р. Вказане рішення було
виконано лише частково, в сумі 10 грн. 93
коп. Зазначив, що невиплата
відповідачем заробітної плати
вимагає від нього суттєвих додаткових
зусиль для організації свого життя.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 18 листопада 2013 року позов
задоволено частково. З Казенного
підприємства « Кіровгеологія» на
користь ОСОБА_1 стягнуто середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку за період з 21.03.2013 р. по
19.06.2013 р. в сумі 29383,04 грн. В решті позову
відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що судом
першої інстанції грубо порушено
норми матеріального права та не
враховано, що на день постановлення
рішення відповідач не виконав рішення
Печерського районного суду м. Києва
від 19 червня 2013 року та не
розрахувався з ним ні в день
звільнення ні на даний час. За таких
підстав середній заробіток за весь
період розрахунку повинен бути
стягнутий по день ухвалення рішення,
тобто по 18.11. 2013 року.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
судом належним чином.

Позивач та його представник ОСОБА_2
просять апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, на підставі наказу
№171-к від 22.12.2009 р. ОСОБА_1 з 01.01.2010 р.
було призначено на посаду начальника
відокремленого підрозділу
підприємства - Центральної
геолого-пошукової експедиції
Казенного підприємства
«Кіровгеологія».

Відповідно до наказу №30-к від 20.03.2013 р.
ОСОБА_1 з 21.03.2013 р. звільнено з
займаної ним посади за власним
бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
Казенного підприємства «
Кіровгеологія» середньої заробітної
плати за час затримки з 21.03.2013 р. по
19.06.2013 р. в сумі 29383,04 грн., суд першої
інстанції виходив з доведеності факту
існування у відповідача невиконаного
зобов'язання по виплаті заробітної
плати за період з вересня 2013 року до 21
березня 2013 року в сумі 62 459,88 грн.,
встановленого рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 19.06.2013 р.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 20.06.2013 р.
по 06.11.2013 р. , суд першої інстанції
виходив з відсутності правових
підстав для стягнення суми
середнього заробітку за період після
розв'язання трудового спору органом,
який його вирішує, в даному випадку -
після ухвалення Печерським
районним судом м. Києва рішення від
19.06.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факт
заподіяння йому відповідачем
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру в період
часу з 20.06.2013 р по 12.09.2013 р., а також не
доведено, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) відповідача вони
заподіяні.

Судова колегія не може повністю
погодитись з таким висновком суду.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст. 216 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного для
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунку, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
час затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Оскільки відповідач не провів повний
розрахунок при звільненні позивача у
строки, зазначені в статті 116 КЗпП
України, тобто в день звільнення 21.03.2013
р. або на наступний день, а також не
розрахувався на день ухвалення
оскаржуваного рішення, відповідно до
ст.117 КЗпП України працівник має
право на отримання середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього Кодексу роз'яснив, що
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції вказаного не
врахував та ухвалив помилкове
рішення про відмову в задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні за період з 19.06.2013 р. по
06.11.2013 р., що є підставою для його
скасування в оскаржуваній частині та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в частині
стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні в повному обсязі.

При визначенні суми середнього
заробітку за час затримки з 21.03.2013 р. по
день постановлення рішення - 18.11.2013 р.,
колегія суддів виходить з положень
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 р. №100 та такого розрахунку:
заробітна плата 194309,69 грн. ( за січень
2013 р. - 9714,29 грн.; за лютий 2013 р. - 9716,40
грн.) : 41 робочий день = 473,92 грн.

473,92 грн. х 165 робочих днів = 78196,80 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що порушення
трудових прав позивача внаслідок не
проведення належного розрахунку
також після ухвалення судового
рішення 19 червня 2013 року завдало
останньому моральних страждань та
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди, колегія суддів
ураховує ступінь вини відповідача,
тривалість та глибину заподіяних
позивачу моральних страждань, а також
обсяг необхідних зусиль для
відновлення ним своїх прав та
організації життя, і з урахуванням
зазначених обставин вважає, що сума 500
грн. є достатньою, розумною і
справедливою для відшкодування йому
моральної шкоди.

Зважаючи на викладене рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову
про відшкодування моральної шкоди
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
розмір судового збору, що підлягає
стягненню з відповідача в дохід
держави, колегія суддів визначає в
сумі 896,67 грн. (781,97 грн. + 114,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 18 листопада 2013 року в
частині відмови в задоволенні позову
та розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення

Стягнути з Казенного підприємства
«Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
21.03.2013 р. по 18.11.2013 р. в сумі 78196,80 грн., 500
грн. на відшкодування моральної
шкоди, а всього на загальну суму 78696
грн. 80 коп. (сімдесят вісім тисяч
шістсот дев'яносто шість грн.
вісімдесят коп.).

Стягнути Казенного підприємства
«Кіровгеологія» в дохід держави
судовий збір в сумі 896 грн. 67 коп.
(вісімсот дев'яносто шість грн.
шістдесят сім коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/1437/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Вовк С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.