НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6383/13-ц
№ 2/183/764/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В..

при секретарі Данильченко Т.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника
відповідача Решетило В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман», в якому в остаточній редакції
просить стягнути на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи в
сумі 1 101,98 гривень моральну шкоду в сумі
2 000,00 гривень та витрати на правову
допомогу.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1
зазначив, що 21.03.2013 року його було
прийнято на посаду заступника
головного лікаря з технічних питань
апарату управління, спеціалістів та
службовців в комунальний заклад
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман».

29.07.2013 року він звільнився з займаної
посади за угодою сторін на підставі п.1
ч.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення
йому було нараховано заробітну плату в
сумі 1 720,17 гривень, однак фактично він
її отримав через 11 днів після
звільнення, а саме 08.08.2013 року.

Виходячи з вищевикладеного вважає, що
має право на отримання середнього
заробітку за час затримки по день
фактичного розрахунку в розмірі 1 101,98
гривень.

Крім того, у зв'язку з вищевикладеними
подіями, йому спричинена моральна
шкода, яка полягає в тому, що через
порушення відповідачем його прав на
оплату праці, він претерпів моральні
страждання, втратив нормальні життєві
зв'язки, подолання цих наслідків
призвело до додаткових зусиль по
організації його життя та життя його
родини.

Виходячи з вищевикладеного, звернувся
з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, мотивуючи їх обставинами,
викладеними у позовній заяві, надавши
детальні пояснення по суті позову.

При цьому представник позивача
зазначила, що моральна шкода полягає ще
і в тому, що після звільнення позивач
планував пошук іншої роботи, можливо за
межами області, однак не зміг
реалізувати свої плани, оскільки не мав
коштів на відповідні подорожі, що також
спричинило йому душевні страждання.
Просила суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача - Решетило В.В.
в судовому засіданні позов не визнав,
просив відмовити в його задоволенні у
повному обсязі, пояснивши, що
Комунальний заклад «Дніпропетровська
обласна фізіотерапевтична лікарня
«Солоний лиман» є бюджетною установою
і на час звільнення позивача на її
рахунку не було коштів, у зв'язку з чим і
мала місце затримка, однак, як тільки
кошти надійшли, заробітна плата
негайно була виплачена. Щодо моральної
шкоди, то позивач не надав доказів її
спричинення.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.03.2013 року ОСОБА_1
було прийнято на посаду заступника
головного лікаря з технічних питань
апарату управління, спеціалістів та
службовців в комунальний заклад
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман», що стверджується відповідним
записом в трудовій книжці (а.с. 4-5).

29.07.2013 року ОСОБА_1 звільнився з
займаної посади за угодою сторін на
підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України
(а.с.5-об). На день звільнення йому було
нараховано заробітну плату в сумі 1 720,17
гривень, однак фактично він її отримав
через 11 днів після звільнення, а саме
08.08.2013 року.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи та не
заперечувались сторонами, а тому в
порядку ст.61 ЦПК України, не підлягають
доведенню.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП, про
відсутність спору по їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Факт того, що остаточний розрахунок з
ОСОБА_1 було проведено 08.08.2013 року не
заперечувався сторонами і вважається
судом встановленим.

Пунктом 20 Постанови Пленуму
Верховоного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» передбачено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день був на
роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного, судом не
можуть бути прийняті посилання
представника відповідача на
відсутність коштів на рахунку
підприємства (а.с.40), і вважає за
необхідне стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи в
сумі 1 101,98 гривень (середньоденна
заробітна плата 100,18 гривень (а.с.6) х 11
днів = 1 108,98 гривень).

Щодо моральної шкоди, то відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган відшкодовує
працівнику моральну шкоду в разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Однак, відповідно до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України,
суду не надано доказів тих обставин, на
які посилається позивач при
обґрунтування спричинення йому
моральної шкоди (втрата можливості
отримати нову роботу, необхідність
брати гроші в борг), а тому спричинення
моральної шкоди суд вважає не
доведеним та вважає за необхідне
відмовити в цій частині позову.

Крім того, судом встановлено, що
адвокат ОСОБА_2 надавала ОСОБА_1 правову
допомогу, приймаючи участь в судових
засіданнях, загальна тривалість яких
становить 1,37 години (а.с. 22-23, 24, 42-43, 47-48,
49-50), та складаючи позовну заяву (а.с.30),
тому на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України,
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 року з відповідача
на користь позивача підлягають
стягненню витрати на правову допомогу
у розмірі 500,00 гривень.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України
з відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір у розмірі 229,40
грн.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 235, 236, 237-1 КЗпП
України, ст.ст. 10,60,213-215 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи в сумі 1 101,98 грн.

Стягнути з Комунального закладу
«Дніпропетровська обласна
фізіотерапевтична лікарня «Солоний
лиман» на користь ОСОБА_1 витрати на
правову допомогу в сумі 500,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новомосковська
швейна фабрика ПАН - ТА - ПАНІ» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, що не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.В.Березюк