Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 лютого 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого одноособово
судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового
засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування витрат, понесених у
зв'язку із вчиненням дій в майнових
інтересах іншої особи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача в якій просить
стягнути з останнього на свою користь
кредитні зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ
«Укрсоцбанк» у розмірі 1407911,00 грн.,
страховий внесок - 2877 грн., судовий збір
3441 грн., та витрати на правову допомогу -
2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що вона займається
підприємницькою діяльністю та
проводить операції з нерухомим майном.
При проведенні реконструкції та
ремонту квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2
розташованих в АДРЕСА_1, позивач
отримала кредит в ПАТ «Укрсоцбанк» в
розмірі 130000 Дол. США, проте отриманих
грошей їй було замало, у зв'язку з чим
вона звернулась до ОСОБА_2 з
пропозицією фіктивно викупити у свого
сина квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, та під
її заставу отримати кредит для
продовження будівельних робіт на що
остання погодилась. В подальшому
отримані кошти були передані позивачу
від ОСОБА_2 та кредитні зобов'язання
виконувала позивач. В результаті
виконаних зобов'язань позивач
стверджує, що своїми діями ОСОБА_2
порушила договірні зобов'язання та
вважає себе власником квартири НОМЕР_1
в АДРЕСА_1, в результаті чого повинна
сплати на корить позивача кредитні
зобов'язання перед ПАТ «Укрсоцбанк»,
страховий внесок та всі витрати
пов'язані зі сплатою судового збору та
наданням правової допомоги.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі з
наведених підстав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову та
просив суд відмовити в його
задоволенні з підстав його
необґрунтованості та недостовірності
свідчень позивача.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
докази, врахувавши раніше надані
пояснення сторін, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб у спосіб
визначений законами України.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено,
що особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Так, в судому засіданні було
встановлено наступне.

31 березня 2006 року ОСОБА_3 купив, а ОСОБА_4
продала квартиру НОМЕР_1 в будинку за
АДРЕСА_1. 22.05.2006 р. право власності на
вказану квартиру було оформлено за
ОСОБА_3

06 грудня 2006 року мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу придбала у
ОСОБА_5 квартиру НОМЕР_2 в будинку
АДРЕСА_1. Вказаний будинок складався з
двох квартир, квартира НОМЕР_2 яку
придбала ОСОБА_1 знаходилась на другому
поверсі, а квартира НОМЕР_1 яку придбав
ОСОБА_3 на першому.

У зв'язку з тим, що позивач займалась
підприємницькою діяльністю, зазначені
квартири були придбані з метою їх
реконструкції та продажу як об'єкта в
цілому.

Для проведення реконструкції квартири
НОМЕР_2 та НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 їх
власникам були необхідні грошову
кошти, в результаті чого ОСОБА_1 30.05.2006
року під заставу свого будинку 16/1 по
АДРЕСА_2, одержала кредит в АКБ
Укрсоцбанк» в сумі 130 000 доларів США.
Проте отриманих грошових коштів не
було достатньо, в результаті чого
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились про
укладання фіктивної угоди
купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 в буд.
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, яка в подальшому під
заставу цієї квартири отримає кредитні
кошти необхідні для продовження робіт
по реконструкції даних квартир.

26.05.2006 року ОСОБА_3 з метою отримання
кредиту уклав з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу квартири за НОМЕР_1 в
буд. АДРЕСА_1. В цей же день ОСОБА_2
уклала договір кредиту з АКБ
«Укрсоцбанк» на суму 150 000 доларів США.
Одержані за кредитом гроші ОСОБА_2 в
приміщенні банку передала ОСОБА_1

Даний факт підтверджується
свідченнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, та
висвітлені у рішенні Апеляційного суду
Одеської області від 28 травня 2012 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_8, АКБ
«Кліринговий Дім» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири.

Зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_2 виконувала ОСОБА_1, яка повністю
сплатила заборгованість за кредитом та
відсотки на загальну суму 192 000 доларів
США.

Згідно рішень Приморського районного
суду м. Одеси по справі № 2-3914/07 від
16.02.2007 р. та № 2-4409/07 від 20.03.2007 р. за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були визнані права
власності на відповідне збільшення
вказаних приміщень, які раніше були
квартирою НОМЕР_1 та НОМЕР_2, шляхом їх
збільшення та добудови мансарди на
другому поверху.

Під час робіт по реконструкції будинку
АДРЕСА_1. у зв'язку з нестачею грошових
коштів, позивачем було прийнято
рішення про продаж всього будинку.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15.06.2007 року було визнано
договір-купівлі укладений між
ОСОБА_8,ОСОБА_1, та ОСОБА_2 та визнано
право власності на весь будинок за
ОСОБА_8

В подальшому ОСОБА_8 за свої кошти
провела подальшу реконструкцію та
продала будинок ОСОБА_9, яким було
завершена повністю реконструкцію з
метою продажу АКБ «КЛІРІНГОВИЙ ДІМ».

Разом з тим рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 28 травня 2012 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_8, АКБ
«Кліринговий Дім» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, було скасовано рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 14 листопада 2011 року, яким були
задоволені позовні вимоги ОСОБА_3

Суд критично ставиться до доводів
позивача по необхідність стягнення
всієї грошової суми з відповідача,
оскільки, як вище зазначалось,
отриманні кошти за кредитом, ОСОБА_2
передала позивачу, яка, як сам зазначає
витратила їх на реконструкцію будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобовязана довеститі
обставини, на

які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Між тим ОСОБА_1 не ставить питання про
визнання зазначеного кредитного
договору ОСОБА_2 недійсним, або про
перевід відповідальності за кредитом
на неї.

Крім того суд вважає, що при розгляді
позовних вимог має місце той факт, що
ОСОБА_1 отримала в той же день з ОСОБА_2,
грошові кошти у вигляді кредиту під
заставу свого будинку по АДРЕСА_2, які в
подальшому не змогла сплати.

Таким чином суд розцінює вимоги
позивача, як такі що не підлягають
задоволенню з мотивів законності та
обґрунтованості, та вважає що вони
направлені з метою збагачення
особистого майнового стану за рахунок
відповідача.

Крім того суд вважає за необхідне
застосувати до позовних вимоги
позовну давність, яка відповідно до
статті 267 Цивільного кодексу України,
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленого до
винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути на свою
користь грошові кошти за зобов'язанням
ОСОБА_2, які були повність виконані
28.12.2007 року та в цей же день почався
перебіг строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
також відповідач надав до суду заяву
про застосування ст. 267 до позовних
вимог у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

Судом було встановлено, що у позовній
заяві позивач не ставив питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, поважних причин
пропуску строку не зазначає.

Отже суд вважає, що у позивача було
достатньо часу для оскарження
будь-яких грошових виплат по кредиту
або переведення права
відповідальності за кредитом, проте в
супереч зазначеного, позивачем не було
проведено жодних заходів та
спрямованих на це дій.

Такий висновок суду не спростовується
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України,
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Аналізуючи виникли обставини, судом не
було встановлено підстав для
поновлення строку позовної давності,
крім того позивач не ставить питання
про його поновлення, у зв'язку з чи суд
керуючись положенням ч.4. ст. 267 ЦК
України вважає, що є всі достатні
підстави для відмови в задоволенні
вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 3 ч. 1, ст.10,12, 27, 60, 79, 81, 84,
88, 169 ч.4, 212- 215, 253-255, 267 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат,
понесених у зв'язку із вчиненням дій в
майнових інтересах іншої особи -
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя