Справа №470/591/13-ц 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження №22-ц/784/643/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції Міщенко
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіною Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Бакута Т.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 25 грудня 2013 року

за
позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, як не
заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4,
про поділ майна подружжя,

В С Т А
Н О В И Л А

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог - ОСОБА_4, про поділ майна
подружжя.

Позивачка зазначала, що з 15 жовтня
2010 року по 04 березня 2013 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 За час подружнього життя за
спільні кошти ними було придбано майно,
яке є спільною власністю подружжя, а
саме: автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, який
придбано у лютому 2011 року, вартістю 30 000
грн. та автомобіль DAEWOO NEXIA, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_4, який
придбано у жовтні 2011 року, вартістю 44000
грн.

Посилаючись на викладене, просила
розділити спільне майно подружжя,
виділивши їй у власність - автомобіль
DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, а відповідачеві -
автомобіль DAEWOO NHEXIA, 2007 року випуску,
держаний номер НОМЕР_4.

Рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 25 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Постановлено: розділити
спільне сумісне майно подружжя,
виділивши у власність ОСОБА_5
автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1. В іншій
частині в задоволені позову
відмовлено. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
стягнуто судовий збір у розмірі 300 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не погоджуються з рішенням суду,
оскільки, на їх думку необґрунтовано
було розділено майно, яке є власністю
ОСОБА_4, батька відповідача, і не є
спільною сумісною власністю подружжя,
та просили рішення суду скасувати,
відмовити у задоволені позову щодо
поділу майна належного ОСОБА_4, а
сумісне нажите майно автомобіль DAEWOO
NEXIA 1.5, 2007 року випуску, державний номер
НОМЕР_1 поділити порівну, виділивши
ОСОБА_3 у власність автомобіль,
зобов'язавши останнього сплатити
позивачці вартість ? частки -15000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача та його представника,
третю особу, позивачку та її
представника, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що з 15 жовтня 2010
року по 04 березня 2013 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому
шлюбі ( а.с.9).

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.23 Постанови Пленуму
Верховного « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» N 11 від 21
грудня 2007 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

За час подружнього життя
сторонами у лютому 2011 року було
придбано автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1 який
зареєстровано за відповідачем.
Вартість даного транспорту за
домовленістю сторін становить 30 000 грн.
( а.с.10).

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_5, суд вірно керувався
тим, що зазначене майно набуто
сторонами за час шлюбу і є спільною
власністю подружжя.

В той же час, із матеріалів справи
вбачається, що позивачка, звертаючись з
даним позовом вважала, що автомобіль
DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску, держаний номер
НОМЕР_4 є також спільним майном
подружжя і підлягає поділу, оскільки
придбаний в період шлюбу та за кошти,
які вони з відповідачем взяли в борг у
інших осіб.

Суд першої інстанції, визнавши ці
кошти, а саме - 30543 грн.28 коп. (за які було
придбано DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску,
держаний номер НОМЕР_4 ) спільним
майном подружжя, та врахувавши, що
відповідач розпорядився ними проти
волі позивачки і не в інтересах сім'ї
(придбав автомобіль на іншу особу),
вважав за можливе виділити у власність
ОСОБА_5 автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
позбавивши при цьому такого права на
це майно відповідача.

Але з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов до нього з порушенням норм
процесуального та матеріального
права.

Згідно з положеннями ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень,
викладених абз. 2 п.30 Постанови Пленуму
Верховного « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» N 11 від 21
грудня 2007 року, у випадку коли при
розгляді вимоги про поділ спільного
сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Зі змісту позовної заяви не
вбачається, що ОСОБА_5 заявлялися
вимоги про поділ грошових коштів, які
було витрачено на придбання іншого
автомобіля, а саме: DAEWOO NEXIA, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_4.

Між тим, суд першої інстанції в
порушення вимог ст.11 ЦПК України,
вийшовши за межі позовних вимог, визнав
ці кошти спільним майном подружжя, та з
врахуванням того, що відповідач
розпорядився ними на власний розсуд,
виділив у власність ОСОБА_5
автомобіль, а його позбавив такого
права без відповідної компенсації. За
вказаних обставин це є поділом майна у
відповідності до норм сімейного
законодавства.

Крім того, свідчення осіб про
надання сторонам коштів у борг на
придбання спірного майна не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
відповідно до ст. 218 ЦК України
заперечення одного із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо,
відеозапису та іншими належними і
допустимими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

За такого висновок суду про поділ
майна у спосіб, визначений
оскаржуваним рішенням є невірним, так
як не ґрунтується на нормах сімейного
права та суперечить положенням ст.11 ЦПК
України.

Крім того, згідно з довідкою
наданою центром надання послуг,
пов'язаних з використанням
автомобільних засобів, з
обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС
України в Миколаївської області від 11
грудня 2013 року автомобіль DAEWOO NEXIA, 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_4
зареєстровано за ОСОБА_4 - батьком
відповідача на підставі довідки
-рахунку ТОВ «Авто-Бізнес» від 05 жовтня
2011 року .

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом ( ч.ч.1,2 ст.328 ЦК
України).

Позивачка, заперечуючи
правомірність набуття ОСОБА_4 права
власності на цей автомобіль,
посилалася на те, що саме вони з
відповідачем мали намір придбати
автомобіль, і останній сплатив їхні
спільні кошти за цей автомобіль, а тому
він є спільним майном подружжя і
підлягає поділу.

На підтвердження вказаних
обставин до суду було надано дані щодо
реєстрації відповідача на сайті з
реалізації майна «Промінь» 04 жовтня 2011
року, придбання ним цього автомобіля
та довідку ПАТ «ПриватБанк», якою
підтверджено сплату коштів саме
ОСОБА_3( а.с.11,13,14).

Між тим, зазначені обставини не є
підставою вважати спільним майном
подружжя спірний автомобіль, оскільки
його було придбано за договором
купівлі-продажу. Цей договір, як і право
власності останнього до теперішнього
часу у судовому порядку не оскаржено
та не оспорено.

Оскільки автомобіль DAEWOO NEXIA, 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_4
не є спільним майном подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, тому він не підлягає поділу на
підставі ст. 70 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом прав
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Також ч.3 ст.386 ЦК України
зазначено, що набуте подружжям за час
шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За приписами ч.2 ч.71 СК України
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

За правилами чч. 4, 5 ст. 71 СК
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з роз'ясненнями,
викладеними у п.25 Постанови Пленуму
Верховного « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» N 11 від 21
грудня 2007 року, вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
а також те, що автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_1 -
є неподільною річчю, і не може бути
реально поділений між сторонами
відповідно до часток, ні позивачка, ні
відповідач позовних вимог у суді
першої інстанції щодо сплати
компенсації вартості зазначеного
транспорту не заявляли, колегія суддів
вважає за можливе визначити ідеальні
частки подружжя в цьому майні - по ?
частці без його реального поділу і
залишає його у їх спільній частковій
власності.

За такого в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду необхідно
скасувати, ухваливши нове рішення про
часткове задоволення позову, а саме:
визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право
власності по 1/2 частці за кожним на
автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5, 2007 року випуску,
держаний номер НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_3, вартістю 30000 грн. В задоволенні
позову ОСОБА_5 щодо поділу автомобіля
DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску, державний
випуск НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_6,
який зареєстровано за ОСОБА_4 слід
відмовити.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки належить стягнути 150 грн. 00
коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 25 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право
власності по ? частці за кожним на
автомобіль DAEWOO HEXIA 1.5, 2007 року випуску,
держаний номер НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_3, вартістю 30000 грн.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5
щодо поділу автомобіля DAEWOO HEXIА 2007 року
випуску, держаний номер НОМЕР_4, номер
кузова НОМЕР_6, який зареєстровано за
ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
150 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Судді: