Справа № 274/6572/13-ц Провадження № 2/0274/224/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
позовомКомунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго", представником
якого є Боголюб Анатолій
Вікторович,доОСОБА_2, представником
якого є ОСОБА_3,простягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство
"Бердичівтеплоенерго" звернулось з
вказаним позовом, у якому просить
стягнути на його користь з ОСОБА_2
заборгованість за надані за період з
листопада 1997 р. по липень 2012 р. послуги з
теплопостачання у розмірі 10 410,04 грн.
(період вказано з урахуванням усної
заяви представника Комунального
підприємства "Бердичівтеплоенерго",
який пояснив, що у позовній заяві
помилково вказано початком періоду
січень 1997 р.).

ОСОБА_2 проти позову заперечив,
посилаючись на те, що він є неналежним
відповідачем, оскільки наймачем
квартири, послуги з теплопостачання до
якої надавало Комунальне підприємство
"Бердичівтеплоенерго", він став лише
26.12.2013 р.

Судом з'ясовано, що наймачем квартири
АДРЕСА_1, до 30.07.2013 р., тобто до дня зняття
на підставі рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 07.06.2012 р. у справі № 2-2989/11 з
реєстрації , був ОСОБА_4 (а. с. 9, 50).

У цій самій квартирі з 24.09.1997 р.
зареєстрований ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сином дружини ОСОБА_4
(а. с. 9, 14).

Відповідаючи на питання суду,
представник ОСОБА_2 повідомив, що
останній фактично не проживав у
квартирі АДРЕСА_1, на підтвердження
чого надав довідку № 576 від 11.03.2014 р.
Виконавчого комітету Гришковецької
селищної ради Бердичівського району
Житомирської області, у якій зазначено,
що ОСОБА_2 дійсно проживає без
реєстрації в АДРЕСА_2, з 15.01.1997 р. по
11.03.2014 р. (а. с. 49).

Суд критично оцінює зазначені
пояснення та наданий на їх
підтвердження доказ, зважаючи на таке.

У письмових запереченнях на позовну
заяву ОСОБА_2 у якості підстав відмови у
задоволенні позову не посилався на те,
що він не проживав у АДРЕСА_1 (а. с. 37 - 38),
це питання постало за ініціативи суду
під час розгляду справи.

Крім того, у цих запереченнях, а також у
витягу з договору про надання
адвокатських послуг від 21.01.2014 р. ОСОБА_2
у якості свого місця проживання адреси:
АДРЕСА_2, не зазначав, у них зазначена
адреса: АДРЕСА_1 (а. с. 29, 37 - 38).

Зміст довідки № 576 від 11.03.2014 р.
Виконавчого комітету Гришковецької
селищної ради Бердичівського району
Житомирської області викликає сумнів,
оскільки у ній не зазначено підстав
(документів, показань свідків), які б
вказували, що ОСОБА_2 дійсно проживає
без реєстрації в АДРЕСА_2, з 15.01.1997 р. по
11.03.2014 р. (тобто у дуже тривалий період).

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 07.06.2012 р.
у справі № 2-2989/11 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив
право на житлове приміщення, також
непрямо вказує на те, що ОСОБА_2
проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 50).

Відповідно до пункту 32 Правил надання
населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30.12.1997 р. № 1497,
пункту 29 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630, ОСОБА_4 як споживач мав
право на сплату за опалення для
підтримання достатньої температури у
приміщеннях квартири (приватного
будинку) та на зменшення розміру плати
за теплопостачання у разі відсутності
його та/або членів його сім'ї.

Доказів того, що ОСОБА_4 такими правами
скористався, не подано, що також
непрямо вказує на те, що ОСОБА_2
проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2 з 24.09.1997 р. проживав
у квартирі АДРЕСА_1 (беззаперечних
доказів на спростування цього не
подано).

Квартира АДРЕСА_1, не приватизована (а.
с. 9), а відтак, зважаючи на зміст статей 4
та 5 Житлового кодексу Української РСР,
перебуває у державному житловому
фонді.

Таким чином, правовідносини щодо
користування цією квартирою
регулюються главою 2 "КОРИСТУВАННЯ
ЖИЛИМИ ПРИМІЩЕННЯМИ В БУДИНКАХ
ДЕРЖАВНОГО І ГРОМАДСЬКОГО ЖИТЛОВОГО
ФОНДУ" Житлового кодексу Української
РСР, тобто статтями 61 - 117.

Статтями 67 та 68 Житлового кодексу УРСР
встановлено, що плата за комунальні
послуги (водопостачання, газ, теплова
енергія та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги. Квартирна плата та плата за
комунальні послуги в будинках
державного і громадського житлового
фонду вносяться, зокрема, щомісяця.

Тобто ОСОБА_4 як наймач зобов'язаний був
своєчасно вносити плату за комунальні
услуги, у тому числі - за теплову
енергію (теплопостачання).

Частинами першою та другою статті 64
Житлового кодексу Української РСР
визначено, що члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Тобто ОСОБА_2 будучи повнолітнім членом
сім'ї ОСОБА_4 (сином дружини останнього),
який проживав з ним, ніс з ним обов'язки,
що випливали з договору найму жилого
приміщення, - квартири АДРЕСА_1, а також
солідарну майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Відповідно до Типового договору найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду в Українській РСР, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від
11.08.1988 р. № 243, наймач зобов'язується
щомісяця, не пізніше 10 числа наступного
за оплачуваним місяця, вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги (водопостачання, газ,
електричну, теплову енергію та інші
послуги) (підпункт "б" пункту 3 типового
договору) .

Згідно з Типовим договором найму житла
в будинках державного і комунального
житлового фонду, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.1998 р. № 939, наймач зобов'язується,
зокрема, у встановлені терміни
сплачувати квартирну плату і плату за
комунальні послуги, економно
використовувати воду, газ, електричну і
теплову енергію (підпункт 1.3.3 пункту 1.3
типового договору).

Таким чином, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4
несли, починаючи з 24.09.1997 р. обов'язки у
встановлені терміни сплачувати за
комунальні услуги, у тому числі - за
теплову енергію (теплопостачання), та
солідарну майнову відповідальність за
цими зобов'язаннями.

Статтею 174, частиною першою статті 175
Цивільного кодексу Української РСР
передбачалось, що солідарний обов'язок
або солідарна вимога виникають, якщо
вони передбачені договором або
встановлені законом, зокрема при
неділимості предмета зобов'язання. При
солідарному обов'язку боржників
кредитор вправі вимагати виконання як
від усіх боржників разом, так і від
кожного з них окремо, причому як
повністю, так і в частині боргу.

Аналогічні за змістом норми містяться
і у статті 541 та частині першій статті 543
Цивільного кодексу України: солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання. У
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Зважаючи на наведене, Комунальне
підприємство "Бердичівтеплоенерго" має
право вимагати виконання обов'язку зі
сплати за надані за період з листопада
1997 р. по липень 2012 р. послуги з
теплопостачання частково або в повному
обсязі як від ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом,
так і від кожного з них окремо, тобто
позов Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" ґрунтується на
вимогах законодавства України.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що її розмір становить 10
410,04 грн. (а. с. 5 - 8).

Разом з тим, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню,
оскільки з розрахунку заборгованості
випливає, що її розмір на кінець
листопада 1997 р. складав 315,24 грн., при
цьому за листопад 1997 р. було нараховано
23,43 грн., тобто заборгованість у розмірі
291,81 грн. (315,24 - 23,43) виникла за інший
період (до листопада 1997 р.), а відтак
розмір заборгованості за а період з
листопада 1997 р. по липень 2012 р.
становить 10 118,23 грн. (10 410,04 - 291,81).

Частиною першою статті 79 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином на користь Комунального
підприємства "Бердичівтеплоенерго" з
ОСОБА_2 підлягають стягненню 222,97 грн.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 64, 79, 88, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" заборгованість
за надані за період з липня 1997 р. по
липень 2012 р. послуги з теплопостачання
у розмірі 10 118,23 грн.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
"Бердичівтеплоенерго" у якості
відшкодування судових витрат 222,97 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 13.03.2014 р.