АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4695/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
ухвалу Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 листопада 2011
року про відмову у задоволенні заяви
про скасування судового наказу ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ВАТ «Дніпрогаз»
звернулося до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ у розмірі 1279,70 грн. з ОСОБА_2, ОСОБА_3

Судовим наказом Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 квітня
2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ВАТ «Дніпрогаз»
заборгованість за надання послуг з
газопостачання в розмірі 1279,70 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

З таким судовим наказом не погодились
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та звернулись із заявою
про його скасування.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 листопада 2011
року у задоволенні вищевказаної заяви
було відмовлено.

З такою ухвалою не погодились заявники,
подали апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на її незаконність та
необґрунтованість, порушення норм
процесуального права, просять її
скасувати.

Розглянувши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
скасування судового наказу, суд першої
інстанції виходив з того, що судовий
наказ виданий на підставі достатніх
доказів, що підтверджують
заборгованість, а заява про скасування
судового наказу носить не конкретний
характер, заявниками не додано
достатніх доказів для її задоволення.

Проте з таким висновком погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано у разі
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження»
наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100
ЦПК), яке є підставою для відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК
України).

Відповідно до п.13 зазначеної постанови,
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення, судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги.

Судом першої інстанції не прийнято до
уваги, що заборгованість за надання
послуг з газопостачання нарахована з
січня 1996 року по січень 2011 року й
договір про надання таких послуг
відсутній в матеріалах справи, а отже
вимоги ВАТ «Дніпрогаз» про стягнення
заборгованості за надані послуги не
можуть вважатись безспірними.

Крім того, прийшовши до висновку, що
заява про скасування судового наказу
носить не конкретний характер та
заявником не додано достатніх доказів,
суд мав можливість залишити її без руху
відповідно до вимог ст.119-121 ЦПК
України.

За вимогами ст. 105-1 ЦПК України заява
про скасування судового наказу
розглядається судом протягом десяти
днів з дня постановлення ухвали про
прийняття такої заяви до розгляду у
відкритому судовому засіданні. Неявка
осіб, належним чином повідомлених про
час і місце розгляду заяви про
скасування судового наказу, не
перешкоджає розгляду такої заяви.
Однак, матеріали справи не містять
доказів належного сповіщення
заявників про час і місце розгляду їх
заяви про скасування судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала постановлена з
порушенням норм процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 02
листопада 2011 року - скасувати і
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду
оскарженню не підлягає.

Судді: