Справа № 161/1842/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Присяжнюк Л.М. Провадження №
22-ц/773/436/14 Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю державного виконавця Гончар
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції (далі - ДВС
Луцького МУЮ) про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1 за
апеляційною скаргою Першого відділу
ДВС Луцького МУЮ на ухвалу Луцького
міськрайонного суду від 06 лютого 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 06 лютого 2014 року в задоволенні
подання державного виконавця Першого
відділу ДВС Луцького МУЮ Гончар Олени
Юріївни про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Перший
відділ ДВС Луцького МУЮ просить
скасувати цю ухвалу та постановити
нову ухвалу про задоволення подання,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у Першому відділі ДВС
Луцького МУЮ перебуває виконавчий лист
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області № 2-1401 від 28
вересня 2010 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн.
починаючи з 09 липня 2008 року до
досягнення нею повноліття. 21 квітня 2011
року державним виконавцем відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню вказаного виконавчого листа.
Заборгованість по аліментах станом на
31 грудня 2013 року склала 23100 грн.

Відповідно до 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, позначає
з об'єктивної сторони такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні зазначених
обов'язків.

Однак, належних та допустимих доказів
на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх боргових
зобов'язань, доведення якого є
обов'язковою умовою для встановлення
щодо боржника тимчасового обмеження
права виїзду за межі України суду
першої інстанції не надано. Державним
виконавцем лише констатовано факт
наявності у нього заборгованості по
виплаті аліментів у розмірі 23100 грн.

Крім того, державним виконавцем не
надано доказів того, що ним вчинені всі
дії, передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», спрямовані на
погашення боргу, як і не надано доказів,
що боржник вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання судового рішення, що боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця і що такі виклики
йому вручалися.

Отже, суд першої інстанції, давши вірну
оцінку обставинам справи, прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні подання.

Доводи апелянта про те, що судом не
витребувані матеріали виконавчого
провадження не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до вимог ст. 11
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України суд розглядає
цивільні справи на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, а тому державний виконавець,
звертаючись до суду з даним поданням,
повинен був подати докази на доведення
тих обставин, на які він посилався в
поданні про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
ОСОБА_1 за межі України, а також
доцільності та ефективності
встановлення щодо останнього
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Разом з тим, застосування таких
обмежень може мати місце лише у
виключних випадках і повинно
використовуватися лише як крайній
захід після реалізації усіх можливих
та передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування чи зміни оскаржуваної
ухвали, яка ухвалена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 06 лютого 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: