Справа № 734/3151/13-ц Провадження №
22-ц/795/424/2014 Головуючий у I інстанції:
Анохін А.М.Категорія: цивільна
Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

03 березня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

Головуючого судді: Кузюри Л.В.

Суддів: Вінгаль В.М., Харечко Л.К.

При секретарі: Шкарупі Ю.В.

За участю: ОСОБА_1, представника
позивачів ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_1 на рішення Козелецького
районного суду від 24 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності, визнання правочину
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину,

В С Т А Н О В
И В :

Рішенням Козелецького районного
суду від 24 грудня 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на частину будинку АДРЕСА_1,
визнання договору купівл-продажу
вказаного будинку недійсним,
застосування наслідків недійсності
правочину та витребування майна з
чужого незаконного володіння
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
ставили питання про скасування
судового рішення, посилаючись на його
ухвалення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення , виходячи з наступного.

Постановивши рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
суд першої інстанції зробив висновки
про те, що спірний будинок був
збудований без дозволу на виконання
будівельних робіт, декларація про
готовність вказаного об'єкта до
експлуатації оформлена з порушенням
вимог закону та одночасно зазначив, що
будинок було прийнято в експлуатацію
після смерті ОСОБА_6, однак його
державна реєстрація проведена згідно
із законом не була.

Зазначені висновку суду є
суперечливими за змістом, указані
судом обставини не відповідають
дійсності та суперечать добутим
доказам, відтак судове рішення не
можна визнати законним та
обґрунтованим в силу положень ст.213 ЦПК
України.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_6, батько позивачок, та ОСОБА_7 з
1985 року і до дня смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебували в
зареєстрованому шлюбі. Під час
проживання однією сім"єю,
розпорядженням Козелецької
райдержадміністрації від 14 липня 1994
року № 153 було дозволено ОСОБА_7
будівництво індивідуального житлового
будинку та господарських приміщень в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1200
кв.м., виділеній останній рішенням
виконкому Козелецької селищної ради
народних депутатів від 21.04.1994 року № 50 (
а.с.53).

Станом на 12 квітня 2010 року
будівництво будинку було майже
закінчено, проте право власності на
об"єкт нерухомості в порядку,
передбаченому ст.331 ЦК України,
зареєстровано не було, у зв"язку з чим,
до кола спадкового майна, що залишилось
після смерті ОСОБА_6, частку
зазначеного об"єкту нерухомості
включено не було.

Отримавши у липні 2010 року
сертифікат відповідності зведеного
житлового будинку державним
будівельним нормам, стандартам та
правилам, ОСОБА_7, як забудовник,
звернулась до виконкому Козелецької
селищної ради із заявою про оформлення
права приватної власності та видачу
свідоцтва про право власності на
спірний будинок, рішенням якого від 15
липня 2010 року № 71 заяву було задоволено
( а.с.17, 18). В подальшому, 23 липня 2010 року
ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право
власності на нерухоме майно,
зареєстроване в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно КП „
Ніжинське міжміське бюро технічної
інвентаризації за № 31043505 ( а.с. 20). 6
жовтня 2010 року ОСОБА_7 уклала договір
купівлі-продажу спірного будинку з
ОСОБА_4, ОСОБА_5, копія якого мається у
справі на аркушах 25-28.

Пред"явивши позовні вимоги про
визнання зазначеного договору
купівлі-продажу недійсним в частині
продажу ? частини житлового будинку,
позивачі як спадкоємці ОСОБА_6 першої
черги, посилались на те, що ОСОБА_7
незаконно провела відчуження
нерухомого майна, яке має належати їм
за правом спадкування та набуття ними
прав забудовника на підставі рішення
Козелецького районного суду від 18
липня 2012 року.

На час визнання судом за позивачами
прав та обов"язків забудовника в 1/6
частці за кожною, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вже
належало право власності на спірний
житловий будинок, що свідчить про те, що
із завершенням будівництва, прийняттям
нерухомого майна до експлуатації та
його державної реєстрації, права та
обов"язки забудовника припинились,
оскільки були трансформовані у право
власності на об"єкт нерухомості. За
таких обставин , наявність судового
рішення про присудження позивачам
прав та обов"язків забудовника,
правового значення для вирішення
даного спору не має.

Крім зазначеного, оспорюючи договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,
укладений 6 жовтня 2010 року між ОСОБА_7,
ОСОБА_4та ОСОБА_5, позивачі пред"явили
даний позов лише до ОСОБА_4та ОСОБА_5,
визначивши ОСОБА_7 у статусі третьої
особи, яка не заявляє позовних вимог на
предмет спору. Враховуючи положення
ст.626 ЦК України, даний договір
купівлі-продажу є багатостороннім,
відплатним, всі його сторони наділені
правами та обов'язками, відтак
вирішення питання про його недійсність
без залучення всіх учасників договору
в якості сторін у справі, суперечить
нормам матеріального і процесуального
права.

Виходячи з принципу диспозитивності
цивільного судочинства, прописаного у
ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог, на
підставі представлених доказів, має
враховувати, що особа, яка бере участь у
справі , розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд, та за правилами ст. 33 ЦПК
України, суд не вправі вирішувати
питання про залучення відповідача до
участі у справі або його заміну без
клопотання позивача.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання
правочину недійсним, застосування
наслідків його недійсності,
пред"явлені лише до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
підлягають задоволенню.

Оскільки підстави для задоволення
вимог щодо визнання недійсним договору
купівлі- продажу відсутні, позивачі не
являлись його учасниками та не навели
підстав, передбачених законом, для
визнання зазначеного договору
недійсним, визнання за ними права на 1/3
частку у праві власності на нерухоме
майно, апеляційний суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог про визнання права
власності.

Вимога про повернення 1/3 частини
житлового будинку з чужого незаконного
володіння не може бути задоволена
виходячи з положень ст. 387 ЦК України,
оскільки володіння відповідачів
спірним нерухомим майном ґрунтується
на правовстановлюючих документах.

Обраний позивачами спосіб захисту
цивільних прав порушує положення ч.2
ст.13 ЦК України щодо обов"язку
утримуватись від дій, які могли б
порушити права інших осіб, тому
підстави для задоволенню позову
відсутні.

Керуючись ст.ст.15, 16, 215, 216, 387 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_1
задовольнити частково, рішення
Козелецького районного суду від 24
грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності, визнання правочину
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :