Справа № 169/141/14-ц
Провадження № 2/169/34/14
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді
Тітівалова Р.К.,

секретаря Веремчук
Л.Ю.,

з участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,

в с т а н о в и в:

12 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини. Позов мотивований тим, що з 2004
року вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Турійського районного суду від 03
лютого 2014 року розірвано і від якого
вони мають двоє неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач у
добровільному порядку не надає
матеріальної допомоги на утримання
дітей. Вказуючи, що домовленості з
відповідачем щодо розміру та
добровільної сплати аліментів
досягнути не вдалося, позивач просила
ухвалити рішення, яким стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітніх дітей в
розмірі по 550 гривень щомісячно на
кожну дитину, починаючи з дня
пред'явлення позову і до досягнення
старшою дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, хоча про час і місце розгляду
справи належним чином була
повідомлена, подала до суду заяву, в
якій вказала, що позов підтримує з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просила справу розглядати за її
відсутності.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала та просила
його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав частково і вказував, що ніде не
працює, постійного доходу не має,
хворіє, у зв'язку з чим має можливість
сплачувати аліменти на утримання дітей
у розмірі по 350 гривень на кожну дитину.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи письмові докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підставний та підлягає до
часткового задоволення.

Обов'язок батьків щодо надання
утримання своїм неповнолітнім дітям та
способи й порядок його виконання
врегульовано у главі 15 Сімейного
кодексу України.

За змістом ст. 51 Конституції України, ч.
1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Стягнення аліментів на утримання
дитини є одним із способів захисту
інтересів дитини, забезпечення
одержання нею коштів, необхідних для її
життєдіяльності і розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України
способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що за загальним
правилом спосіб виконання батьками
свого обов'язку по утриманню
неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті
аліментів, залежить від домовленості
між ними, однак, у разі відсутності
такої домовленості той із батьків, з
ким проживає дитина, має право
звернутися до суду із відповідним
позовом і в такому разі аліменти на
дитину відповідно до вимог ст. 184
СК України можуть бути присуджені у
твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що сторони з 23
травня 2004 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Турійського районного суду від 03
лютого 2014 року, що набрало законної
сили, розірвано (а.с. 12). Від спільного
шлюбу мають двоє малолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження, батьком в
яких записаний відповідач ОСОБА_2 (а.с.
7-8). Діти проживають разом із позивачем
(а.с. 6).

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження наявності між
сторонами домовленості про розмір і
порядок сплати аліментів в матеріалах
справи немає і в судовому засіданні
представник позивача і відповідач
заперечили можливість досягнення
такої домовленості.

За змістом ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Аналогічні роз'яснення викладені і в п.
17 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №
3 від 15.05.2006 року.

З урахуванням положень ст.ст. 182, 184 СК
України суд визначає аліменти у
твердій грошовій сумі в чітко
визначеному розмірі, який не залежить
від розміру прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку чи відсотків
від нього, на що покликалася позивач
звертаючись до суду із даним позовом та
обґрунтовуючи його, оскільки це
суперечило б змісту зазначених норм та
принципам такого способу визначення
розміру аліментів.

Позивач працює вчителем у
загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів
у с. Гайки Турійського району та за
останніх шість місяців її доходи
склали 12538,79 гривень, що становить
близько 2090 гривень на місяць й
об'єктивно підтверджується довідкою
про доходи (а.с. 9).

Як пояснила представник позивача у
даному судовому засіданні, позивач на
утримання дітей, зокрема, їхнє
харчування, купівлю необхідного одягу,
предметів для навчання, лікування
(старша дитина має вроджену ваду серця
(а.с. 23)) тощо в місяць витрачає близько
2000 гривень, а тому останній не вистачає
отримуваної заробітної плати для
належного утримання дітей і
забезпечення сім'ї.

Відповідач у судовому засіданні
пояснив, що інших дітей чи
непрацездатних осіб на утриманні не
має, проживає разом з співмешканкою та
її дітьми, ніде не працює, отримує
нерегулярний, мінливий дохід, кошти
позивачу ні на утримання дітей, ні на
їхнє лікування не надає. Разом з тим,
вказував, що перебуває на
диспансерному обліку (туберкульоз),
потребує періодичного лікування у
зв'язку з виразковою хворобою (а.с. 35, 36),
але є працездатною особою,
інвалідності не має, на обліку в центрі
зайнятості не перебуває (а.с. 34) та має
тимчасові заробітки від перевезень
насіння з Республіки Польща.

З наведеного вбачається, що відповідач
не відноситься до непрацездатних осіб
і не позбавлений можливості
працевлаштуватися з метою отримання
доходу і надання матеріальної допомоги
позивачу на утримання неповнолітніх
дітей.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8
ст. 7 СК України при вирішенні
будь-яких питань щодо дітей суд повинен
виходити з якнайкращого забезпечення
інтересів дітей і, тим більше, при
захисті одного із основних прав дитини
- права на утримання, яке
кореспондується з конституційним
обов'язком батьків утримувати дітей до
їх повноліття.

Визначаючи розмір стягуваних
аліментів, суд враховує вищевказане та
відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК
України бере до уваги те, що обов'язок
утримувати дитину покладається рівною
мірою на матір і батька, розмір доходів
позивача, що відповідач є працездатною
особою молодого віку, інших дітей чи
непрацездатних осіб на утриманні не
має, а тому, виходячи із характеру
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами, суд приходить до висновку
про наявність в даному випадку
передбачених законом підстав для
часткового задоволення позову і вважає
за доцільне та достатнім стягувати із
відповідача аліменти на утримання
неповнолітніх дітей в розмірі по 450
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з дня пред'явлення позову і
до досягнення старшою дитиною
повноліття, що відповідає вимогам
ст.ст. 184, 191 СК України.

Доводи відповідача про те, що він не
може працевлаштуватися, у зв'язку з чим
відповідно не може сплачувати аліменти
на утримання дитини більш як по 350
гривень на дитину в місяць, суд до уваги
не приймає, оскільки відповідач є
дієздатною особою.

Крім того наведені обставини, на які
відповідач посилався як на підставу
своїх заперечень, в контексті положень
ст. 182 СК України не є обставинами, що
підлягають врахуванню при визначенні
розміру аліментів, а неспроможність
відповідача влаштуватися на роботу не
звільняє останнього від обов'язку
утримувати дітей.

Покликання відповідача на те, що йому
за станом здоров'я заборонено
працювати є безпідставними, не
підтверджуються жодними доказами і
спростовуються його ж поясненнями про
те, що він займається перевезенням
насіння та інших товарів з Республіки
Польща, оскільки така робота за своїм
характером потребує певних фізичних
зусиль.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Будь-яких належних, допустимих і
беззаперечних доказів відповідно до
вказаних вимог процесуального закону
на підтвердження наявності інших,
передбачених ст. 182 СК України,
обставин, що враховуються судом при
визначенні розміру аліментів, сторони
суду не надали і в матеріалах справи
таких немає.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду позовної заяви майнового
характеру судовий збір справляється в
розмірі 1 відсотка ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позивач при подачі
даного позову була звільнена від
сплати судового збору, то відповідно до
вимог зазначеного Закону, п. 3 ч. 1 ст. 80,
ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в
дохід держави слід стягнути 243 грн. 60
коп. судового збору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, 182,
184, 191 СК України та керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 367 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстроване місце проживання за
адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі по 450 (чотириста п'ятдесят)
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з 12 лютого 2014 року і до
досягнення старшою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць в розмірі 900
(дев'ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Турійський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий