Справа № 456/6530/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2468/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети
Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представників
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідачки
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 20 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 20 січня 2014 року задоволено
позов Комунального підприємства
«Мрія» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Комунального підприємства «Мрія» (м.
Стрий, вул. Б.Хмельницького,32, р/р
3583, МФО 325796, ЗКПО 32802312, філія ЛОУ АТ
«Ощадбанк») заборгованість за
житлово-комунальні послуги у розмірі
2987 (дві тисячі вісімдесят сім) грн. 09
коп. та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним,
необґрунтованим та винесеним з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Вказує, що
районним судом неправомірно
застосовано до даних правовідносин
ст.68 ЦК України, оскільки відповідач не
є наймачем квартири. Апелянт також
зазначає, що висновки суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
застосування позовної давності є
помилковими, позаяк під час розгляду
справи в судовому засіданні
представник відповідача заявляв про
пропуск позивачем строку позовної
давності у три роки. Вважає, що
заборгованість за житлово-комунальні
послуги в сумі 2987,09 грн. є
небгрунтованою і суперечить
розрахунку, доданому до позовної заяви.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 не
проживає по АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї від 06.12.2013 року, відповідно до якої
відповідач зареєстрована і проживає за
адресою: АДРЕСА_2 Крім того зазначає, що
між сторонами не було укладено
договору про надання послуг.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та залишити позовну заяву
без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідач від
послуг, які надавав позивач, не
відмовлялась, відсутність письмового
договору між сторонами по
обслуговуванню будинку та
прибудинкової території не може бути
підставою вважати відповідача вільною
від обов'язку оплати послуг по
утриманню будинку та прибудинкової
території.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про
житлово - комунальні послуги»
встановлено, що балансоутримувачем
будинку є власник або юридична особа,
яка за договором з власником утримує на
балансі відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно із законом.

Житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться
на балансі КП «Мрія».

Районним судом встановлено, що до 14.11.2013
року відповідач була власником
квартири АДРЕСА_1.

Власником даної квартири ОСОБА_4 стала
02.06.2004 року, що стверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, виданим Стрийським ДК
МБТІ.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Районним судом встановлено, що КП
«Мрія» надавались послуги з
обслуговування будинку 23-б по вул.
Січових Стрільців в м. Стрий у
відповідності до затвердженого
органом місцевого самоврядування
переліку.

Таким чином, послуги, які надаються
позивачем, відповідно ст. 13 Закону
України "Про житлово- комунальні
послуги" належить до житлово-
комунальних послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, з управління будинком, а
правовідносини, що виникли між
сторонами у справі - правовідносини
між виконавцем послуг та
споживачами послуг.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими
територіями, власники приватизованого
житла в багатоквартирних будинках
є співвласниками всіх допоміжних
приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат у
загальних витратах на утримання
будинку (житла) та прибудинкової
території пропорційно до займаної
площі. Послуги з утримання будинків і
споруд і при будинкових територій
зобов'язані сплачувати як
квартиронаймачі, так і власники
викуплених та приватизованих квартир.

У склад послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
входить прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкових територій, санітарно -
технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо ( п. 2 ч.1 ст. 13 Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги»).

Колегія суддів неспроможними доводи
апелянта про те, що оскільки відповідач
не є наймачем квартири АДРЕСА_1, то
районним судом неправомірно
застосовано до даних правовідносин
ст.68 ЦК України.

Статтями 20, 21 Закону України " Про
житлово- комунальні послуги"
визначені обов'язки споживача та
виконавця житлово- комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є
укладення договору на надання
житлово- комунальних послуг,
підготовленого на основі Типового
договору, а також оплата житлово-
комунальних послуг у строки ,
встановлені договором або законом (
п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком
виконавця - надання послуг вчасно та
відповідної якості згідно із
законодавством, а також підготовка та
укладення зі споживачем договору про
житлово- комунальні послуги.

Обов'язок власника квартири укласти
договір на надання
житлово-комунальних послуг та
оплачувати надані послуги
передбачено також п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою
Кабінету Міністів України № 572 від
08.10.1992 р. В редакції постанови КМ
України від 24.01.2006 р.№ 45.

Таким чином власник квартири
зобов'язаний укласти договір про
надання житлово- комунальних послуг
та оплачувати їх.

Така правова позиція висловлена в
ухвалі ВСУ від 06.08.2008 р. у справі за
позовом ДП «Моноліт-Сервіс» до Особи
№1 про укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг та
стягнення суми заборгованості з оплати
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території.

Оскільки обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг власника
житла ґрунтується не тільки на
договорі, але й на законі, відсутність
письмових договірних відносин не є
підставою для звільнення від оплати
житлово- комунальних послуг.

Така правова позиція висловлена в
ухвалі ВСУ від 08.04.2009 р. у справі за
позовом Житлово-експлуатаційного
ремонтно- будівельного управління ТОВ
« Рівненський МЖК» до Особи №1 про
стягнення заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг.

Відтак, колегія суддів вважає, що
доводи апелянта про те, що з
відповідачкою не укладено договору на
надання житлово- комунальних послуг,
не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Частиною 4 ст.319 ЦК України передбачено,
що власність зобов'язує.

На думку судової колегії, твердження
апелянта про те, що ОСОБА_4 не проживає
по АДРЕСА_1 не можуть бути підставою для
звільнення її від оплати послуг на
утримання будинку (житла) та
прибудинкової території, оскільки
відповідач була власником даної
квартири.

Твердження апелянта про те, що
позивачем не доведено розміру
заборгованості колегія суддів вважає
безпідставними, так як відповідачем у
порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України належними та допустимими
доказами не доведено, що розмір
заборгованості є іншим.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Докази того, що відповідачем
подавалась заява про застосування
позовної давності, у матеріалах справи
відсутні, а тому доводи апелянта у цій
частині колегія суддів також вважає
безпідставними.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає цим
вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: