Справа № 463/1119/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/235/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача ОСОБА_2
та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в
інтересах позивача ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 21 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «НФСК
«Добробут» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду позов задоволено
частково.

Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства « НФСК
«Добробут» на користь ОСОБА_4 6
526,94грн.(шість тисяч п'ятсот двадцять
шість грн. дев'яносто чотири коп.)
матеріальних збитків.

Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «НФСК
«Добробут» на користь ОСОБА_4
229,40грн.судового збору.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив адвокат
ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає,
що вважає рішення незаконним,
необґрунтованим та таким, що
суперечить нормам процесуального та
матеріального права. Відповідно до
постанови Личаківського районного
суду м. Львова від 09 листопада 2012 року
відповідач ОСОБА_3 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 452 грн.,
а відтак під час ухвалення рішення суд
не врахував вимог п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р.№4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» яким передбачено, що шкода
підлягає стягненню з особи, яка її
завдала. Відповідно до висновку «Про
оцінку вартості відновлювального
ремонту колісного транспортного
засобу» вартість відновлювального
ремонту автомобіля з урахуванням зносу
становить 8726,94 грн. Відповідно до
рахунку на оплату виконаних робіт від
20.11.2012 року фактична вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «Део-Ланос» складає 8800грн.
Відповідач ОСОБА_3 відшкодував лише
2200грн., а решта сума позивачу не
відшкодована. Суд приймаючи рішення не
врахував повну вартість
відновлювального ремонту автомобіля, а
також докази надані позивачем, що
страхова компанія протягом тривалого
часу фактично не здійснює страхової
діяльності, а відтак ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
виконанню договору страхування. Крім
цього, суд в своєму рішенні поклав
цивільну правову-відповідальність на
страховика, а не на винну особу. Також
апелянт не погоджується з рішенням в
частині відмови в позові про
відшкодування моральної шкоди.
Стверджує, що внаслідок ДТП позивачу
довелося використати велику суму
грошей з сімейного бюджету, що
негативно вплинуло на матеріальне
становище його сім'ї, оскільки дружина
не працює перебуваючи у відпустці по
догляду за малолітньою дитиною, а також
був порушений моральний та душевний
спокій родини. Також вважає
необґрунтованим висновок суду про
відмову у стягненні витрат на правову
допомогу. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача
ОСОБА_2 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 13.10.2012 року сталася ДТП,
внаслідок якої автомобілю під
керуванням позивача було завдано
технічних пошкоджень, а позивачу
матеріальних збитків.

Постановою Личаківського
районного суду м. Львова від 09
листопада 2012 року винним у вчиненні ДТП
визнано відповідача ОСОБА_3 та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді
штрафу(а.с.10).

Відповідно до звіту про оцінку,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля з урахуванням коефіцієнта
фізичного зносу становить 8726,94
грн.(а.с.13).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову частково та стягнення
матеріальної шкоди з ПрАТ «НФСК
«Добробут» суд виходив з того, що
цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_3 в момент скоєння
ДТП була застрахована, що
підтверджується полісом №АА/5198753
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, відтак
відповідальність по відшкодуванню
шкоди покладається саме на страховика.
Колегія суддів цілком погоджується з
таким висновком суду у зв'язку з
наступним.

Згідно з ч.1ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Пунктом 33.1.4. ст. 33 та п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
водій транспортного засобу, причетний
до такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених ст.41 цього Закону - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка, а
також відомості про місцезнаходження
свого транспортного засобу та
пошкодженого майна, контактний телефон
та свою адресу. Якщо водій
транспортного засобу з поважних причин
не мав змоги виконати зазначений
обов'язок, він має підтвердити це
документально. Підставою для відмови
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров'ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В ч.ч. 2, 4 п.16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
питання про відшкодування шкоди самою
особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого ст.33
ЗУ«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована, обов'язку
письмового надання страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у передбачених
випадках - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Відтак, суд першої інстанції вірно
зазначив, що шкода повинна
відшкодовуватись страховиком,
оскільки відповідач ОСОБА_3 дотримався
вищенаведених вимог та належним чином
повідомив страховика про настання ДТП,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення(а.с.20).

Доводи апеляційної скарги про
стягнення шкоди з винної особи,
оскільки страхова компанія протягом
тривалого часу фактично не здійснює
страхової діяльності, а відтак
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по виконанню договору
страхування не заслуговують на увагу
та не дають підстав стягувати шкоду з
ОСОБА_3, оскільки це буде суперечити
ЗУ«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та призведе до порушення прав
ОСОБА_3, який дотримався вимог чинного
законодавства та умов страхового
договору.

Щодо апеляційної скарги в частині
відшкодування моральної шкоди, то суд
апеляційної інстанції вважає, що
підстав для її задоволення та
скасування в цій частині рішення немає.

Згідно з умовами договору страхування
моральна шкода передбачена п.п.1,2 ст.23
ЦК України відшкодовується
страховиком, а моральна шкода
передбачена п.п.3,4 ст.23 ЦК України
винною особою.

Відповідно до п. 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з знищенням чи
пошкодженням її майна, у приниженні
честі та гідності, фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем та його представником не
надано жодного належного доказу, який
би давав підстави для стягнення
моральної шкоди, а доводи є
голослівними та нічим не підтверджені.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає, що судом правильно
встановлені фактичні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України, а тому підстав
для скасування законного та
обґрунтованого рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в
інтересах позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 21 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.