Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1811/14
Головуючий у 1 інстанції: Баруліна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 лютого 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що
21.10.2005 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідачем був
укладений договір б/н, який складається
із заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.
Відповідачу був наданий кредит у
вигляді встановлення кредитного
ліміту на платіжну картку в сумі 5 000
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 48% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Однак, ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання щодо виконання умов
договору, не виконує, у зв'язку з чим
станом на 19.05.2013 р. має заборгованість
за кредитним договором в сумі 28 709,96
грн., що складається з наступного: 3 728,70
грн. - заборгованість за кредитом; 23 137,93
грн. - заборгованість за відсотками за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1 343,33 грн. - штраф
(процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини,
просив стягнути на свою користь з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в сумі 28 709,96 грн., а
також витрати по сплаті судового збору
в сумі 287,10 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
висновки суду не відповідають
обставинам справи і наданим доказам,
рішення ухвалено з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права. Суд дійшов помилкового висновку,
що ОСОБА_3 не підписував Заяву
позичальника, на підставі висновку
експерта НДЕКЦ УМВС України в
Запорізькій області, оскільки цей
висновок одержаний з порушенням
порядку встановленого законом, тому є
недопустимим. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що висновком експерта
встановлено, що підпис на заяві від
21.10.2005 року, що є формою кредитного
договору виконаний не позивачем, а
іншою особою. Вказаний висновок є
належним та допустимим доказом, який не
спростований належними та допустимими
доказами, а тому оцінений у сукупності
з іншими доками.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд, у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України повно та всебічно з'ясував
обставини справи на які посилалися
сторони, дослідив надані ними докази і
відповідно їх оцінив, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
свої вимоги обґрунтовував тим, що 21
жовтня 2005 року між ним та ОСОБА_3
укладений кредитний договір за яким
ОСОБА_3 отримав 5000 грн., однак у
визначені в договорі строки кредит не
повернув, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, тому просив стягнути
заборгованість у сумі 28709,96 грн.

Відповідач заперечував проти позову
посилаючись на те, що він не укладав із
банком кредитний договір,
заяву-договір від 21.10.2005 року не
підписував та грошові кошти у сумі 5000
грн. не отримував.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
у відповідності до вимог ч.4 ст.10 ЦПК
України, ст. 143,144 ЦПК України призначив
у справі почеркознавчу експертизу, за
результатами проведення якої
експертом зроблений висновок про те, що
підпис в заяві від 21.10.2005 року на
отримання кредитного ліміту у сумі 5000,00
грн. в ЗАТ КБ «Приватбанк» було
заповнено не ОСОБА_3, а іншою особою.
Підпис в графі «Підпис» у Заяві
(заповнюється Клієнтом) від 21.10.2005 року
на отримання кредитного ліміту у сумі
5000,00 грн. в ЗАТ КБ «Приватбанк»
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.
71-75).

Висновок експерта є належним і
допустимим доказом у розумінні ст. 57-60
ЦПК України, який правомірно прийнятий
судом першої інстанції, повно, всебічно
і об'єктивно оцінений як окремо так і в
сукупності з іншими доказами, оскільки
містить відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Вказаний висновок відповідачем не
оскаржений, належними і допустимими
доказами не спростований. При розгляді
справи у суді першої інстанції
сумнівів у його правильності у сторін
не викликав, оскільки клопотання про
призначення повторної почеркознавчої
експертизи не заявлялося.

В силу ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апелянтом не наведено обставин, з яких
би вбачалося, що судом першої інстанції
були досліджені докази з порушенням
встановленого порядку або в їх
дослідженні було неправомірно
відмовлено або існували поважні
причини, які перешкоджали своєчасному
поданню доказів.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України
на спростування вказаного висновку
експерта, апелянтом не надано ні до
суду першої інстанції, ні апеляційному
суду.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3
здійснювалося часткове погашення
боргу через касу банку не є належним та
допустимим доказом того, що ним
отримувався кредит в банку. При
вирішення спору судом першої інстанції
досліджені й інші докази, які мають
значення для справи, зокрема постанова
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 07.12.2007 року по
кримінальній справі № 1-261/07, зі змісту
якої вбачається, що ОСОБА_4 21.10.2005 року з
метою отримання кредиту на ім'я ОСОБА_3,
знаходячись в приміщенні Запорізького
РУ КБ «Приватбанк» по пр. Леніна, 192 в м.
Запоріжжя, достовірно знаючи про те, що
ОСОБА_3 не є співробітником ПП
«Ріал-Комплекс» надав невстановленому
працівнику банку довідку про те, що він
начебто працевлаштований на даному
підприємстві і отримує доходи (а.с. 37-38).
В силу п. «б» ст.1, ст.6 Закону України
«Про амністію» від 19.04.2007 року ОСОБА_4
звільнений від кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
передбачених ч.3 ст.358, ч.1 ст. 366 КК
України.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: