Ухвала

іменем україни

9 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, треті особи: Ялтинська міська
рада, Ялтинське міське управління
земельних ресурсів, про виділ частки
земельної ділянки з спільної сумісної
власності, припинення права спільної
сумісної власності, встановлення
сервітуту, за касаційною скаргою
ОСОБА_17 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30
травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_23,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_24, ОСОБА_16, ОСОБА_25, ОСОБА_17,
ОСОБА_19 про виділ із спільної сумісної
власності частки земельної ділянки.
Посилалась на те, що їй на праві
приватної власності належала частина
багатоквартирного будинковолодіння по
АДРЕСА_1, вона і відповідачі є
співвласниками земельної ділянки,
наданої їм у спільне користування для
обслуговування зазначеного жилого
будинку. Рішенням Ялтинської міської
ради від 18 вересня 2002 року
№ 33 земельна ділянка площею 0, 4617 га для
обслуговування жилого будинку за
адресою: АДРЕСА_1, передана у спільну
сумісну власність власників будинку.
Рішенням Ялтинської міської ради від 12
квітня 2007 року № 526 її квартира
виділена в окреме приміщення з
наданням поштової адреси як окремому
будинку - АДРЕСА_1 та рішенням № 39 від 20
липня 2007 року її будинок виключено з
об'єктів комунальної власності.

З огляду на зазначене, просила виділити
їй в натурі частину земельної ділянки
із земельної ділянки, що перебуває у
спільній сумісній власності, та
встановити сервітут на право проходу
та проїзду до цієї земельної ділянки.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 2 квітня
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30
травня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задоволено, рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено.

Виділено у натурі у власність ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,0364 га по
АДРЕСА_1.

Припинено право спільної сумісної
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 0,4617 га по АДРЕСА_1.

Встановлено ОСОБА_3 земельний сервітут
- право проходу та проїзду по земельній
ділянці площею 0,0119 га (119 кв.м), яка
розташована на території
домоволодіння АДРЕСА_1 - частина
існуючої дороги.

Межі земельної ділянки площею 119 кв.м,
на якій діятиме сервітут, встановлено
відповідно до каталогу координат, що
містяться у резолютивній частині
висновку інженерно-технічної
експертизи від 29 грудня 2012 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_17 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що виділом позивачу в
натурі земельної ділянки буде порушено
право ОСОБА_12, яка отримала державний
акт на право власності на землю з
урахуванням рішення Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 11 квітня 2007 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3, апеляційний суд виходив
з того, що відповідно до ст. 89 ЗК України
співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Запропонований експертом варіант
виділу частки земельної ділянки в
натурі та встановлення сервітуту для
забезпечення під'їзду та підходу до
ділянки ОСОБА_3 у розмірах, які
визначені висновком судової
будівельно-технічної експертизи, не
суперечить вимогам закону та
відповідає інтересам всіх
співвласників земельної ділянки.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що на підставі рішення
Ялтинської міської ради від 18 вересня
2002 року № 33 земельна ділянка площею 0,
4617 га для обслуговування жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1, передана у
спільну сумісну власність:
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_25,
ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_3 (а.с. 27, 60
т.1). Кожен з співвласників отримав
держаний акт про право власності на
земельну ділянку.

Рішенням Ялтинської міської ради від 6
березня 2007 року № 109 внесені зміни до
рішення Ялтинської міської ради від 18
вересня 2002 року № 33 в частині
визначення кола співвласників, яким
виділяється земельна ділянка, та до
переліку співвласників внесено ОСОБА_20
(а.с. 34 т.1).

Рішенням Ялтинської міської ради від 12
квітня 2007 року № 526 квартира ОСОБА_3
виділена в окреме приміщення з
наданням поштової адреси як окремому
будинку - АДРЕСА_1 та рішенням № 39 від 20
липня 2007 року її будинок виключено з
об'єктів комунальної власності

Згідно з державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданого на підставі рішення
Ялтинської міської ради від
18 вересня 2002 року № 33 ОСОБА_4, ОСОБА_23,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_24,
ОСОБА_16, ОСОБА_25, ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_3 є співвласниками земельної
ділянки площею 0,4617 га. Відповідно до
рішення Ялтинської міської ради № 723
від 2010 року та виданого на його
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку бн
власниками спірної земельної ділянки
також стали ОСОБА_18, Ялтинська міська
рада та ОСОБА_20 (а.с. 56-57 т. 3)

Відповідно до висновку експерта № 1079
від 20 березня 2009 року та висновку
судової інженерно-технічної
експертизи від 29 грудня 2012 року
технічно можливий виділ земельної
ділянки ОСОБА_3 площею 0,0364 га,
яка нею використовується згідно
договору про порядок спільного
користування, для отримання
індивідуального державного акта під
окреме домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 з організацією окремого входу
з земельної ділянки, розташованої за
вищезазначеною адресою (а.с.146-156 т. 1,
а.с.119-144 том 3).

Відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку в даний
час спірна земельна ділянка перебуває
у спільній сумісній власності 14 осіб, в
точу числі й Ялтинської міської ради
(т.3, а.с. 57).

Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна
ділянка може належати на праві
спільної сумісної власності лише
громадянам. У спільній сумісній
власності перебувають земельні
ділянки: а) подружжя; б) членів
фермерського господарства, якщо інше
не передбачено угодою між ними; в)
співвласників жилого будинку.
Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюється за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» у випадках, передбачених
статтями 86 - 89 ЗК, володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, яка перебуває в
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, у
разі недосягнення згоди - за рішенням
суду, а при перебуванні ділянки в
спільній сумісній власності (у
подружжя, членів фермерського
господарства, якщо інше не
передбачалось угодою між ними,
співвласників жилого будинку) - за
договором або законом. Учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки зі складу земельної ділянки (у
тому числі й разом з іншими учасниками,
які цього вимагають) або виплати рештою
учасників грошової компенсації за цю
частку при неможливості її виділення
та отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру його частки. Учаснику спільної
сумісної власності зазначене право
належить за умови попереднього
визначення розміру рівних земельних
часток, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. 21 вищезазначеної
постанови, виходячи з того, що порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК
бере до уваги цю угоду при вирішенні
спорів як між ними самими, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбали
відповідну частку в спільній власності
на землю або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі.

Згідно з п. «в» ст. 99 ЗК України власники
або землекористувачі земельних
ділянок можуть вимагати встановлення
земельного сервітуту у вигляді права
проходу.

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідно до ст. 89 ЗК
України співвласник земельної ділянки,
що перебуває у спільній сумісній
власності, має право на її поділ або на
виділення з неї окремої частки.
Запропонований експертом варіант
виділу ОСОБА_3 частки земельної ділянки
у натурі та встановлення сервітуту для
забезпечення під'їзду та підходу до
ділянки ОСОБА_3 у розмірах, які
визначені висновком судової
будівельно-технічної експертизи, не
суперечить вимогам закону та угоді,
укладеній у 2001 році між власниками
квартир в будинковолодінні по АДРЕСА_1,
якою визначено порядок користування
спірною земельною ділянкою та
відповідає інтересам всіх
співвласників земельної ділянки.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваних
судових рішень.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_17 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30
травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін