Справа №: 398/421/14-цРІШЕННЯ
"29" квітня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
головуючого судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Олександрії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та
піклування Олександрійської
райдержадміністрації про
встановлення місця проживання дітей ,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідачки про
встановлення місця проживання дітей :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3
біля нього за адресою АДРЕСА_1.Свої
вимоги мотивує тим, що з відповідачкою
перебував у шлюбі з 27.08.2002 року по 05.07.2011
року. Від шлюбу мають спільних дітей :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3
Після розірвання шлюбу діти
проживають з відповідачкою .Остання
чинить йому перешкоди в спілкуванні з
дітьми , налаштовує дітей проти нього.
Все це негативно впливає на психіку
Такі дії відповідачки свідчать
про умисне порушення його прав щодо
спілкування з дітьми, участі у їх
вихованні та розвитку, порушення
інтересів дітей , які також потребують
спілкування з батьком, потребують
батьківського піклування шляхом
безпосередньої участі останнього в їх
житті, а також норм чинного Сімейного
законодавства, які охороняють та
забезпечують ці права. Згідно чинного
Сімейного законодавства відповідач не
має жодного права чинити перешкоди
позивачу у спілкуванні, побаченнях, у
вихованні їхніх дітей. Станом на
сьогоднішній день відсутні будь-які
обставини, які б, згідно чинного
законодавства, могли позбавити
позивача таких прав щодо його дітей.
Він же, в свою чергу, має велике
бажання бачитися з своїми дітьми ,
спілкуватися з ними, має бажання
приймати активну участь у їх вихованні
та розвитку, вважає, що виховання дітей
належить до найважливіших питань його
життя.Діти бажають проживати з ним.
Зважаючи на те, що мирним шляхом не
вдалося врегулювати конфлікт з
відповідачем щодо способу спілкування
його з дітьми , тому він вимушений
звернутися з відповідним позовом до
суду.
В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, просить їх
Відповідачка позов не визнала ,
пояснила що дітям з нею проживати
добре, вона не бажає, щоб діти
спілкувалися з позивачем, так як він
негативно на них впливає, не надає
належної матеріальної допомоги на
Представник Служби у справах
дітей пояснила , що неможливо
врегулювати конфлікт між сторонами і
це негативно впливає на дітей.
Суд, оцінюючи зібрані по справі
докази , заслухавши сторони , третю
особу , покази свідків вважає що
позов не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 153 Сімейного
кодексу України мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.
Згідно з частинами 1-3 ст. 157
Сімейного кодексу України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.
Стаття 158 Сімейного кодексу України
визначає, що за заявою матері, батька
дитини орган опіки та піклування
визначає способи участі у вихованні
дитини та спілкуванні з нею того з
батьків, хто проживає окремо від неї.
Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання. Особа, яка ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування, зобов'язана відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
тому з батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Відповідно до ст. 159 Сімейного
кодексу України якщо той із батьків, з
ким проживає дитина, чинить перешкоди
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов?язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд
не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір?ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» роз'яснено, що суди, вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо (в тому числі в одній квартирі),
про те, з ким із них і хто саме з дітей
залишається, мають виходити із
рівності прав та обов?язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинні
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам дітей. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

В засіданні встановлено , що
сторони перебували в шлюбі з 27.08.2002 року
по 05.07.2011 року. Від шлюбу мають спільних
дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Після розірвання шлюбу діти
проживають з відповідачкою .Остання
чинить позивачу перешкоди в
спілкуванні з дітьми , налаштовує дітей
проти нього. Все це негативно впливає
на психіку дітей.

В судовому засіданні позивач
пояснив, що любить своїх дітей і бажає
приймати участь в їх вихованні ,
бачитися з дітьми. Діти прихильно до
нього ставляться і тому в інтересах
дітей він вважає, що вони повинні
проживати з ним.Але в судовому
засіданні категорично не наполягав,
щоб діти проживали з ним , але він
бажає, щоб відповідачка не чинила йому
перепони в побаченні з дітьми.

Відповідачка вважає, що нею створені
всі умови для проживання і виховання
дітей , діти бажають проживати з нею.
Позивач негативно впливає на дітей і
вона не бажає щоб він бачився з дітьми.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 ,
яка є рідною сестрою відповідачки,
пояснила, що відповідачка дійсно не
дозволяє бачитися з дітьми як позивачу,
так і їй, все це негативно впливає на
дітей.

Свідок ОСОБА_6 , яка є матір ю
відповідачки , в судовому засіданні
пояснила , що відповідачка любить дітей
, піклується про них , створила їм всі
умови. Але вона не бажає, щоб до дітей
приходив батько, позивач по справі,
також не дозволяє і своїм сестрам
бачитися з дітьми. Така поведінка
відповідачки неправильна.

Свідок ОСОБА_7 , яка працює
заступником директора з виховної
роботи , в судовому засіданні пояснила,
що діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ходять
до їхньої школи , охайні, навчаються на
середньому рівні. При розмові діти
висловлюють бажання спілкуватися з
обома батьками.

Згідно з міжнародними та
національними правовими нормами до
прав дитини належить , зокрема , право
на врахування її думки щодо питань ,
які стосуються її життя.Зокрема.
відповідно до положень ст..12 ч.1
Конвенції ООН від 20.11.1989 р. « Про права
дитини» ( ратифікована Україною 27.02.1991
р.) держави-учасниці забезпечують
дитині , здатній сформулювати власні
погляди , право вільно висловлювати
ці погляди з усіх питань , що
стосуються дитини . причому поглядам
дитини приділяється належна увага
згідно з її віком і зрілістю. З цією
метою дитині , зокрема , надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового чи
адміністративного розгляду , що
стосується дитини , безпосередньо або
через представника.

У вітчизняному законодавстві теж
закріплено відповідні положення ,
зокрема згідно з положенням ст.. 171 СК
України дитина ,. яка може
висловити свою думку , має бути
вислухана при вирішенні спору між
батьками.

В судовому засіданні малолітня
ОСОБА_3 повідомила суду , що вона
проживає з мамою. Вона і сестра ОСОБА_4
хочуть проживати з мамою , але вони
бажають спілкуватися і з татом. Їм
подобається приходити до батька, вони
уроки з ним роблять , він їх водить на
прогулянки.

Згідно акту обстеження умов
проживання відповідачки ОСОБА_2 №21
від 21.01.2014 року , умови проживання
задовільні , створені умови для
проживання дітей.

Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права
дитини, дитина, яка не проживає з одним
чи обома батьками, має право
підтримувати на регулярній основі
особисті і прямі контакти з обома
батьками , за винятком випадків , коли
це суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач , являючись рідним батьком
дітей , любить своїх дітей і бажає
приймати участь в їх вихованні ,
спілкуватися з дітьми.Відповідачкою не
надано доказів, що спілкування батька з
дітьми шкодить останнім . Навпаки ,
діти радо йдуть на контакт з
батьком.Спілкування з батьком -це право
дитини, а не обов язок.Якщо дитина
через певні обставини відмовиться
бачитися з батьком, силувати її ніхто
не має права. Такий примус був би актом
неповаги до дитини.Так само і матір не
може, нехтуючи інтересами дитини і
проти її бажання, забороняти дитині
бачитися з батьком. В інтересах дітей
батькам необхідно дійсно знайти
спільну мову, щоб не здійснювати
негативний вплив на дітей..

Тому суд вважає, що в задоволенні
позовної вимоги про визначення місця
проживання дітей з позивачем можливо
відмовити. А якщо відповідачка в
подальшому буде перешкоджати
позивачу в його спілкуванні з своїми
дітьми, позивачу в судовому засіданні
роз яснено, що він має право звернутися
з позовом в суд про встановлення
часів побачення з дітьми.

Керуючись ст.ст. 153, 157, 158, 159 , 161
Сімейного Кодексу України, ст.ст. 209-215
ЦПК України, суд, -

В и р і ш и
в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
третя особа орган опіки та піклування
Олександрійської
райдержадміністрації про
встановлення місця проживання дітей -
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Кіровоградської області шляхом через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення .

Суддя