Справа № 145/2027/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"08" травня 2014 р. Тиврівський районний
суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняк І. О.

при секретарі Мазур О.П.

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Василівської сільської ради про
визнання права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами в порядку набувальної
власності, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в
якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконавчим
комітетом Василівської сільради
згідно рішення виконкому Тиврівської
районної ради за № 143 від 21.07.1988 р.,
належав житловий будинок з
господарськими спорудами,
розташований в АДРЕСА_1.

Спадщину на будинок, розташований в
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 ніхто не
прийняв і відумерлою не визнавав.

Вона з ОСОБА_4 були у дружніх
відносинах. ОСОБА_4 проживала одиноко.
Вона допомагала їй по господарству,
оскільки на той час ОСОБА_4 була в
похилому віці і потребувала сторонньої
допомоги.

Через деякий час після смерті ОСОБА_4
вона зі своєю сім'єю поселилася у її
будинку і до цього часу проживає в
ньому.

Відповідно до технічного паспорту КП
«ВООБТІ» домоволодіння, розташоване в
АДРЕСА_1 складається з житлового
будинку, означеного на плані КП
«ВООБТІ» літ. «А», 1943 року забудови,
вартістю 15 270 грн., з верандою «а»
вартістю 1 367 грн., тераси «а1» вартістю
976 грн., убиральні «В» вартістю 852 грн.,
літньої кухні «Г», вартістю 24 864 грн.,
літньої кухні «Д» вартістю 5002 грн.,
сараю «Е» вартістю 1207 грн., крана №1
вартістю 1 395 грн., хвіртки №2 вартістю 569
грн., воріт №3 вартістю 731 грн., хвіртки
№4 вартістю 569 грн., воріт №5 1065 грн.,
огорожі №6 вартістю 9034 грн., загальною
вартістю 62 901 грн.

Вона з 1992 року постійно проживає в
АДРЕСА_1. Більше 20 років вона відкрито
та безперервно володіє, користується
даною нерухомістю, утримує в належному
стані домоволодіння, обробляє земельну
ділянку.

Рішенням № 202 Василівської сільської
ради Тиврівського району від 06.06.2013 р.
їй у приватну власність передані
земельні ділянки загальною площею 0,3300
га. в АДРЕСА_1: для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд,
площею 0,2500 га; для ведення особистого
селянського господарства площею 0,0800
га.

Просить визнати за нею право власності
на житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, означений на плані КП «ВООБТІ»
літ. «А», 1943 року забудови, вартістю 15 270
грн., з верандою «а» вартістю 1 367 грн.,
терасу «а1» вартістю 976 грн., убиральню
«В» вартістю 852 грн., літню кухню «Г»,
вартістю 24 864 грн., літню кухню «Д»
вартістю 5002 грн., сарай «Е» вартістю 1207
грн., кран №1 вартістю 1 395 грн., хвіртку
№2 вартістю 569 грн., ворота №3 вартістю
731 грн., хвіртку №4 вартістю 569 грн.,
ворота №5 1065 грн., огорожу №6 вартістю
9034 грн., загальною вартістю 62 901 грн., в
порядку набувальної давності.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала, просить їх задоволити з
підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача Василівської
сільської ради в судове засідання не
з'явився. Василівська сільська рада
подала заяву, в якій просить справу
розглянути у відсутності її
представника, позов визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши представника позивача,
вважає, що позов підлягає до
задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набуваються за рішенням
суду.

Судом встановлено, що 13 грудня 1992 року
померла ОСОБА_4, яка проживала в
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на праві приватної власності
володіла житловим будинком з
господарськими спорудами,
розташованим в АДРЕСА_1, що
стверджується свідоцтвом про право
власності №69, виданим виконавчим
комітетом Василівської сільради 15.05.1991
р.

Спадщину на будинок, розташований в
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 ніхто не
прийняв і відумерлою не визнавав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були у дружніх
відносинах. ОСОБА_4 проживала одиноко,
позивачка допомагала їй по
господарству, оскільки на той час
ОСОБА_4 була в похилому віці і
потребувала сторонньої допомоги.

Через деякий час після смерті ОСОБА_4
позивачка ОСОБА_2 зі своєю сім'єю
поселилася у будинку в АДРЕСА_1, і до
цього часу проживає в ньому.

Позивачка вже протягом 20 років
відкрито, безперервно і добросовісно
володіє цим будинком, користується
даною нерухомістю, утримує в належному
стані домоволодіння, обробляє земельну
ділянку.

Рішенням Василівської сільської ради
Тиврівського району від 06.06.2013 р. № 202
ОСОБА_2 у приватну власність передані
земельні ділянки в АДРЕСА_1: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд, площею 0,2500 га, та для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,0800 га.

Претензій щодо правомірності
володіння позивачкою цим нерухомим
майном ніким не пред'являлось.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_2
добросовісно заволоділа житловим
будинком з господарськими будівлями та
спорудами в АДРЕСА_1, продовжує
відкрито, безперервно володіти цим
майном більше 20 років, а тому набула
право власності на це майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, ст. ст.328, 344 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1, означений на плані КП «ВООБТІ»
літ. «А», 1943 року забудови, вартістю 15 270
грн., з верандою «а» вартістю 1 367 грн.,
терасу «а1» вартістю 976 грн., убиральню
«В» вартістю 852 грн., літню кухню «Г»,
вартістю 24 864 грн., літню кухню «Д»
вартістю 5002 грн., сарай «Е» вартістю 1207
грн., кран №1 вартістю 1 395 грн., хвіртку
№2 вартістю 569 грн., ворота №3 вартістю
731 грн., хвіртку №4 вартістю 569 грн.,
ворота №5 1065 грн., огорожу №6 вартістю
9034 грн., загальною вартістю 62 901 грн., в
порядку набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом десяти діб з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засідання під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Ратушняк І. О.