Справа №591/9038/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/279/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 53
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Продімперіал» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, який мотивує
тим, що вона з 24.04.2013 року працювала на
посаді бухгалтера - касира ТОВ
«Продімперіал». 11 липня 2013 року
звільнилась з роботи за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України. При
звільненні відповідач своєчасно не
провів з нею розрахунку. Тому просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 11 липня по 01
вересня 2013 року в сумі 4416 грн. 49 коп. та
на відшкодування моральної шкоди 5000
грн.

Рішенням суду від 25 грудня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Продімперіал» на
користь ОСОБА_3 1945,92 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 100,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та постановити
нове, яким стягнути з відповідача ТОВ
«Продімперіал» середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 3972 грн. 92 коп. та на
відшкодування моральної шкоди 500 грн. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що в день звільнення
керівництво ТОВ «Продімперіал» не
пропонувало їй залишились і дочекатися
розрахунку. На її прохання 11.07.2013 року
виплатити їй розрахункові кошти за
відпрацьований час їй було
повідомлено, що вони ще не нараховані.
Суд першої інстанції вказаних обставин
не врахував та безпідставно не
задовольнив її позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час і місце
розгляду справи повідомлений у
встановленому цивільно-процесуальним
законодавством порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
24.04.2013 року згідно Наказу №13-037 ОСОБА_3
було прийнято на роботу у ТОВ
«Продімперіал» на посаду
бухгалтера-касира, що підтверджується
копією трудової книжки (а. с. 3).

11.07.2013 року ОСОБА_3 було звільнено з
роботи згідно наказу №13-051 за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України (а. с. 33).

23.07.2013 року ОСОБА_3 отримала листа з ТОВ
«Продімперіал» №33 від 15.07.2013 року в
якому її запрошували на підприємство
для одержання розрахункових коштів (а.
с. 35).

26.07.2013 року ТОВ «Продімперіал» отримало
листа позивачки від 23.07.2013 року з
проханням зарахувати належні їй
розрахункові кошти на її особистий
банківський рахунок в ПАТ «Ощадбанк»,
реквізити якого вона зазначила в листі
(а.с.5; 37).

Розрахункові кошти в розмірі 628, 70 грн.
ТОВ «Продімперіал» перерахувало
позивачці на її банківський рахунок
02.09.2013 року, що підтверджується
випискою з рахунку на а. с. 6.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
отримавши 26.07.2013 року лист позивачки
про перерахування розрахункових
коштів на її банківський рахунок,
відповідач, на виконання вимог ст. 116
КЗпП України, зобов'язаний був не
пізніше 27.07.2013 року здійснити виплату
позивачці заробітної плати, а тому
період затримки розрахунку складає з
28.07.2013 року по 01.09.2013 року. Відмовляючи в
стягненні середнього заробітку за час
затримки розрахунку за інший період, а
саме: з 12.07.2013 року по 27.07.2013 року, суд
першої інстанції послався на акт,
складений комісією з працівників ТОВ
«Продімперіал» 11.07.2013 року про те, що в
останній робочий день 11.07.2013 року
ОСОБА_3 було запропоновано затриматись
на підприємстві для отримання цього ж
дня розрахункових коштів, але
позивачка покинула місце роботи,
повідомивши, що надасть свої реквізити
для здійснення розрахунку. Зазначений
акт суд першої інстанції оцінив як
належний доказ на підтвердження того,
що в день звільнення ОСОБА_3
добровільно відмовилася від отримання
грошових коштів, маючи можливість
повідомити реквізити своєї
банківської картки, в день звільнення
цього не зробила.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна, так як
суд дійшов його неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для
справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України №13 віт
24.12.1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», викладених у п. 20, суд
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства суми в
день звільнення, на підставі ст. 117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України, якщо з позивачем не був
проведений кінцевий розрахунок при
звільненні, то відповідач повинен
сплатити його середній заробіток за
весь час затримки на день фактичного
розрахунку.

З табелю обліку використання робочого
часу ТОВ «Продімперіал» за липень 2013
року вбачається, що позивачка в день
звільнення відпрацювала 4 години та в
цей день розрахунок з нею не був
проведений. Належних доказів, які б
свідчили про те, що в день звільнення
позивачці була нарахована належна їй
до виплати заробітна плата та в цей
день роботодавець мав намір та
можливість її виплатити, відповідач
суду не надав. Лист про можливість
отримати розрахункові кошти
відповідач направив позивачці 15.07.2013
року та в ньому не повідомив позивачку
про нараховану суму заробітної плати,
як це передбачено ст. 116 КЗпП України.
Крім того навіть після отримання від
позивачки листа з реквізитами її
банківського рахунку, на який вона
просила перерахувати їй розрахункові
кошти, відповідач здійснив виплату
належної їй при звільненні заробітної
плати майже через місяць, після
отримання вказаного листа.

Таким чином, за відсутності доказів про
здійснення нарахування та наявність до
виплати, належних позивачці від ТОВ
«Продімперіал» сум в день звільнення,
акт, складений комісією з працівників
ТОВ «Продімперіал» 11.07.2013 року не можна
визнати належним доказом на
підтвердження відмови позивачки від
отримання цих сум в день звільнення,
так як сама позивачка вказаний факт
категорично заперечує.

Суд першої інстанції вказаних обставин
не з'ясував та прийшов до помилкового
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивачки середнього заробітку за час
затримки розрахунку тільки після
отримання заяви позивачки з проханням
перерахувати розрахункові кошти на її
банківський рахунок.

Отже, рішення суду на підставі п. п. 1, 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в
частині розміру середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні з 12.07.2013 року
по 01.09.2013 року в сумі 2837,80 грн. з
утриманням при виплаті податків та
інших обов'язкових платежів (з 12.07. по
27.08.2013 року - 11 р. дн. х 81.08 грн.
(середньоденна заробітна плата) = 891,88
грн. + 1945,92 грн. = 2837,80 грн.)

Щодо розміру грошової суми на
відшкодування моральної шкоди, то
колегія суддів вважає, вона визначена
судом першої інстанції з врахуванням
принципу розумності й справедливості,
відповідає характеру й обсягу
страждань, яких зазнала позивачка, та
інших обставин, що відповідає
роз'ясненням, які містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4, а тому
підстав для її збільшення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п.
п.1, 4, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 грудня 2013 року змінити в
частині розміру середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, стягнувши з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Продімперіал» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
12.07.2013 року по 01.09.2013 року в сумі 2837,80
гривень з утриманням при виплаті
податків та інших обов'язкових
платежів.

Виключити з абзацу другого
резолютивної частини рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 25
грудня 2013 року слова «всього 2045,92 грн.»

В іншій, оскаржуваній частині, рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 25
грудня 2013 року.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Продімперіал» на
користь держави судовий збір в сумі 121,80
гривень за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді