Справа № 2/461/201/13
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/1214/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Львівської міської ради -
Серватяк Л.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
представника Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
Серватяк Лілії Зіновіївни на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
24 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, третя особа - Львівська
міська рада, про визнання недійсною
додаткової угоди, визнання
зобов'язання за договором припиненим
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, стягнення коштів, -

встановила:

позивачі в березні 2012 року звернулись
до суду з позовом до Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та просили визнати
недійсною додаткову угоду № 22 від 23
лютого 2011 року до договору № 191 від 06
вересня 2010 року про пайову участь,
укладену між ними та Департаментом
економічної політики ЛМР, визнати
зобов'язання за договором № 191 від 06
вересня 2010 року про пайову участь та
додатковою угодою № 22 від 23 лютого 2011
року до цього договору припиненими
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог та стягнути з Департаменту
економічної політики ЛМР на їхню
користь 240 075,54 грн.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 покликались на те, що 05 квітня 2006
року між ними та відповідачем був
укладений договір на будівництво
багатоквартирного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
закладу торгівлі за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначеним договором було передбачено
сплату 237 261,75 грн. на розвиток
соціальної інфраструктури м. Львова. 23
лютого 2011 року між сторонами договору
№ 191 від 06.09.2010 року про пайову участь
укладено додаткову угоду № 22, згідно
якої сума пайового внеску на розвиток
соціальної інфраструктури м. Львова
збільшена з 237 261,75 грн. до 411 948,13 грн.
Проте, за адресою об'єкта будівництва -
АДРЕСА_1, на їх замовлення виконано
роботи по будівництву інженерних мереж
поза межами земельної ділянки наданої
для будівництва, які були передбачені
виданими їм технічними умовами на
загальну суму 477 337,29 грн.

В той же час, позивачі посилаються на
те, що перерахунок суми пайового внеску
є порушенням вимог п.2.2. ухвали
Львівської міської ради № 2779 від 09.07.2009
року, відповідно до якого вказана
ухвала не поширюється на відносини, що
виникають з укладених на час набрання
чинності цією ухвалою договорів про
сплату інвестиційного внеску. А
оскільки договір на будівництво № 92,
яким встановлений розмір пайового
внеску в сумі 237 261,75 грн. укладений
05.04.2009 року, тобто до набрання чинності
вищезазначеної ухвали Львівської
міської ради № 2779 від 09.07.2009 року, на них
не має поширюватись методика
розрахунку пайового внеску,
затверджена цією ухвалою.

Посилаючись на викладене позивачі
вважають, що згідно з вимогами ст.30
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011
року сума пайового внеску в розмірі 411
948,13 грн., визначена договором про
пайову участь № 191 від 06.09.2010 р. і
додатковою угодою до цього договору №
22 від 23.02.2011 року, повинна бути зменшена
на суму коштів витрачених замовником
на роботи по заміні інженерних мереж
поза межами земельної ділянки, яка
складає 477 337,20 грн. А відтак, зазначають
позивачі внаслідок цього їх
зобов'язання щодо сплати пайового
внеску має бути припинено зарахуванням
зустрічних однорідних вимог та
стягнуто з Департаменту економічної
політики ЛМР на їхню користь 240 075,54 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 24 грудня 2013 року
вищевказаний позов задоволено
частково.

Визнано недійсною додаткову угоду № 22
від 23 лютого 2011 року до договору про
пайову участь № 191 від 06 вересня 2010 року
укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради.

Визнано зобов'язання за договором про
пайову участь № 191 від 06 вересня 2010 року
і додатковою угодою до нього договору
№ 22 від 23 лютого 2011 року укладеним між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради припиненими зарахуванням
зустрічних однорідних вимог.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, просить
рішення скасувати й ухвалити нове, яким
відмовити у задоволені вимог
позивачів, посилаючись на те, що
рішення районного суду прийняте з
порушенням норм матеріального права, з
неправильним застосуванням норм
процесуального права, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, апелянт зазначає, що
обґрунтовуючи кошторисну вартість
здійснення будівництва інженерних
мереж, позивачі покликаються на
договір підряду, договір про вартість
виконаних робіт та акт приймання
виконаних робіт, однак не подано жодних
доказів оплати робіт за цими
договорами, а в ухвалі Львівської
міської ради про прийняття інженерних
мереж зазначена лише балансова їх
вартість. А відтак, зазначає апелянт,
про те, що сплата пайового внеску
припинена зарахуванням зустрічних
однорідних вимог не підтверджується.
Крім того, апелянт посилається на те, що
суд залишив поза увагою те, що на момент
укладення договору про пайову участь
Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не набрав
чинності та те, що звернення позивачів
із позовом у березні 2012 року спрямоване
на ухилення від взятих на себе
передбаченим договором, який був
укладений до прийняття будинку в
експлуатацію, зобов'язань та те, що
договірні відносини між сторонами щодо
укладення додаткової угоди виникли
після набрання чинності ухвали
Львівської міської ради № 2779 від 09.07.2009
р.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05
квітня 2006 року між позивачами ОСОБА_4,
ОСОБА_3 (які є замовниками), з одної
сторони, та Управлінням архітектури та
містобудування Львівської міської
ради, з другої сторони, укладено
договір № 92 на будівництво
багатоквартирного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
закладу торгівлі за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.7).

Відповідно до пп.2.2.2. п. 2.2. зазначеного
вище Договору замовники зобов'язались
сплатити 237 261,75 грн. на розвиток
соціальної інфраструктури м. Львова.

На виконання своїх договірних
зобов'язань позивачами 06 квітня 2006 року
було сплачено в міський бюджет м.
Львова 71 178,53 грн. (а.с.8).

06 вересня 2010 року між позивачами і
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради укладено
договір про пайову участь № 191 (а.с.9).

Відповідно до пп. 2.2. замовник
зобов'язався з врахуванням раніше
сплачених згідно із договором на
будівництво № 92 від 05 квітня 2006 року
коштів, сплатити пайовий внесок на
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова в сумі 166 083,22
грн. терміном до 01.01.2012 року (тобто цю ж
суму коштів, що було передбачено
договором № 92 на будівництво
багатоквартирного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
закладу торгівлі, лише було
встановлено термін сплати коштів).

23 лютого 2011 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 22 про внесення
доповнень до договору про пайову
участь від 06.09.2010 р. № 191 (а.с.10). Згідно з
умовами зазначеної додаткової угоди
сторони погодили сплату пайового
внеску в сумі 411 948,13 грн.

Ухвалою № 1697 від 03 квітня 2008 року
Львівської міської ради «Про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова» затверджено
Положення про порядок залучення коштів
інвесторів (замовників, забудовників)
на розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова та
визнано таким, що втратили чинність
рішення виконавчого комітету від 04.04.2003
№ 236 «Про порядок залучення коштів
інвесторів (замовників) на розвиток
соціальної інфраструктури м. Львова».
Ухвалою Львівської міської ради № 2779
від 09.07.2009 року було внесено зміни до
Ухвали Львівської міської ради від 03
квітня 2008 року № 1697 «Про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова» та
затверджено Положення про пайову
участь (внесок) замовників у створенні
та розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова.
Додатком № 1 до вказаного Положення
було затверджено методику розрахунку
пайового внеску замовників. Відповідно
до положень п. 2.2 Ухвали Львівської
міської ради № 2779 від 09.07.2009 року
вказана ухвала не поширюється на
відносини, що виникають з укладених на
час набрання чинності цієї ухвали
договорів про сплату інвестиційного
внеску.

Встановлено, що фактично додатковою
угодою Департаментом економічної
політики Львівської міської ради було
встановлено суму 411 948 грн.13 коп.
внаслідок перерахунку суми пайового
внеску на підставі вищевказаного
Положення та затвердженої нею методики
розрахунку, що не оспорюється
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» визначено, що при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.

Пунктом 2 цієї ж постанови Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
судам необхідно враховувати, що згідно
із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Згідно ст. 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» акти
ради, сільського, селищного, міського
голови, голови районної в місті ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Таким чином, визнаючи недійсною
додаткову угоду № 22 від 23 лютого 2011
року, укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради районний суд
вірно виходив з того, що відповідно до
положень п. 2.2 Ухвали Львівської
міської ради № 2779 від 09.07.2009 року
вказана ухвала не поширюється на
відносини, що виникають з укладених на
час набрання чинності цієї ухвали
договорів про сплату інвестиційного
внеску. Зважаючи на вимоги вказаної
норми, дії відповідача щодо
перерахунку пайового внеску позивачам
є порушенням вимог п. 2.2 ухвали № 2779 від
09.07.2009 року, оскільки договір (за № 92) на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку з
будовано-прибудованим закладом
торгівлі на АДРЕСА_1, яким встановлений
розмір пайового внеску в сумі 237 261 грн.
75 коп., укладений 05 квітня 2006 року, тобто
до набрання чинності вищезазначеною
ухвалою Львівської міської ради.

Згідно з п.4 ст.30 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у технічних умовах враховується, що
місце приєднання інженерних мереж
замовника до магістральних чи інших
інженерних мереж розташовується на
межі земельної ділянки замовника або
за його згодою на території такої
земельної ділянки.

Пунктом 5 ст.30 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», в редакції, що була чинною
на час набрання Законом чинності
(опублікований в газеті «Голос
України» № 45 від 12.03.2011 року), який
набрав чинності з дня його
опублікування, було передбачено, що
якщо технічними умовами
передбачається необхідність
будівництва замовником інженерних
мереж або об'єктів інженерної
інфраструктури поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на суму
їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.

У разі якщо кошторисна вартість
будівництва інженерних мереж та/або
об'єктів інженерної інфраструктури
перевищує розмір пайової участі
замовника у розвитку інфраструктури
населеного пункту, орган місцевого
самоврядування приймає рішення про
відшкодування замовнику різниці між
здійсненими витратами та розміром
пайової участі замовника у розвитку
інфраструктури населеного пункту.

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього
Закону передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом, діють у
частині, що не суперечить цьому Закону.

Встановлено, що Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівводоканал» видано технічні
умови № 15-3710 від 10 червня 2005 року на
підключення багатоквартирного
житлового будинку з
вбудовано-прибудованим закладами
торгівлі за адресою: АДРЕСА_1, погоджені
начальником Управління інженерного
господарства Львівської міської ради,
якими передбачено умови проведення
робіт з будівництва і реконструкції
зовнішніх мереж і споруд, а саме
проектування та прокладення
водопроводу Д-150 мм. довжиною 120 п.м. по
вул. Ржегорджа до об'єкту; умовами
каналізації - запроектувати та
прокласти каналізаційний колектор
розрахункового діаметру довжиною
орієнтовно 280 п/м. від об'єкту до
колектора 500 мм. вул. Ржегорджа (а.с.11).

22 грудня 2008 року Відкритим акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» видано
технічні умови № 19/4538-08 по газифікації
вищевказаного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
торгівлі, якими передбачено
прокладення вуличного газопроводу
середнього тиску по вул. Липинського
довжиною 100 п.м.

11 липня 2009 року Львівською дирекцією
Відділу планування і розвитку мереж
ВАТ «Укртелеком» видано технічні умови
за № 234, якими передбачено прокладення
кабелю від вулиці Липинського (ТС 1031) до
адреси вказаного вище будинку.

Як вбачається із довідки про вартість
виконаних підрядних робіт (форма КБ-3)
за жовтень 2009 року та актів
приймання-виконання будівельних робіт
за жовтень 2009 року (форма КБ-2) по
будівництву багатоквартирного
житлового будинку з
вбудовано-прибудованим закладом
торгівлі по АДРЕСА_1 м. Львова виконано
роботи по заміні зовнішніх мереж, а
саме замінено зовнішні мережі слабких
струмів на суму 23 637,00 грн.; зовнішні
мережі газопостачання на суму 56 497,00
грн.; та зовнішні мережі водопостачання
і каналізації на суму 317 647,00 грн.

На підставі вказаних документів, судом
встановлено, що за адресою по об'єкту
вказаного вище будівництва позивачами
виконано робіт по будівництву
інженерних мереж, які були передбачені
технічними умовами поза межами
земельної ділянки на загальну суму 477
337,29 грн.

05 жовтня 2012 року позивачі звернулись із
заявою до Департаменту економічної
політики Львівської міської ради про
прийняття на баланс створену мережу
слабких струмів вартістю 23 637,00 грн.,
мережу газопостачання вартістю 56 497,00
грн. та мережу водопостачання і
каналізації вартістю 317 647,00 грн.
багатоквартирного житлового будинку з
вбудовано-прибудованим закладом
торгівлі, звільнивши їх від сплати
пайового внеску в сумі 411 948,13 грн.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 04 березня
2011 № 265 «Про погодження акта готовності
об'єкта до експлуатації -
багатоповерхового житлового будинку з
вбудовано-прибудованим закладом
торгівлі на АДРЕСА_1 об'єкт здано в
експлуатацію.

Ухвалою Львівської міської ради від 30
травня 2013 року № 2318 «Про прийняття у
власність територіальної громади м.
Львова інженерних об'єктів» прийнято
безоплатно у власність територіальної
громади м. Львова від позивачів
зовнішні водопровідні мережі
балансовою вартістю 77 618,3 грн. і
зовнішні каналізаційні мережі
балансовою вартістю 285 307,8 грн. до
житлового будинку на АДРЕСА_1 у м.
Львові.

Відтак, з урахуванням ст.601 ЦК України,
ст.30 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» районний
суд вірно прийшов до висновку про
визнання зобов'язання за договором про
пайову участь, укладеним між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та Департаментом економічної
політики Львівської міської ради
припиненими зарахуванням зустрічних
однорідних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради Серватяк Лілії
Зіновіївни відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.