Справа № 309/676/14
Провадження № 2/309/938/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі:
головуючого-судді
Довжанин М. М.

при
секретарі Попадинець Я.
В.

з участю представника
відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 21 грудня
2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір б/н.

Згідно даного договору ОСОБА_2 отримала
від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в
розмірі 4000 грн. і зобов'язалася
повернути кредит зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
річних з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості мало здійснюватися за
графіком погашення кредиту та
процентів.

Однак, відповідачка ОСОБА_2
зобов'язання згідно умов договору
належним чином не виконала, а тому
позивач вважає, що станом на 25.12.2013 року
заборгованість відповідачки перед
банком становить 16857,55 грн., яку позивач
просить стягнути з відповідачки на
його користь.

В судове засідання представник
позивача не з'явився. До суду подав
заяву про розгляд справи без його
участі. Позов підтримує.

Предстанвик відповідачки ОСОБА_1, що
діє на підставі довіреності проти
задоволення позову заперечив. Пояснив
суду, що відповідача даного кредитного
договору не укладала і кредитні кошти
не отримувала. Крім цього, просив суд
відмовити в задоволенні позову з тих
підстав, що позивачем пропущені строки
позовної давності, оскільки кредитна
карта по спірному договору була видана
21.12.2006 року строком до липня 2008 року.

В порядку, передбаченому ст. 169 ЦПК
України суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
представника позивача і постановити
рішення на підставі пояснень
представника відповідача та наявних у
справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази по
справі, суд вважає, що позов не підлягає
до задоволення, виходячи з наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
згідно кредитного договору б/н від 21
грудня 2006 року відповідачці ОСОБА_2
позивачем було надано кредит в сумі 4000
грн. з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, тобто до
липня 2008 року, що зазначається у
розділі шостому заяви.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що заслуговують на увагу твердження
відповідача про те, що строк дії
договору кредиту закінчився у липні 2008
року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

З наведеного вбачається, що
встановлений законодавством строк
пред'явлення позову до відповідача на
сьогоднішній день минув.

Крім цього, з п. 3.4 кредитного договору
вбачається, що клієнт (відповідач)
використовує платіжку картку як засіб
безготівкових розрахунків за товари.

Тобто, в даному випадку має місце
споживче кредитування, а тому, суд
вважає, що при вирішенні даного спору
до застосування підлягають норми ЗУ
«Про захист прав споживачів».

Пунктом 31 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» судам дано роз'яснення,
що враховуючи положення пункту 7
частини тринадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що за таких обставин до
правовідносин між сторонами
підлягають застосуванню строки
позовної давності, з урахуванням чого в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором кредиту слід
відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що твердження
представника відповідача про те, що
кредитний договір його довірителька не
укладала та кредитні кошти не
отримувала, не заслуговують на увагу,
оскільки на підтвердження таких
пояснень ОСОБА_2 не представила суду
належних та допустимих доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що в
договорі кредиту наявні відомості про
відповідачку (її ім'я, дата та місце
народження, місце проживання,
паспортні дані, підписи на договорі),
які позивач сам не міг отримати. Такі
докази вказують на те, що позивачка
зверталася до позивача з питанням
оформлення кредитного договору та
отримувала кредитні кошти.

Протилежного відповідачка та її
довіритель суду не довели, а тому
відмовити у задоволенні позову з цих
доводів суд не знаходить підстав.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення судових витрат, то суд
вважає, що виходячи із змісту положень
ст. 88 ЦПК України вона також не підлягає
до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 3, 16, 257, 267 ЦК України, ст.
11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд -

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 16857 грн. 55 коп. та судових витрат в
сумі 243 грн. 60 коп. - відмовити у зв'язку
із спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Суддя Хустського

районного суду:
підпис Довжанин М. М.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду
Довжанин М. М.