Провадження №2/761/633/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Білошапка Ю.О.,
Ляпкало Н.В., Савченко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Представництва «Акзо Нобл
Репрезентетів офісіз Б.В.» про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Представництва «Акзо
Нобл Репрезентетів офісіз Б.В.» про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що
з 20.11.2007 р. по 15.10.2012 р. він працював у
відповідача на посаді провідного
спеціаліста. Наказом № 120і від 15.10.2012 р.
звільнений з займаної посади за п.1 ст.36
КЗпП України (за угодою сторін). При
звільненні відповідач не виплатив йому
заробітну плату за вересень та жовтень
2012 року, а саме компенсації за службове
відрядження на загальну суму 8565,50 грн.,
не повідомив його в день звільнення про
виплату всіх сум, що належать. Вважає,
що через невиплату усіх належних йому
сум, відповідач допустив порушення
його прав. Просив суд стягнути з
відповідача на його користь 8565,50 грн.
заробітної плати, середній заробіток
за час затримки розрахунку в розмірі
165925,53 грн., а на користь держави штраф за
порушення встановлених строків
розгляду претензії та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
позову.

В процесі розгляду справи позивач
подав заяви про зміну позовних вимог та
просив суд стягнути з відповідача на
його користь заборгованість
розрахунку при звільнені в розмірі 8565,50
грн., середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні
станом на 30.01.2014 року в розмірі 215260,83
грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги відповідно до
заяви про зміну позовних вимог
підтримали, посилаючись на обставини
викладені в ній та просили
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
зазначив, що позивачу при звільненні
було повністю виплачено його заробітну
плату за вересень 2012 року в розмірі
11275,46 грн. заробітну плату за 11 робочих
днів у жовтні 2012 року в розмірі 6611,00
грн., компенсацію за 29 днів
невикористаної відпустки в розмірі
14323,23 грн. і додаткову, непередбачену
законом, але обумовлену угодою сторін,
компенсацію в розмірі 34861 грн., що
відповідає розміру трьох місячних
посадових окладів позивача, тобто
розрахунок з позивачем був проведений
повністю. Службове відрядження за
кордон позивач здійснив самовільно,
без дозволу керівника представництва,
а поданий ним звіт про відрядження не
відповідає Інструкції про службові
відрядження. Зазначив, що за скаргами
позивача проводились перевірка у
відповідача державною інспекцією з
питань праці, жодних порушень щодо не
виплати позивачу коштів при звільненні
встановлено не було. Крім цього вважає,
що позивачем пропущений трьохмісячний
термін звернення до суду з даними
позовними вимогами. Просив у позові
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представника, представника
відповідач, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом позивач
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за службове
відрядження невиплачене при
звільненні та середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.11.2007
року по 15.10.2012р. працював в
Представництві «Акзо Акзо Нобл
Репрезентетів офісіз Б.В.» на посаді
провідного спеціаліста.

Статтею 2 Закону України "Про оплату
праці" визначено структуру оплати
праці, до якої відноситься основна
заробітна плата, додаткова заробітна
плата, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

У відповідності до вимог ст. 121 КЗпП
України працівники мають право на
відшкодування витрат та одержання
інших компенсацій у звязку з
службовими відрядженнями.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимог про
розрахунок.

Судом встановлено, що наказом № 120і від
15.10.2012 року позивач ОСОБА_1 звільнений 15
жовтня 2012 року по ст. 36 п.1 КЗпП України
(за угодою сторін).

Відповідно до виписки з розрахунку про
звільнення позивача від 15.10.2012 року,
вбачається, що у зв'язку з звільненням
позивача на його рахунок було
перераховано 45932 грн., з яких:
компенсація за невикористану
відпустку в розмірі 14323,23 грн.,
заробітна плата за 11 днів роботи в
період з 1 по 15 жовтня 2012 р. - 6611,00 грн.,
виплата добових за відрядження в
розмірі 4828,50 грн., компенсація в якості
вихідної дотації при звільненні за
угодою сторін в розмірі 30032,50 грн.
(а.с.12-13). Даних обставин позивач у
судовому засіданні не заперечив.

Листом ПАТ «ПУМБ» в м. Києві за № 9913 від
16.10.2013 р. та карточкою рахунку
підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 у 15
жовтня 2012 року було перераховано від
Представництва «Акзо Акзо Нобл
Репрезентетів офісіз Б.В.» кошти в
розмірі 45932,48 грн.

Крім цього, з Акту перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю державної
інспекції України з питань праці
територіальної державної інспекції з
питань праці у м. Києві від 25.10.2013 року
вбачається, що жодних порушень щодо
невиплати працівникам представництва
грошової компенсації за службові
відрядження не встановлено п.8.1.3. акту
(а.с. 33).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач як доказ на обґрунтування
заявлених вимог надав суду не завірену
належним чином ксерокопію декларації
коштів по службовому відрядженні (а.с.
69,71), які підписані лише позивачем.
Однак в них відсутній підпис керівника
установи та підпис касира, а тому дані
декларації судом до уваги не
приймаються.

Суд також критично ставиться до
пояснень позивача про те, що йому не
було відомо розмір сум, які належать
йому до виплати під час звільнення,
оскільки з акту від 15.10.2012 вбачається,
що позивач відмовився письмово
підтвердити факт ознайомлення з цими
розрахунками.

Оцінюючи зібрані по справі докази в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача невиплачених витрат у
зв'язку зі службовим відрядженням в
сумі 8 565,50 грн. в їх сукупності та
співставленні, належності,
допустимості, достовірності кожного
доказу окремо, а також їх достатності і
взаємному зв'язку, суд приходить до
висновку про їх необґрунтованість
належними доказами, не доведеність та
необхідність відмови у їх задоволенні.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України зазначено,
що у випадку не виплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
визначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору щодо їх розміру
підприємство, установа, організація
зобов'язані виплатити працівнику його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Приймаючи до уваги те,
що судом не вставлено існування не
виплачених на користь позивача сум на
час розгляду справи і на час звільнення
позивача, а тому для стягнення з
відповідача на його користь середнього
заробітку за час затримки повного
розрахунку при звільненні правові
підстави також відсутні, а позовні
вимоги і в цій частині задоволенні не
підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України
та на підставі ст.ст.116, 117,121 КЗпП
України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Представництва
«Акзо Нобл Репрезентетів офісіз Б.В.»
про стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: