У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Тернівської сільської ради
Тячівського району Закарпатської
області про скасування рішення
виконавчого комітету, за касаційною
скаргою Тернівської сільської ради
Тячівського району Закарпатської
області на рішення Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 28 серпня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
скасувати рішення виконавчого
комітету Тернівської сільської ради №
46 від 26 червня 2008 року про оформлення за
ОСОБА_4 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
зазначеним рішенням виконавчого
комітету Тернівської сільської ради №
46 від 26 червня 2008 року за її батьком
ОСОБА_4 оформлено право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1. Проте
зазначене рішення є незаконним,
оскільки будинок є спільною сумісною
власністю батька та матері, після
смерті якої у 1996 році позивач
успадкувала ј частину будинку. Крім
того, у будинку зареєстрована
неповнолітня дочка позивача,
ІНФОРМАЦІЯ_1, тому виконавчий комітет
повинен був отримати дозвіл органу
опіки та піклування.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 28 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 24 жовтня 2013 року, позов
задоволено. Скасовано рішення
виконкому Тернівської сільської ради
Тячівського району Закарпатської
області № 46 від 26 червня 2008 року про
оформлення за ОСОБА_4 права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Тернівська
сільська рада Тячівського району
Закарпатської області просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Тернівської
сільської ради № 46 від 26 червня 2008 року
за ОСОБА_4 оформлено право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

На час смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_3 із своїм чоловіком ОСОБА_6 та
малолітньою ОСОБА_7 проживали АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов та скасовуючи
рішення виконавчого комітету
Тернівської сільської ради про
оформлення права власності на будинок,
суди виходили із того, що на час смерті
ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року - ОСОБА_3, її
чоловік ОСОБА_6 та малолітня дочка
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали у
спірному будинку, а рада не надала
доказів виконання вимог ч. 4 ст. 177 СК
України .

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української
РСР спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

якщо він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном;

Дійшовши висновку про те, що після
смерті матері ОСОБА_5 позивачу належить
ј частина спірного будинку, поза увагою
суду залишились підстави позову, а
саме: будинок був самочинно
побудований батьками позивача у 1980
році; вона вступила в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
на день смерті матері проживала у
будинку; будинок купив ОСОБА_9

Згідно із ч. 1 ст. 105 ЦК Української РСР,
чинного на час будівництва будинку,
громадянин, який збудував або будує
жилий будинок, здійснив або здійснює
його перебудову чи прибудову без
встановленого дозволу, або без належно
затвердженого проекту, або з істотними
відхиленнями від проекту, або з грубим
порушенням основних будівельних норм і
правил, не вправі розпоряджатися цим
будинком чи частиною його (продавати,
дарувати, здавати в найом тощо).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції не
з'ясував, чи відкрилась після смерті
ОСОБА_5 спадщина та чи входив будинок до
складу спадщини, чи виникло у позивача
право власності на частину будинку
після смерті матері ОСОБА_5, чи порушені
права позивача оспорюваним рішенням
виконавчого комітету сільської ради.

Крім того, суд першої інстанції
неправильно застосував до спірних
правовідносин ст.1218 ЦК України,
оскільки на час смерті ОСОБА_5 та
відкриття після її смерті спадщини
чинним був ЦК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 177 СК України дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло. Згідно із
ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виконавчий
комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради в межах своїх повноважень приймає
рішення. Рішення виконавчого комітету
приймаються на його засіданні
більшістю голосів від загального
складу виконавчого комітету і
підписуються сільським, селищним,
міським головою, головою районної у
місті ради. Із матеріалів справи
вбачається, що виконавчий комітет
Тернівської сільської ради 26 червня 2008
року прийняв рішення № 46, яким оформив
право власності за ОСОБА_4 на житловий
будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1
(а.с. 9).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не дав оцінку рішенню
виконавчого комітету сільської ради,
не з'ясував, чи є таке за своїм змістом
правочином і чи підлягає застосуванню
до спірних правовідносин ч. 4 ст. 177 СК
України.

Із матеріалів справи вбачається, що 16
червня 2009 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_9
домоволодіння - житловий будинок по
АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Суд першої інстанції відповідно до ст.
35 ЦПК України не вирішив питання про
залучення до участі у справі ОСОБА_9, не
врахував, що рішення суду може
вплинути на права останнього.За
змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку
доказів.Перевіряючи в апеляційному
порядку законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

З огляду на допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
суду першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.
Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернівської
сільської ради Тячівського району
Закарпатської області задовольнити
частково.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 28 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24 жовтня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко