Справа № 140/603/14-ц Провадження №
22-ц/772/1421/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Науменко С.М. Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк»

на ухвалу Немирівського районного суду
Вінницької області від 07 березня 2014
року про забезпечення позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання зобов'язання виконаним,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій, -

встановила:

Ухвалою судді Немирівського суду
Вінницької області від 07 березня 2014
року заборонено ПАТ КБ «Приватбанк»
вчиняти дії щодо нарахування неустойки
за договором про іпотечний кредит
№VINWGI від 01.04.2008 року та додаткової
угоди від 04.08.2008 року, а також вчиняти
дії щодо зміни умов даних угод чи їх
розірвання у односторонньому порядку
до дня набрання рішенням у цивільній
справі законної сили.

Не погодившись із даною ухвалою ПАТ КБ
«Приватбанк» через свого представника
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Представник відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» - Рой В.Л. вимоги
апеляційної скарги підтримав на
умовах, викладених у ній.

Представники позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5
проти вимог апеляційної скарги
заперечують, просять залишити в силі
ухвалу суду першої інстанції як
законну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

ОСОБА_2 звернулася в районний суд з
позовом до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання зобов'язання
виконаним, визнання дій неправомірними
та зобов'язання до вчинення дій.

Згідно з позовною заявою просила
визнати зобов'язання позивача за
договором про іпотечний кредит від
01.04.2008 року та додатковою угодою від
04.08.2008 року до нього, припиненими та
виконаними у повному обсязі; визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування до сплати суми винагороди
за резервування ресурсів за
вищевказаними договорами за період
після дострокового погашення кредиту -
27.02.2014 року, а також зобов'язати
відповідача вчинити дії щодо видачі
довідки про отримання в повному обсязі
виконання зобов'язання позичальником
за договором про іпотечний кредит від
01.04.2008 року та додатковою угодою від
04.08.2008 року.

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_2
подала заяву про забезпечення позову,
за змістом якої спираючись на
припущення щодо можливого нарахування
банком суми неустойки та вчинення
інших дій як заходів відповідальності
за договором іпотечного кредиту,
просила заборонити відповідачу
вчинення дій щодо нарахування
неустойки та зміни умов договору про
іпотечний кредит від 01.04.2008 року та
додаткової угоди чи його розірвання у
односторонньому порядку до дня
набрання рішенням у цивільній справі
за її позовом законної сили.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 шляхом
заборони ПАТ КБ «Приватбанк» вчиняти
дій щодо нарахування неустойки та
зміни умов Договору про іпотечний
кредит від 01.04.2008 року та додаткової
угоди чи його розірвання у
односторонньому порядку до дня
набрання рішенням у цивільній справі
законної сили, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що невжиття
заходів забезпечення позову може
ускладнити виконання рішення суду в
частині визнання зобов'язання
виконаним, визнання дій неправомірними
та зобов'язання до вчинення дій.

Такий висновок судом першої інстанції
зроблений передчасно, внаслідок
неповного з'ясування обставин справи
та з порушенням норм процесуального
права, які полягають в наступному.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Згідно з статтею 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: 1) причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; 2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
152 ЦПК України є заборона вчиняти певні
дії.

Пленум Верховного Суду України в
Постанові в п. 4 Постанови від 22 грудня
2006 року №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Крім того, в пункті 7 зазначеної
Постанови Пленум Верховного Суду
України роз'яснив, що ухвала про
забезпечення позову постановляється в
порядку, визначеному статтею 209 ЦПК
України і повинна включати
мотивувальну частину, де поряд із
зазначенням мотивів, із яких суд (суддя)
дійшов висновку про обґрунтованість
припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення може в майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення, наводиться
посилання на закон, яким суд керувався
при постановленні ухвали.

Зазначені роз'яснення суд не прийняв до
уваги, постановив ухвалу про заборону
вчинення дій - нарахування неустойки та
зміни умов, чи розірвання договору про
іпотечний кредит та додаткової до
нього угоди, не взявши до уваги, що
позовні вимоги ОСОБА_2 зводяться до
визнання припиненими та виконаними у
повному обсязі її зобов'язань за
договором про іпотечний кредит та
додаткової угоди, про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
нарахування суми винагороди за
резервування ресурсів за вказаними
правочинами та зобов'язання
відповідача видати довідку про
отримання в повному обсязі виконання
позичальником зобов'язань за договором
про іпотечний кредит та додаткової
угоди.

Водночасдії банку з нарахування
неустойки,щодо зміни умов договору про
іпотечний кредит і додаткової угоди, чи
їх розірвання в односторонньому
порядку жодним чином не
перешкоджатимуть виконанню рішенню
суду за позовом, а відтак підстави для
забезпечення даного позову в спосіб,
про який просив позивач, відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції належним чином не з'ясував
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення даного
питання та дійшов помилкового висновку
про задоволення заяви ОСОБА_2 про
забезпечення її позову шляхом заборони
ПАТ КБ «Приватбанк» вчинення дій,
зокрема в частині нарахування
неустойки та зміни умов, чи розірвання
договору про іпотечний кредит та
додаткової до нього угоди до набрання
чинності рішенням суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Отже ухвала Немирівського районного
суду від 07 березня 2014 року підлягає
скасуванню з постановленням ухвали про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду
Вінницької області від 07 березня
2014року про забезпечення позову
скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/
Стадник І.М.Судді: З оригіналом вірно:
Суддя апеляційного суду
/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/
Голота Л.О. Стадник І.М.