Справа №
провадження № 2/138/340/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 травня 2014 року
Могилів-Подільський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючої, судді
Капацин Л.В.

з участю: секретаря
Політанської Т.М.

представника позивача адвоката
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
адвоката ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Могилеві-Подільському в приміщенні
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, відділу
державної виконавчої служби
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам, ціна
позову 39 200 грн., -

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ВДВС Могилів-Подільського
міськрайонного управління юстиції
Вінницької області про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам,
мотивуючи тим, що з ОСОБА_2 він
перебував у зареєстрованому шлюбі. Від
спільного подружнього життя у сторін
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_7, які
проживають разом із відповідачем.
Проте, сімейне життя між ними не
склалося і 06.08.2010 року їхній шлюб було
розірвано. Відповідно до рішення суду
від 2010 року з нього на користь ОСОБА_2 на
утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7
стягнуто аліменти по 500 грн. щомісячно
на кожну дитину, починаючи з 01.02.2010 року.
Пізніше позивач створив іншу сім'ю, в
якій ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка
ОСОБА_8. На даний час на його утриманні
знаходяться троє неповнолітніх дітей
та непрацююча дружина. Відповідно до
розрахунків Могилів-Подільського ВДВС
станом на 1 грудня 2013 року в нього
утворилася заборгованість по
аліментам в розмірі 39 200 грн., однак, ця
заборгованість виникла у зв'язку з
недостовірними твердженнями ОСОБА_2
про те, що вона ніяких аліментів не
отримувала. Незважаючи на те, що
позивач надав виконавчій службі всі
необхідні підтверджуючі банківські
документи, працівники
Могилів-Подільського ВДВС не
розібралися у ситуації, що склалася, та
не провели відповідну службову
перевірку. Позивач просить звільнити
його від сплати заборгованості по
аліментам в розмірі 39 200 грн. на користь
ОСОБА_2 на утримання їхніх дітей ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на підставі ч.2 ст.197 СК
України, оскільки він не має ніякої
заборгованості .

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просить
їх задовольнити, надала пояснення,
аналогічні тим обставинам, що
викладені в позові. Підтвердила, що
позивач ОСОБА_5 працює в Росії, на його
утриманні знаходяться троє дітей та
непрацююча дружина. На утримання дітей
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він виплачував
аліменти в повному обсязі , кошти
надсилав переводами через «Western Union»,
електронним переказом «Укрпошта»,
перераховував кошти через термінали на
картки «ПриватБанк» та «Ощадбанк», що
відкриті на ім'я ОСОБА_2 та їхнього сина
ОСОБА_6. Також ОСОБА_5 здійснював
перекази аліментів на ім'я племінниці
відповідача - ОСОБА_10, через те що син
ОСОБА_6 навчався у м. Києві і проживав у
неї. Оскільки позивач працював у Росії
і отримував заробітну плату у доларах,
тому здійснював перекази в іноземній
валюті. Він просив своїх знайомих, які є
громадянами Росії, оформити дані
перекази , тому що для здійснення такої
банківської операції необхідно було
надати нотаріально завірену копію
перекладу його українського паспорта,
проте він на це не мав часу. Згідно з
розрахунками Могилів-Подільського
ВДВС станом на грудень 2013 року у
позивача нібито утворилася
заборгованість по аліментам в розмірі
39 200 грн., але ОСОБА_5 двічі звертався до
виконавчої служби з поясненнями та
надавав відповідні документи на
підтвердження сплати аліментів в
повному обсязі, проте його доводи не
були взяті до уваги. Державний
виконавець посилається на твердження
відповідача, що вона нібито аліменти
на утриманні дітей не отримувала.
Представник позивача просить на
підставі ч. 2 ст. 197 СК України звільнити
ОСОБА_5 від сплати заборгованості за
аліментами в розмірі 39200 грн., вважає
при цьому іншою обставиною, що має
істотне значення, яка передбачена
даною нормою закону, відсутність у
платника аліментів будь-якої
заборгованості по їх сплаті.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнали, при цьому
представник суду пояснила, що
відповідач ОСОБА_2 з вересня 2010 року по
грудень 2013 року включно аліменти на
утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не
отримувала, тому у позивача ОСОБА_5
виникла заборгованість в сумі 39200 грн.
Починаючи з вересня 2010 року ОСОБА_2
двічі отримала грошові перекази від
позивача, а саме: у літку 2013 року та у
січні 2014 року по 1000 грн., останні
надійшли із м. Сніжне Донецької
області. Також син ОСОБА_6 отримав
одноразову допомогу від батька в
розмірі приблизно 2500 грн. на придбання
спортивного одягу. Син в даний час
навчається і проживає в іншому місті, а
дочка ОСОБА_7 мешкає разом із матір'ю.
Позивач злісно ухиляється від сплати
аліментів, не відповідає на телефонні
дзвінки, не проживає за місцем
реєстрації, тому ОСОБА_2 була змушена
звернутися із заявою про оголошення
його в розшук. Ухвалою суду ОСОБА_5 був
оголошений в розшук та відносно нього
було прийнято рішення про тимчасове
обмеження його у праві виїзду за межі
України. Представник відповідача
вважає позов безпідставним, зокрема, і
через те, що ч. 2 ст. 197 СК України, на яку
посилається позивач та його
представник, регулює інші
правовідносини, ніж ті, що склалися між
сторонами. Для застосування даної
норми закону необхідно, щоб платник
аліментів визнавав свою
заборгованість, і при цьому просив
звільнити його від такої
заборгованості у зв'язку, наприклад, з
важкою хворобою, однак, в даному
випадку позивач не визнає наявність
заборгованості, а тому невірно ставити
питання про звільнення його від
заборгованості по аліментам. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - ВДВС
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, суду
пояснив, що у ВДВС Могилів-Подільського
міськрайонного управління юстиції на
виконанні знаходився виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 500 грн. щомісячно на
кожну дитину. ОСОБА_2 неодноразово
зверталася до ВДВС відносно стягнення
аліментів із її колишнього чоловіка,
скаржилася, що не отримує аліменти на
утримання дітей, написала письмову
заяву. Підтверджень про сплату
аліментів на користь ОСОБА_2 до ВДВС не
надходило, тому ухвалою суду від 05.04..2014
року за поданням виконавчої служби
ОСОБА_5 тимчасово обмежено у праві
виїзду за межі України до виконання ним
зобов'язань по виконавчому листу №
2-227/2010 про стягнення аліментів. Крім
цього, неможливо було встановити
фактичне місце проживання боржника, за
місцем реєстрації він був відсутній,
стягувач написала заяву про оголошення
ОСОБА_5 в розшук. За результатами
розшуку встановлено, що ОСОБА_5 мешкає
за адресою: АДРЕСА_1, тому вказаний
виконавчий лист був надісланий на
виконання до відповідного відділу ДВС.
Позивач не надав до відділу виконавчої
служби належних документів на
підтвердження сплати аліментів на
користь ОСОБА_2, тому за ним рахується
заборгованість в сумі 39200 грн.

Відповідач ОСОБА_2, будучи допитаною за
її згодою в якості свідка, суду
показала, що рішенням
Могилів-Подільського суду із її
колишнього чоловіка ОСОБА_5 стягнуто
аліменти на її користь на утримання
дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі по 500
грн. щомісячно на кожну дитину. Проте
ОСОБА_5 сплачував аліменти лише пів
року, тобто по серпень 2010 року включно.
За 2013 рік вона отримала від позивача
аліменти в сумі 2000 грн., у січні 2014 року
надійшли кошти в рахунок оплати
аліментів за грудень 2013 року в сумі 1000
грн. Станом на березень 2013 року
утворилась заборгованість по
аліментам у розмірі 33 000 грн., тому вона
була змушена звернутися до виконавчої
служби із заявою про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_5 за
межі України. Підтвердила, що ОСОБА_5
здійснював неодноразово грошові
перекази на її ім'я для передачі іншим
особам як погашення своїх боргових
зобов'язань. Вказані кошти вона змушена
була віддавати невідомим їй особам, так
як боялася за своє життя та життя своїх
дітей, тому що їй погрожували. Прізвища
даних осіб їй невідомі, свідок може
назвати лише ОСОБА_11, якому передала у
червні 2013 року приблизно 2200 грн.
Підтвердила, що дійсно ОСОБА_5 у 2011 році
перераховував на банківську картку
їхнього сина незначні суми коштів,
загальна сума яких складає приблизно 500
грн. Відносно коштів, які позивач
направляв для дітей через ОСОБА_10, вона
нічого не знає.

Суд, вислухавши представників сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до розрахунку
заборгованості по аліментам за 2010-2013
роки, борг ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 на
грудень 2013 року становить 39200 грн.
(а.с.5-6).

Позивач ОСОБА_5 у своїй позовній заяві
та його представник адвокат ОСОБА_1 у
своїх поясненнях, наданих у судовому
засіданні, як на підставу позову
посилаються на ч. 2 ст. 197 СК України,
відповідно до якої за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
та його представник зазначають у
якості обставин, що, на їх думку, мають
істотне значення, те, що у позивача
фактично відсутня заборгованість по
сплаті аліментів, посилаючись при
цьому на письмові докази: заяви деяких
громадян Росії та грошові перекази в
іноземній валюті про перерахування
грошей на ім'я відповідача ОСОБА_2, які
ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ не
визнав підтвердженням сплати
аліментів ОСОБА_5 і необґрунтовано
нарахував йому заборгованість в
розмірі 39200 грн.

Однак, суд вважає, що вказані
факти не є тими обставинами, що мають
істотне значення, в розумінні ч. 2 ст. 197
СК України. Такою обставиною,
наприклад, суд може визнати
перебування платника аліментів у лавах
Збройних Сил України, його тяжке
матеріальне становище тощо. Проте,
наявність такої обставини може бути
підґрунтям для повного або часткового
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості за аліментами, а
не для вирішення питання про
відсутність заборгованості у зв'язку
із належною їх сплатою. Тобто,
зазначена норма права може бути
застосована, коли платник не заперечує
наявність заборгованості, але просить
звільнити його від цієї
заборгованості, посилаючись на поважні
причини несплати аліментів.

Виходячи з змісту позовних вимог,
позивачу слід було б звернутися з таким
позовом до суду в порядку ст.ст. 383-385
ЦПК України, оскільки ним фактично
оскаржуються дії ВДВС
Могилів-Подільського МРУЮ по
нарахуванню заборгованості за
аліментами на користь ОСОБА_2 у розмірі
39200 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовані
неналежними законними підставами,
тобто, тими нормами закону, які
регулюють інші правовідносини, ніж ті,
на які посилається позивач, а тому
позов задоволенню не підлягає.

На підставі ч. 2 ст. 197 СК України,
керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И
Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, відділу державної виконавчої
служби Могилів-Подільського
міськрайонного управління юстиції
Вінницької області про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам,
ціна позову 39 200 грн. - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні - у той же
строк з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений
12.05.2014 р.

Суддя