Провадження № 2/522/2652/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі :

головуючого судді - Турецького О.С.,

за участю прокурора - Незобиватько О.В.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю представника позивача -
Льодіної Н.В., представників
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Приморського
районного суду м. Одеси цивільну справу
за позовом першого заступника
прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_4
та держави в особі Управління охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної державної адміністрації до
виконавчого комітету Одеської міської
ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх
осіб: ОСОБА_7, ПП «ТРАНСАВАНГАРД», про
витребування майна, усунення перешкод
у користуванні власністю, приведення
приміщень у попередній стан, -

В С Т А Н О В И В:

Заступника прокурора м. Одеси в
інтересах ОСОБА_4 та держави в особі
Управління охорони об'єктів культурної
спадщини Одеської обласної державної
адміністрації звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ПП «ТРАНСАВАНГАРД» про
визнання недійсною угоди та приведення
приміщень у попередній стан.

В подальшому, 10.04.2013 року, позивач
уточнив свої позовні вимоги та
звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Одеської міської
ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх
осіб: ОСОБА_7, ПП «ТРАНСАВАНГАРД» про
витребування майна, усунення перешкод
у користуванні власністю, приведення
приміщень у попередній стан, та просив
суд витребувати з приватної власності
ОСОБА_6 у спільну сумісну власність
ОСОБА_4 сходову клітину першого поверху
площею 6,4 кв.м., приміщення підвалу
площею 11,1 кв.м.; визнати нечинним
свідоцтво про право власності ОСОБА_6
на нежитлове приміщення НОМЕР_1 буд.
АДРЕСА_1, загальною площею 78,8 кв.м.;
усунути ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні
права користування сходовою клітиною
першого поверху площею 6,4 кв.м. та
приміщенням підвалу площею 11,1 кв.м.;
зобов'язати ОСОБА_5 провести
перебудову, якою привести сходову
клітину першого поверху площею 6,4 кв.м.
у стан, придатний для користування нею
за цільовим призначенням; знести стіну,
якою заблоковані вхідні двері
допоміжного під'їзду зі сторони
сходової клітини; зобов'язати ОСОБА_5 за
власний рахунок знести стіну, якою
приміщення підвалу площею 11,1 кв.м.
відокремлене від основної частини
підвалу.

Свої вимоги позивач, обґрунтував тим,
що ОСОБА_4 є власницею кв. НОМЕР_2, кв.
НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1. За доводами
позивача, підставою для звернення до
суду з даним позовом стало позбавлення
ОСОБА_4 права виходу з кв. НОМЕР_2
внаслідок проведеної ОСОБА_5
реконструкції нежитлового приміщення
НОМЕР_1, буд. АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов в
уточненій редакції підтримала у
повному обсязі та просила суд його
задовольнити.

Представник Управління охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної державної адміністрації
позов не підтримав, зазначив, що в
діяннях відповідачів порушення прав
Управління не вбачається. В
підтвердження своєї позиції, надав
суду копію листа № 01-15/2797 від 16.06.2010 р.

Представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача виконавчого
комітету Одеської міської ради
уточнений позов не визнав та просив суд
у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 по
довіреності ОСОБА_3, уточнений позов не
визнала, оскільки вважає його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно з
Розпорядженням Жовтневої районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради № 415 від 04.06.1997
року «Про затвердження рішення
міжвідомчої комісії Жовтневої
райадміністрації № 22/05 від 29.05.1997 року»
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надано дозвіл на
проведення реконструкції належної їм
квартири НОМЕР_4 буд. АДРЕСА_1 з
використанням сходової клітини площею
4,9 кв.м., у якості підсобного приміщення.

Розпорядженням Жовтневої районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради від 30.09.2002 року №
1045 «Про затвердження Акту Державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом об'єкту до
експлуатації від 11.04.2002 року:
реконструкція кв. НОМЕР_4 по АДРЕСА_1»
реконструйовану кв. НОМЕР_4 було
введено в експлуатацію.

30.01.2002 року на кв. НОМЕР_4 по АДРЕСА_1, КП
«ОМБТІ та РОН» було складено технічний
паспорт, у якому було відображено, що
приміщення колишньої клітини сходів
чорного ходу, площею 4,9 кв.м. входить до
складу кв. НОМЕР_4 та позначене у
технічному паспорті як гардеробна.

Протягом 1998-2004 років ОСОБА_4 частками
викупала кв. НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1.

02.10.2007 року ОСОБА_4 на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1956 «Про розділ кв. НОМЕР_2, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 на дві самостійні
квартири», шляхом проведення
реконструкції кв. НОМЕР_2, розділила її
на дві окремі квартири: НОМЕР_2, НОМЕР_2.

Судом встановлено, що на час проведення
ОСОБА_4 реконструкції кв. НОМЕР_2 буд.
АДРЕСА_1 другого виходу з кв. НОМЕР_2
через сходи чорного ходу
вищезазначеного будинку фактично не
існувало, так само як і самих сходів
чорного ходу, що підтверджено
технічним паспортом на кв. НОМЕР_4 буд.
АДРЕСА_1 від 30.01.2002 року, та наявністю
діючих на той час Розпоряджень
Жовтневої районної адміністрації № 415
від 04.06.1997 р., № 1045 від 30.09.2002 р.

23.05.2008 року на підставі договору міни
ОСОБА_5 набула у власність кв. НОМЕР_1,
буд. АДРЕСА_1, загальною площею 32,1 кв.м.

Із хронології подій вбачається та
підтверджується Розпорядженнями
Жовтневої районної адміністрації № 415
від 04.06.1997 р., № 1045 від 30.09.2002 р.,
технічним паспортом на кв. НОМЕР_4 буд.
АДРЕСА_1 від 30.01.2002 року, що у 2008 році, на
час придбання ОСОБА_5 кв. НОМЕР_1,
всередині приміщення колишніх сходів
чорного ходу між першим і другими
поверхами існували перекриття, а сходи
чорного ходу були демонтовані.

Отже, на підставі наданих до суду
доказів, судом встановлено, що у діях
ОСОБА_5 відсутня вина щодо відсутності
колишніх сходів чорного ходу у буд.
АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу
01.09.2009 р., ОСОБА_5 набула у власність
нежитлове приміщення НОМЕР_5 буд.
АДРЕСА_1, загальною площею 26,6 кв.м.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20.11.2009 р. на підставі ст. 376
ЦК України, як це передбачено чинним
законодавством України, за ОСОБА_5 було
визнано право власності на нежитлове
приміщення НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1,
загальною площею 78,8 кв.м.

Таким чином, судом встановлено, що до
складу нежитлового приміщення НОМЕР_1
буд. АДРЕСА_1, загальною площею 78,8 кв.м,
входять колишні кв. НОМЕР_1 та нежитлове
приміщення НОМЕР_5, набуті ОСОБА_5 на
підставі цивільно-правових угод. Їх
вилучення із законного користування
ОСОБА_6, визнання нечинним свідоцтва
про право власності на нежитлове
приміщення НОМЕР_1, загальною площею 78,8
кв.м., суперечить чинному законодавству
України та принципу непорушності
приватної власності.

За договором купівлі-продажу від 18.01.2011
р., ОСОБА_5 продала нежитлове приміщення
НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, загальною площею
78,8 кв.м, ОСОБА_7

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. А отже, судом встановлено,
що ОСОБА_7 18.01.2011 р. набула право
власності на нежитлове приміщення
НОМЕР_1, загальною площею 78,8 кв.м.,
розташоване в будинку АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу нерухомого
майна (зареєстрований за №36).
Вищезазначений факт свідчить про те, що
на час укладення вищезазначеного
договору купівлі-продажу нерухомого
майна у державних реєстрах обтяжень
(заборон) були відсутні дані щодо
зазначеного об'єкту нерухомості, а його
продавець користувалась усіма правами
власника, в тому числі мала право
відчужувати дане майно.

12.10.2011 року, рішенням апеляційного суду
Одеської області було скасовано
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 20.11.2009 р. про визнання права
власності ОСОБА_5 на нежитлове
приміщення НОМЕР_1, розташоване в
будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що рішення
апеляційного суду Одеської області від
12.10.2011 року було прийняте після спливу
більше ніж 9 місяців після укладення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 18.01.2011 р.

Таким чином, Договір купівлі-продажу
від 18 січня 2011 р., укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 щодо нежитлового приміщення
першого поверху НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1 в
момент його вчинення повністю
відповідав вимогам дійсності
правочинів, встановленим частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

29.11.2011 р. ОСОБА_7 як засновник ПП
«ТРАНСАВАНГАРД» передала до складу
його статутного капіталу нежитлове
приміщення НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1,
загальною площею 78,8 кв.м.

04.01.2012 р. ПП «ТРАНСАВАНГАРД» отримало на
нежитлове приміщення НОМЕР_1 буд.
АДРЕСА_1, загальною площею 78,8 кв.м,
свідоцтво про право власності.
Наявність у ПП «ТРАНСАВАНГАРД»
свідоцтва про право власності свідчить
про офіційне визнання і підтвердження
державою факту виникнення права
власності у нього на об'єкт нерухомості
- нежитлове приміщення НОМЕР_1 буд.
АДРЕСА_1, загальною площею 78,8 кв.м.

ПП «ТРАНСАВАНГАРД» на підставі
протоколу № 5 загальних зборів
учасників ПП «ТРАНСАВАНГАРД» від 24.01.2012
р. та акту прийому-передачі від 25.01.2012 р.
передало нежитлові приміщення НОМЕР_1
буд. АДРЕСА_1, загальною площею 78,8 кв.м. у
власність ОСОБА_6 у якості повернення
внеску зі статутного капіталу
підприємства.

20.02.2012р. ОСОБА_6 отримала свідоцтво про
право власності на нежитлові
приміщення НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1,
загальною площею 78,8 кв.м.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_6 є
добросовісним набувачем права
власності на нежитлові приміщення
НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, загальною площею
78,8 кв.м., яка володіє даним об'єктом
нерухомості на підставі легітимного
правовстановлюючого документа -
свідоцтва про право власності серія
САЕ № 572760.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
вимога позивача про визнання свідоцтва
про право власності на приміщення
НОМЕР_1, загальною площею 78,8 кв.м.,
виданого на ім'я ОСОБА_6 нечинним не
може бути задоволена, так як право
приватної власності є непорушним, а
ОСОБА_6 набула право власності у
законного власника - ПП
«ТРАНСАВАНГАРД», яке на теперішній час
ліквідовано.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була
власником кв. НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1.

02.10.2007 року ОСОБА_4 на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1956 «Про розділ кв. НОМЕР_2, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 на дві самостійні
квартири», шляхом проведення
реконструкції кв. НОМЕР_2, розділила її
на дві окремі квартири: НОМЕР_2, НОМЕР_2.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 29.03.2010 р., залишеною в
силі ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010 р.,
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20.04.2011 р. Розпорядження
Приморської районної адміністрації №
1956 від 02.10.2007 р. «Про розділ квартири
НОМЕР_2, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 на дві самостійні квартири»
скасовано.

Вищезазначеними рішеннями судів було
встановлено, що розділ кв. НОМЕР_2 є
незаконним, здійсненим в порушення
будівельних норм і правил, правил
пожежної безпеки, без належним чином
погодженої проектної документації та в
порушення встановленого
законодавством порядку реконструкції
приміщень. Сходова клітина, позначена
на поверховому плані буд. АДРЕСА_1,
фактично відсутня; квартира НОМЕР_2
утворилась в результаті незаконного
розділу ОСОБА_4 кв. НОМЕР_2, здійсненого
в порушення встановленого
законодавством порядку реконструкції
приміщень; окремих двох виходів-входів
в кв. НОМЕР_2 не існує; реконструкція
здійснена при відсутності для кв.
НОМЕР_2 окремого входу; приміщення
НОМЕР_2 не може експлуатуватися в
якості квартири; сходова клітина не
може бути використана в якості входу до
квартири НОМЕР_2, так як вона не
відповідає діючим державним
будівельним нормам та вимогам пожежної
безпеки та у 2002 році була відсутньою.

Вивчивши правовстановлюючі документи,
технічні паспорти на кв. НОМЕР_2, НОМЕР_2,
НОМЕР_4, НОМЕР_6, нежитлове приміщення
НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, судові рішення, та
висновки надані позивачем та
представником відповідача ОСОБА_5,
виходячи з хронології подій, та фактів
встановлених рішеннями судів, судом
встановлено, що неможливість
використання кв. НОМЕР_2, буд. АДРЕСА_1
пов'язана не з діями відповідачів, а з
діями ОСОБА_4, яка не маючи технічної
можливості для розділу кв. НОМЕР_2 на
дві окремі, при відсутності другого
входу до кв. НОМЕР_2 (в подальшому входу
до кв. НОМЕР_2) в порушення вимог
державних будівельних норм, провела
реконструкцію квартири НОМЕР_2.

Експлуатація кв. НОМЕР_2 з
облаштуванням входу-виходу до якої
передбачено через демонтовані колишні
сходи чорного ходу, та експлуатація
колишніх сходів чорного ходу за
первісним призначенням є неможливим,
оскільки колишні сходи чорного ходу
відсутні (демонтовані) і їх відновлення
є неможливим, а приміщення колишніх
сходів чорного ходу буд. АДРЕСА_1 на
першому, третьому, четвертому поверсі
входять до складу нежитлового
приміщення НОМЕР_1, кв. НОМЕР_6
відповідно, на підставі
правовстановлюючих документів.

Позивач, що діє в інтересах ОСОБА_4,
просив суд витребувати з приватної
власності ОСОБА_6 у спільну сумісну
власність ОСОБА_4 сходову клітину
першого поверху та приміщення підвалу,
що є частиною нежитлового приміщення
НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 29.03.2010 р. було
встановлено відсутність у 2007 році
сходової клітини, позначеної на
поверховому плані буд. АДРЕСА_1, що є
констатацією факту її знищення до 2007
року. Дані обставини також
підтверджено Технічним висновком про
неможливість використання сходової
клітини чорного ходу в якості
основного входу в квартиру НОМЕР_2, що
знаходиться на другому поверсі
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ.

Вимога про витребування у спільну
сумісну власність, є фактично вимогою
про визнання права власності.

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право
власності на майно припиняється в разі
його знищення.

Вищезазначені, встановлені у судовому
порядку обставини, свідчать про
неможливість задоволення даної
позовної вимоги, так як відсутній
предмет спору - сходи чорного ходу буд
АДРЕСА_1.

Судом встановлено відсутність сходів
чорного ходу у буд. АДРЕСА_1, на час
придбання ОСОБА_5 у 2008 році за договором
міни кв. НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, загальною
площею 32,1 кв.м.

Факт входження у 2002 р. приміщення
колишніх сходів чорного ходу на
другому поверсі буд. АДРЕСА_1, площею 4,9
кв.м., до складу кв. НОМЕР_4 буд. АДРЕСА_1
встановлено Постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 29.03.2010 р.,
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010 р.,
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20.04.2011 р., та підтверджено
Розпорядженням Жовтневої районної
адміністрації № 1045 від 30.09.2002 р.

Судом встановлено відсутність у діях
ОСОБА_5 вини щодо відсутності у буд.
АДРЕСА_1 сходів чорного ходу та
неможливості їх експлуатації ОСОБА_4

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1. ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу свої вимог та заперечень.

Згідно ст. 57 та ч.1. ст. 58 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини 04.11.1950 р.,
ратифікованої Законом України від
17.07.1997 р., майновий інтерес особи,
пов'язаний із набуттям права власності
на оплачений об'єкт нерухомості, має
кваліфікуватися як об'єкт захисту щодо
забезпечення мирного володіння своїм
майном. Державою повинна бути
дотримана пропорційність втручання
держави у право власності особи -
дотримання справедливого балансу між
вимогами суспільного інтересу, з
одного боку, та захистом права на мирне
володіння майном - з іншого. У всякому
іншому випадку, буде мати місце
порушення державою ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
і основоположних свобод людини 04.11.1950 р.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 р., ст. 46 Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини 04.11.1950 р. практика Європейського
суду по правам людини є джерелом права
для національних судів.

Позивачем не надано суду доказів
фактів на які він посилається як на
підставу своїх вимог, так як і не надано
доказів та не зазначено обґрунтування
підстав задля представництва
прокуратурою інтересів ОСОБА_4,
інтереси якої у суді представляє в тому
числі її представник за довіреністю -
Льодин Н.В.

На підставі ст. 41 Конституції України,
ст. ст. 321, 349 ЦК України, ст. ст. 3-4, 6-8, 10-12,
15, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову першого
заступника прокурора м. Одеси в
інтересах ОСОБА_4 та держави в особі
Управління охорони об'єктів культурної
спадщини Одеської обласної державної
адміністрації до виконавчого комітету
Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
за участю третіх осіб: ОСОБА_7, ПП
«ТРАНСАВАНГАРД», про витребування
майна, усунення перешкод у
користуванні власністю, приведення
приміщень у попередній стан -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційний суд Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а у випадку коли
сторони були відсутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
О.С.Турецький

04 березня 2014 року