інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/281/14 Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк
О.І.,

при секретарі Шоцькій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2,

представника відповідача
Кондратюка В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Волинського
інституту економіки та менеджменту у
формі закритого акціонерного
товариства за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 рішення Луцького
міськрайонного суду від 24 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Волинського інституту економіки і
менеджменту у формі закритого
акціонерного товариства про стягнення
коштів за договором купівлі-продажу
цінних паперів.

Покликався на те, що 10.06.2008 року між ним
та відповідачем укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів, за
умовами якого Волинський інститут
економіки і менеджменту у формі
закритого акціонерного товариства
придбав у нього 109 акцій ВАТ
«Таксосервіс» за 163 500 грн. Вартість
акцій покупець зобов'язався оплатити
частинами, з них 72 750 грн. протягом п'яти
банківських днів з дня підписання
договору, ще 72 750 грн. до 31.07.2008 року і 18 000
грн. до 29.08.2008 року. 10.06.2008 року на
підставі акту приймання-передачі він
передав покупцю усі куплені останнім
цінні папери. Однак в порушення умов
договору за придбані акції відповідач
сплатив лише 72 500 грн., а зобов'язання по
сплаті 90 750 грн. залишилось невиконаним.

З врахуванням викладеного просив
стягнути з відповідача заборгованість
за придбані акції в сумі 136 913,03 гривень
з яких 90 750 гривень заборгованості за
договором № 1006-Б-1 купівлі-продажу
цінних паперів від 10 червня 2008 року, 32063
гривень 86 копійок інфляційних витрат
та 14099 гривень 17 копійок трьох
відсотків річних.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 24 грудня 2013 року в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими просив
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строк для звернення до суду з
позовом та не надав доказів того, що
строк позовної давності пропущено з
поважних причин, а відповідач заявив
про застосування позовної давності.

Такі висновки суду є обґрунтованими та
відповідають нормам матеріального
права.

Судом встановлено і це відповідає
матеріалам справи, що 10 червня 2008 року
між ОСОБА_1 та Волинським інститутом
економіки та менеджменту у формі
закритого акціонерного товариства
було укладено договір купівлі-продажу
цінних паперів № 1006-Б-1 за умовами якого
позивач відчужив відповідачу 109 акцій
ВАТ «Таксосервіс» за 163 500 грн.

Відповідно до п. 2.1 даного договору
вартість акцій покупець зобов'язався
оплатити частинами, з них 72 750 грн.
протягом п'яти банківських днів з дня
підписання договору, ще 72 750 грн. до
31.07.2008 року і 18 000 грн. до 29.08.2008 року (а. с.
5-6).

10.06.2008 року на підставі акту
приймання-передачі ОСОБА_1 передав
Волинському інституту економіки та
менеджменту у формі закритого
акціонерного товариства усі куплені
останнім цінні папери.

Факт купівлі-продажу цінних паперів та
набуття Волинським інститутом
економіки та менеджменту у формі
закритого акціонерного товариства
права власності на них, жодною із
сторін не заперечувалось.

З матеріалів справи вбачається, що
Волинським інститутом економіки та
менеджменту у формі закритого
акціонерного товариства оплачено лише
72750 гривень за придбані акції, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 582 від 12 червня 2008 року (а. с. 86 ).
Зобов'язання щодо оплати решти
вартості цінних паперів в сумі 90 750
гривень ( 72 750 грн., які мали бути
сплачені до 31.07.2008 року і 18 000 грн., які
мали бути сплачені до 29.08.2008 року)
відповідачем не виконані.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував, що
Волинським інститутом економіки та
менеджменту у формі закритого
акціонерного товариства не були
сплачені за придбані у ОСОБА_1 акції
грошові кошти в сумі 90 750 гривень. При
цьому представником надано до суду
апеляційної інстанції бухгалтерську
довідку, додаток ШД до рядка 03
Податкової декларації з податку на
прибуток підприємства та наказ № 76 -ОД
від 30.09.2011 року з яких вбачається, що
грошові кошти в сумі 90750 гривень, які
визнанні кредиторською
заборгованістю, перед ОСОБА_1, що
виникла внаслідок операцій з цінними
паперами, включені до декларації з
податку на прибуток, списанні як
безнадійна кредиторська
заборгованість, оскільки щодо них
минув строк позовної давності (а. с.
87-90).

Таким чином, наявність заборгованості
Волинського інституту економіки та
менеджменту у формі закритого
акціонерного товариства перед ОСОБА_1 в
сумі 90 750 гривень відповідачем не
заперечувалась та не спростовувалась.

Обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню (ст.61 ЦПК
обставини).

Відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює
загальний термін позовної давності
тривалістю у три роки.

Частина 5 ст. 267 ЦК України передбачає,
що якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між сторонами виникла 10
червня 2008 року, коли було укладено
договір купівлі-продажу цінних
паперів. Пунктом 2.1 даного договору
було визначено дату сплати кінцевої
суми за придбані акції - 29 серпня 2008
року.

Відтак перебіг строку позовної
давності розпочався 30 серпня 2008 року,
оскільки позивач мав можливість
достовірно пересвідчитись про
ненадходження на його особистий
банківський рахунок коштів, за
відчужені цінні папери і як наслідок -
про порушення свого права.

З позовною заявою ОСОБА_1
звернувся до суду лише 09 жовтня 20013
року, тобто із значним пропуском строку
позовної давності (понад два з
половиною роки).

У своїй заяві від 28.10.2013 року
позивач вказував, що строки позовної
давності ним було пропущено з поважних
причин. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що
ним наприкінці 2010 року було втрачено
документи, що стосувались
купівлі-продажу акцій і які були
повернуті лише у вересні 2013 року.

Однак, зазначені позивачем причини
пропуску строків позовної давності не
можна вважати поважними з наступних
причин.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка майстер ТзОВ
«Автоконцепт» ОСОБА_4, не заперечуючи
повернення у вересні 2013 року ОСОБА_1
файлу з документами, в числі яких і був
договір купівлі-продажу акцій, не
вказав за яких обставин та конкретну
дату, коли такі документи були втрачені
позивачем.

Вказуючи, що документи були втрачені 17
листопада 2010 року на станції
технічного обслуговування ТзОВ
«Автоконцепт» при черговому
обслуговуванні автомобіля належного
позивачу, та не подаючи беззаперечних
та належних доказів про втрату саме у
цей період документів, ОСОБА_1 не
заперечував, що технічний огляд
автомобіля також проводився і в 2011-2012
роках, що позбавляє суд можливості
усунути сумніви, щодо втрати
документів у даний період.

Разом з тим, достовірно знаючи про
наявність невиконаних зобов'язань щодо
оплати вартості придбаних акцій,
ОСОБА_1 жодного разу не звертався до
безпосереднього покупця цінних
паперів, а саме до Волинського
інституту економіки та менеджменту з
вимогою про оплату заборгованих
коштів.

Крім того, позивач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про його спроби відновити
втрачені документи, зокрема спробу
отримати дублікат договору
купівлі-продажу цінних паперів від 10
червня 2008 року, або ж отримати оригінал
у інших осіб, у яких даний договір міг
знаходитись, оскільки відповідно до п.
12.1 договору такий був укладений у
чотирьох примірниках, які мають
однакову юридичну силу.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 18
грудня 2008 року «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Заявою від 06.22.2013 року (а. с. 41), поданою
представником відповідача, Волинський
інститут економіки та менеджменту у
формі закритого акціонерного
товариства просив застосувати у даній
справі до вимог ОСОБА_1 позовну
давність.

З врахуванням викладеного, суд першої
інстанції встановивши наявність
невиконаних зобов'язань відповідача
перед позивачем, констатував про
пропуск строків позовної давності та
відсутність поважних причин для їх
поновлення, як підставу для відмови у
позові.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі")

Беручи до уваги вищенаведене,
необґрунтоване поновлення строків
позовної давності буде порушувати
законні права та інтереси відповідача.

Суд, правильно встановивши фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
представленим доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову позову.

Отже рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 24 грудня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді