АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/2842/2014
Головуючий у І інстанції Коваль О.А.
Доповідач - Корчевний
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного
Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 14 червня 2010 року вона
надала у борг під розписку
відповідачці грошові кошти у розмірі 15
800 (п»ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00
коп., які та зобов»язвалась повернути
до 14 червня 2011 року.

Проте, вказаний обов»язок відповідач
не виконала, відмову повертати борг,
мотивувала відсутністю коштів, а тому
позивач просила стягнути зазначену
суму заборгованості з ОСОБА_1.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму заборгованості у розмірі 15 800
(п»ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.,
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., а
всього 16 029 (шістнадцять тисяч двадцять
дев»ять) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу
та просить суд апеляційної інстанції
заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12 вересня
2013 року скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити
без задоволення.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що
договір позики між сторонами не
укладався, так як розписка засвідчує
лише порядок повернення грошових
коштів, однак не підтверджує факт
передання зазначених коштів.

Крім того, зазначає, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на момент складання розписки
існували трудові відносини, і мала
місце зі сторони позивача пропозиція
щодо фінансової допомоги апелянту,
однак така допомога не була надана,
коштів вона не отримувала.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно оригіналу
розписки, який був оглянутий судом
першої інстанції ОСОБА_1
зобов»язувалася повернути суму
заборгованості у розмірі 15 800
(п»ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
до 14 червня 2011 року. (а.с.4).

У зв»язку із тим, що відповідач
зобов»язання не виконала, грошові
кошти не повернула, колегія суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1
зазначеної суми заборгованості,
виходячи із наступного.

Колегія суду не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що договір
позики не був укладений, а також те, що
розписка не підтверджує факт передання
коштів, а лише порядок їх повернення,
так як відповідно до правової позиції
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів із зобов»язань, що
виникають із договорів та інших
правочинів статтею 527 ЦК України
передбачено зобов'язання боржника
виконати свій обов'язок, а кредитора -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що позикодавець
видав розписку позичальнику як
борговий документ, що підтверджує
укладення договору позики та прийняття
кожним із них відповідних зобов'язань.
Крім того, наявність розписки у
позикодавця свідчить про невиконання
зобов»язання за договором позики
позичальником.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України на
позичальника покладається обов'язок
повернення позикодавцю позику у такій
же сумі грошових коштів, які були
передані позичальнику позикодавцем у
строк та в порядку, що встановлені
укладеним договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що заочне
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2013 року
обґрунтоване та законне і скасуванню
не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: