Справа №
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Артемівський районний суд міста
Луганська

у складі: судді
Труфанової М.О.

при секретарі
Тишакової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку набувальної давності на 1/3
частину житлового будинку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на 1/3 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, житловою площею 32,0 м2,
загальною площею 43,1 м2 в порядку
набувальної давності

У судове засідання сторони не з`вились,
позивач надав заяву про слухання
справи за його відсутністю, на
задоволенні позовних вимог наполягав,
відповідач у судове засідання не
зязвився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд
даної справи належить до компетенції
суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3,
213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються. В
мотивувальній частині рішення має бути
зазначено, чи були порушені, не визнані
або оспорюванні права, свободи чи
інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Судом встановлено, що за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до відомостей,
викладених у технічному паспорті від
06.05.2005 року, виготовленого МКП БТІ м.
Луганська, за вказаною адресою
знаходиться: літ. А-1 житловий будинок,
житловою площею 32,0 кв.м., загальною
площею 43,1 кв.м., літ. А1-1 - прибудова, літ.
Б,Д - сараї, літ. В - погріб, літ. У -
уборна, літ. С - зливна яма, №3 - колонка,
№1,2,4 - огорожа. Спочатку, з 21.12.2000 року, 2/3
будинку належали ОСОБА_3 - невістці
Позивача. З того ж моменту позивач
фактично й проживає у вказаному
будинку разом із сином та невісткою. У
2006 року Позивач набув право власності
на 2/3 частини будинку на підставі
Договору дарування частини житлового
будинку, посвідченого 13.04.2006 року
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
№ за реєстром 1870. Право власності
зареєстровано МКПБТІ м. Луганська
03.05.2006 року, відповідно до Витягу № 10529269
від 03.05.2006 року. Відповідно до Довідки,
наданої МКП БТІ 27.11.2009 року,
співвласником даного будинку є ОСОБА_2,
якому належить 1/3 частина спірного
будинку на підставі договору купівлі -
продажу, посвідченого 2-ю ДНК 06.12.1990
року, № за реєстром 2-5080, однак з 2000 - го
року відповідач у вказаній частині
будинку не проживав. Позивач з 2000 року
добросовісно та відкрито зайняв та
володіє 1/3 частиною будинку, що
належить ОСОБА_2. Вказана 1/3 частина
будинку знаходилась у незадовільному
стані та починала руйнуватися, та
позивач за власний рахунок зробив
необхідний капітальний ремонт будівлі
з придбаних будівельних матеріалів,
також ним були сплачені послуги з
вивозу сміття та в цілому проведений
великий обсяг роботи з благоустрою
прилеглої території. Позивач за
власний рахунок сплачує комунальні
послуги, робить за власні кошти по
необхідності поточні ремонти.

Таким чином позивач з 2000 року відкрито,
безперервно володіє вищевказаною 1/3
частиною житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
та проживає по теперішній час, тобто
добросовісно заволодів частиною
житлового будинку, оскільки вважав, що
постійне проживання у будинку надає
йому право не тільки користуватись, а і
володіти цим майном та продовжує
впродовж більш ніж десять років
відкрито, безперервно володіти
вказаним житловим будинком.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його
здійсненні; особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном
і продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Відповідно п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно ст. 41 Конституції України
право власності в Україні захищається
законом. Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Таким чином з огляду на вищевказане,
дослідивши юридичну природу виниклих
правовідносин, враховуючи, що позивач
добросовісно заволодів спірним
будинком та безперервно володіє ним
вже більше десяти років, беручі до
уваги наявні докази, які свідчать про
існуючі підстави для визнання за
позивачем права власності в порядку
набувальної давності на спірну 1/3
частину житлового будинку з
господарськими побудовами та
спорудами, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.344, 1220, 1223, 1261-1265, 1268 ЦК України, ст.
10,11, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
житловою площею 32,0 м2, загальною площею
43,1 м2 в порядку набувальної давності.

Рішення суду є підставою для
реєстрації права власності у відділі
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Луганського МУЮ Луганської області.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів зі дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська.

Суддя
М.О. Труфанова