Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/5838/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.,

суддів
Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування,

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 15 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
даним позовом, в якому просила визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 27.09.2004 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
на початку вересня 2004 року її донька
ОСОБА_3 запропонувала їй послуги по
забезпеченню доглядом, харчуванням та
утриманням її житлового будинку і
присадибної земельної ділянки в
належному стані. Оскільки вона є
інвалідом 1 групи по зору, має похилий
вік та потребує стороннього догляду, то
погодилась. При цьому вважала, що буде
укладено договір довічного утримання.
27.09.2004 року між нею та відповідачем був
укладений договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом Коростенської районної
державної нотаріальної контори за №
1-1612. В нотаріальній конторі сам договір
вона не читала, так як має поганий зір.
Вважала, що в договорі передбачені всі
права та обов'язки, про які вони
домовились, тобто надання їй допомоги
та догляду зі сторони доньки. В даний
час дізналась, що між нею та ОСОБА_3 був
фактично укладений договір дарування
житлового будинку. Відповідачка в
даний час відмовляється надавати їй
допомогу, доглядати її. Вважає, що
договір дарування був вчинений для
приховання іншого правочину, а саме
договору довічного утримання, тобто
він є удаваним. ОСОБА_3 ставить її в
скрутне матеріальне становище, вона
подарувала єдине своє житло, а
відповідачка погрожує продати будинок.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що вказане рішення ухвалене
незаконно, при порушенні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. ОСОБА_2 не
мала наміру та волевиявлення на
передачу належного їй житлового
будинку у власність відповідачки саме
в момент його підписання. Вважає, що
судом помилково не були застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини в
частині укладення угоди внаслідок
помилки. Також судом порушено норми
цивільно-процесуального
законодавства, щодо принципу
всебічного, повного та об'єктивного
з'ясування обставин справи, що
передбачено ст. 10 ЦПК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, який був
чинним на час укладення договору, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначеної норми
дарувальник добровільно позбавляє
себе права власності на майно, не маючи
при цьому на меті отримання будь-яких
вигод матеріального чи морального
характеру з боку обдарованого, у свою
чергу обдарований набуває права
власності на майно при відсутності з
його боку обов'язків надання таких
вигод.

Частинами 1, 2 ст.229 ЦК України
передбачено, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК),
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією із сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Так, оспорюючи дійсність договору
дарування позивачка, як на підставу
позову посилалася на те, що договір
дарування укладено внаслідок помилки,
оскільки вважала, що укладає договір
довічного утримання.

Вирішуючи спір, суд правильно
встановив, і з цим погоджується колегія
апеляційного суду, що волевиявлення
ОСОБА_2 було спрямоване саме на
укладення договору дарування, вона
була присутня при його укладенні,
розуміла відміну цього правочину від
договору довічного утримання і надала
перевагу саме договору дарування.
Позивач в судовому засіданні
зазначила, що до даного часу її
влаштовував договір дарування
житлового будинку і лише з літа 2013 року
в неї погіршилися відносини з
відповідачкою, тому звернулася до суду.

Колегія суддів вважає, що є
безпідставними доводи апеляційної
скарги відносно того, що при ухваленні
рішення, суд не врахував похилий вік
позивачки, стан здоров'я на момент
укладення оскаржуваного договору, а
також її юридичну необізнаність, що
могло завадити їй належним чином
розуміти природу вчинення зазначеного
правочину.

Укладення правочину особою, яка через
похилий вік, стан здоров'я або інші
причини не усвідомлює значення своїх
дій є самостійною підставою для
визнання правочину недійсним (ст. 225 ЦК
України).

Тому, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки суду не
було надано інших доказів, на які
апелянт посилається на підтвердження
обставин, крім тих, на які суд послався
в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 15
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді