Єдиний унікальний номер 205/9883/13-ц
Справа №2/205/276/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року

м.Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 до неї ж в інтересах
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_1 третя особа
орган опіки та піклування Ленінської
районної у м.Дніпропетровську ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у листопаді 2013 року звернувся
до Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська із позовом в якому
доповнивши обставини та збільшивши
позовні вимоги, зазначив, що на
підставі договору дарування від 11.05.2012
року однокімнатна квартира АДРЕСА_1
належала йому та батькові ОСОБА_6 на
праві спільної часткової власності.
Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після
його смерті відповідачка перестала
його пускати до квартири, змінила замки
на вхідних дверях. Постійно провокує
його на виникнення конфліктних
ситуацій, натякає погрозами фізичної
розправи. Через проживання у квартирі
ОСОБА_3 разом із дітьми, він зі своєю
сім'єю вимушений орендувати житло.
Бажає зареєструвати свою дружину та
двох дітей у квартирі і мешкати в ній,
але проживання відповідачки створює
йому перешкоди у цьому. Посилаючись на
викладені обставини, позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_3 звільнити разом
з її дітьми квартиру (а.с.2-4, 36-39).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
його представник за довіренністю
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та
просили суд задовольнити. В
обґрунтування, посилаючись на надані
суду докази. Суду позивач пояснив, що
відразу після оформлення договору, у
травні 2012 року він переїхав жити до
своєї дівчини, а батько з його відома
вселився до квартири разом із
відповідачкою та її сином від першого
шлюбу, де вони проживали однією сім'єю
до його смерті. За час сумісного
проживання від батька ОСОБА_3 народила
дитину.

Відповідачка ОСОБА_3 обставини позову
та позовні вимоги не визнала. Суду
пояснила, що із померлим ОСОБА_6 в
продовж тривалого часу перебувала у
фактичних шлюбних відносинах. З відома
позивача та його згоди, разом із
чоловіком, своїм сином від першого
шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 вони
вселилися у спірну однокімнатну
квартиру. У червні 2013 року від
подружнього життя із ОСОБА_6 у них
народилась донька ОСОБА_1. Після смерті
ОСОБА_6 позивач розпочав вимагати від
неї звільнити квартиру. Але йти із
двома дітьми їй нікуди, власного житла
вона не має, за рішенням суду з
попереднього місця реєстрації за
адресою колишньої свекрухи її та сина
знято. Просила суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Третя особа - Орган опіки та піклування
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради у судове
засідання явку свого представника не
забезпечили, про місце та час судового
розгляду повідомлялися у
встановленому порядку.

За згодою сторін розгляд справи
проводився без участі осіб, що не
з'явилися.

Судом встановлено, що підставою
звернення позивача із позовом до суду є
захист інтересів власника, пов'язаних
із реалізацією складової частини
змісту права власності - права
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
власності є непорушним. Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Згідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом права власності,
визначеного ст.317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини по справі,
перевіривши їх наданими доказами,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування 11.05.2012 року позивачу на праві
спільної часткової власності належить
квартира АДРЕСА_1. Співласником іншої
частини був ОСОБА_6, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.8-10).

Позивач зареєстрований у спірній
квартирі, але фактично родиною мешкає у
с.Новомиколаївка, Дніпропетровського
району, у домоволодінні, належному на
праві власності своїй дружині ОСОБА_7
(а.с.26, 27).

Із пояснень сторін у судовому
засіданні з'ясовано, що за своє життя
ОСОБА_6 перебував у фактичних шлюбних
відносинах із відповідачкою ОСОБА_3. Зі
згоди позивача, на правах члена сім'ї
відповідачка вселилася до ОСОБА_6 у
спірну квартиру разом із сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 150 ЖК, ч.1 ст. 383 ЦК
України, власник житлового будинку
(квартири) має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб, розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Від подружнього життя 07 червня 2013 року
у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилася донька
ОСОБА_1 (а.с.24).

Згідно ст.18 Закону України „Про
охорону дитинства" діти - члени сім"ї
власника жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Згідно даних довідко-адресного
сектору, паспортного документу
відповідачки, на теперішній час
остання зареєстрована у АДРЕСА_2. Однак
на підставі заочного рішення
Ленінського районного суду від 26.09.2013
року, ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 визнано
такими, що втратили право користування
цим житловим приміщенням (а.с.48-51), що у
відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» є
підставою для зняття їх із реєстрації
за місцем проживання.

Згідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання», реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Судом достовірно встановлено, що
відповідачка вселилася у квартиру ще
за життя померлого чоловіка, за його
згодою та за згодою самого позивача на
правах члена його сім'ї, у зв'язку з чим,
в силу ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України
(в редакції 2003 року), набула нарівні із
співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_1 право
користування спірним житловим
приміщенням квартири.

Крім того, суд зауважує, що в силу ч.4 ст.
1268 ЦК України, будучи спадкоємцем
першої черги за законом, малолітня
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, вважається такою,
що прийняла спадщину після смерті
батька, тим самим набула всі права,
пов'язанні із володінням житловим
приміщенням.

Згідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї
власника може бути виселено із у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Сервітут може
бути припинений у випадках,
передбачених ст.406 ЦК України, за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення.

Суд першої інстанції критично оцінює
доводи позивача щодо неможливості
проживання в одній квартирі із
співвідповідачами. Доказів, що
свідчили би про псування спірного
нерухомого майна, чи то використання
його не за призначенням суду не надано.

Суд вважає у повному обсязі також
необґрунтованими доводи позивача щодо
створення йому перешкод у користуванні
квартирою співвідповідачами, не
допуску його до квартири, оскільки
наведені позивачем обставини не
знайшли свого підтвердження у наданих
ним доказах, ґрунтуються виключно на
припущеннях їх неправомірної
поведінки.

Відповідно до ст.30 Конституції України,
кожному громадянину гарантується
право на недоторканість житла. Згідно
ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не
може бути виселена або іншим чином
примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом. За ст.9
ЖК України, житлові права громадян
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням щодо їх належності,
допустимості, достовірності, а також
достатності і взаємності зв'язку у
сукупності, суд першої інстанції,
розглядаючи даний спір в межах
заявлених позовних вимог, вважає
незаконними позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 до неї ж в інтересах малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зобов'язання вчинити дії

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України суд враховує, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не належать до задоволення, від
оплати судових витрат позивач не
звільнений, у зв'язку із чим
компенсації не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись
ст.30, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України,
ст.ст.9, 116, 150, 156 ч.4, 157 ЖК України, ст.ст. 15,
16, 311, 317, 391, 406, 1268 ЦК України, ст.18 Закону
України „Про охорону дитинства",
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 року,
ст.ст.10,11,58, 59,60, 88, 209 п.3, 212, 213-218, 222 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 до неї ж в інтересах малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_1 третя особа орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зобов'язання вчинити дії, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів із дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С.Шавула