Справа № 435/9692/13-ц
Провадження № 22ц/782/848/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Околота Г.М.

при секретарі : Борзило О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду
м. Луганська від 06 лютого 2014 року

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до УКМ Луганської
міської ради, МКП «Центржилком», третя
особа управління державної
міграційної служби України в
Луганській області, про визнання права
проживання і постійного користування
житловим приміщенням та реєстрацію,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що 10.07.2009 року вони
всією сім'єю вселилися в кімнату
АДРЕСА_1 за розпорядженням керівництва
ТОВ «Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд», якому належав на
той час даний гуртожиток, і мешкають в
ній по сьогоднішній день. Вказують, що
за час мешкання у гуртожитку вони
сумлінно сплачують за проживання та
комунальні послуги, боргів не мають, за
власні кошти відремонтували кімнату, в
якій мешкають, а також приймають участь
в ремонтуванні місць загального
користування гуртожитку. Також
зазначають, що при їх вселенні у
гуртожиток адміністрація обіцяла
зареєструвати їх за місцем фактичного
проживання, та якщо до 2005 року
реєстрація мешканців гуртожитку була
хоча б тимчасовою, то з 2005 року зовсім
припинилась. Керівництво тресту
«Луганськпромбуд» пояснювало це тим,
що збирається продавати приміщення
гуртожитку і питання реєстрації
мешканцям гуртожитку треба буде
вирішувати вже з новим власником. 02.11.2009
року Господарський суд Луганської
області своїм рішенням визнав
недійсним договір купівлі-продажу
державного майна в частині продажу
приміщення гуртожитку №4 за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язав ТОВ
«Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд» повернути у
державну власність приміщення
гуртожитку №4. 15.08.2011р. згідно з
приписом прокурора Жовтневого району
м. Луганська від 22.07.2011р. №3238 спірний
гуртожиток знято ТОВ
«Промислово-будівельний Трест
«Луганськпромбуд» з обліку, крім того,
проведено перепис осіб, які мешкали у
гуртожитку на час прийому-передачі для
реєстрації, але реєстрація до цього
часу так і не проведена. Після
повернення гуртожитку в державну
власність, вже кілька разів
змінювалися його балансоутримувачі, та
на цей час його балансоутримувачем є
МКП «Центржилком». Попередній
балансоутримувач гуртожитку МКП
«Луганськжитло» змінив нумерацію
кімнат у гуртожитку, але відповідних
довідок мешканцям гуртожитку не надав
і не пояснив мети зміни нумерації
кімнат. Оскільки відповідачі не
визнають їхніх прав на проживання та
постійне користування житловою площею
у гуртожитку, а також реєстрацію за
місцем фактичного проживання, просили
визнати за ними та їхніми малолітніми
дітьми право на постійне користування
житловим приміщенням у кімнаті
АДРЕСА_1, з моменту вселення, тобто з
10.07.2009 року; визнати за ними та їхніми
дітьми право на реєстрацію за місцем
фактичного проживання за вказаною
адресою з моменту вселення; зобов'язати
Управління державної міграційної
служби України в Луганській області
зареєструвати їхню родину за місцем їх
фактичного проживання за адресою:
АДРЕСА_1 з моменту вселення.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянти просять
скасувати рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Особи, які не з'явилися до судового
засідання вважаються повідомленими
про час і місце розгляду справи у
відповідності до вимог ч.ч. 1-5 ст. 74 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивачів, який
бере участь у справі, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилися 10.07.2009р. у
гуртожиток №4 за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі розпорядження керівництва
ТОВ «Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд» /а.с.52,53/. На цей час
позивачі мають малолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.10/ та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом з
ними з вказаною адресою /а.с.9/. На час
вселення позивачів у гуртожиток, його
власником було ТОВ
«Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд», що не заперечується
сторонами. Фактично ж позивач ОСОБА_2
зареєстрована 09.02.2010 року у АДРЕСА_2 (а.с.
8). Позивачі з трестом у трудових
відносинах не знаходилися та будь-яке
клопотання на яке вони посилаються, яке
було б підставою для видачі
відповідного документу щодо їх
вселення до гуртожитку відсутнє.

Рішенням Господарського суду
Луганської області від 02.11.2009 року /а. с.
16-17/ було визнано недійсним договір
купівлі - продажу державного майна від
24.12.1993 року із змінами, внесеними угодою
від 19.05.1998 року, який укладено між
регіональним відділенням Фонду
державного майна України в Луганській
області та організацією орендарів
орендного підприємства
«Луганськпромбуд», в частині продажу
будівлі гуртожитку №4, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Промислово - будівельний трест
«Луганськпромбуд» було визначено
повернути регіональному відділенню
Фонду державного майна України в
Луганській області будівлю
зазначеного гуртожитку.

На підставі рішення виконавчого
комітету Луганської міської ради від
14.03.2012 року №58/5 /а. с. 19/ об'єкт
комунальної власності - гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1, Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України в Луганській області було
передано на баланс Міському
комунальному підприємству «Луганськ -
житло» /а. с. 18 - копія акту приймання -
передачі від 23.03.2012 року № 11-01-01558/. А на
підставі рішення Луганської міської
ради від 26.03.2013 року вищезазначений
гуртожиток передано на баланс МКП
«Центржилком» /а.с.60/.

Балансоутримувачем вказаного
гуртожитку МКП «Центржилком» було
змінено нумерацію кімнату гуртожитку.
Так, згідно з повідомленням даної
організації №1537 від 13.09.2013р., кімната
АДРЕСА_1, в яку заселилися позивачі,
змінена на кімнату під АДРЕСА_1 /а.с.50-51/.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.
Для тимчасового проживання осіб, які
відбували покарання у виді обмеження
волі або позбавлення волі на певний
строк і потребують поліпшення житлових
умов або жила площа яких тимчасово
заселена чи яким повернути колишнє
жиле приміщення немає можливості, а
також осіб, які потребують медичної
допомоги у зв'язку із захворюванням на
туберкульоз, використовуються
спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки
надаються спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі
будинки. Жилі будинки реєструються як
гуртожитки у виконавчому комітеті
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів.

Згідно з ч. 2 статті 128 ЖК України жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

В спеціальному ордері, який видається
адміністрацією підприємства, установи,
організації на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку,
зазначаються: дата видачі ордеру;
найменування населеного пункту, а
також підприємства, установи,
організації, яким належить гуртожиток;
номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка отримує жилу площу
у гуртожитку, місце її роботи або
навчання; адреса місцезнаходження
гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на
підставі якого рішення видано ордер;
склад сім'ї особи, яка отримує житлову
площу у гуртожитку. Ордер підписується
керівником підприємства, установи,
організації та скріплюється відбитком
печатки підприємства, установи,
організації. В установленому порядку
право на підписання ордерів може бути
надане іншій посадовій особі
(наприклад, керівнику структурного
підрозділу, у складі якого діє
гуртожиток).

Ордер дійсний протягом 30 днів. Форму
спеціального ордера встановлено
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208.

При одержанні ордера пред'являються
паспорти всіх членів сім'ї, включених
до ордера, з відміткою про виписку
(зняття з реєстрації) з попереднього
місця проживання. Адміністрація
підприємства, установи, організації
веде облік ордерів, що видаються
громадянам на зайняття жилої площі.

Постановою Ради Міністрів Української
РСР від 3 червня 1986 року № 208 «Про
затвердження Примірного положення про
гуртожитки» затверджено Примірне
положення про гуртожитки, п.п. 9, 10 та 14
якого встановлено, що жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу. На підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер (додаток), який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Вселення в
гуртожиток робітників, службовців,
студентів, учнів та інших громадян
провадиться в установленому порядку
завідуючим (директором) гуртожитком
або працівником, який його заміщає, на
підставі виданого адміністрацією
підприємства, установи, організації
ордера.

Позивачами та їхнім представником не
надано суду доказів того, що вони
заселилися 10.07.2009 року у спірний
гуртожиток на законних підставах.
Позивачами не доведено того, що вони
перебували у трудових відносинах з ТОВ
«Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд», на підставі чого
відносно них було прийнято
розпорядження даної організації про
виділення кімнати у спірному
гуртожитку з вирішенням питання про
видачу спеціального ордеру. Окрім того,
з 12.11.2009 року набрало чинності рішення
господарського суду про повернення
гуртожитку до регіонального
відділення Фонду комунального майна.

Таким чином, при заселенні позивачів до
спірного гуртожитку, ордер останнім на
спірне житлове приміщення ТОВ
«Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд» не видавався,
договір найму житлового приміщення між
ними та житлово-експлуатаційною
організацією не укладався, тому при
вселенні позивачів до спірного житла
був порушений встановлений діючим
законодавством порядок вселення.

Оскільки позивачами не доведено факт
перебування у трудових відносинах з
ТОВ «Промислово-будівельний трест
«Луганськпромбуд», на балансі якого
на той час перебував гуртожиток, не
наданий спеціальний ордер на вселення,
який є єдиною підставою для вселення на
житлову площу, у зв'язку з чим був
порушений встановлений діючим
законодавством порядок вселення,
позивач ОСОБА_2 має іншу реєстрацію
мешкання, не надано суду інших доказів,
обґрунтовуючих наявність правових
підстав для їх проживання у спірній
кімнаті, а тому у позивачів не виникло
право на користування жилою площею у
гуртожитку.

Окрім того, статтями 15, 16 ЦК України
передбачена можливість особи
звернутись до суду за захистом
порушеного права, визначено способи
захисту цивільних прав та інтересів.
Також передбачено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Вимога про визнання права на житло не
являється самостійним способом
захисту порушеного, як вважають
позивачі, права. При тій ситуації, яка
склалась між сторонами, і як зазначають
позивачі, що вони проживають у спірному
житлі і оплачують комунальні послуги,
спір зводиться до реєстрації їх за
місцем проживання у гуртожитку.

Наявні у справі письмові докази про
проживання позивачів за адресою
АДРЕСА_1, вказують, що правовідносини
сторін регулюються в тому числі і
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003 р.

За змістом ст. 3 Закону місце проживання
- адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Статтею 6 даного Закону передбачено
обов'язок громадян України реєструвати
місце проживання і визначено перелік
документів, які особа повинна надати до
відповідного органу.

Позивачами не доведено ті факти, що
вони у передбаченому законом порядку
зверталися і вчиняли дії щодо
реєстрації свого місця проживання,
тобто не надано жодного доказу того, що
вони вчиняли дії (тобто зверталися у
передбаченому на час вселення до
кімнати порядку до відповідного
органу(органів) щодо прописки свого
місця проживання за адресою
гуртожитку.

Отже, зі штампа про реєстрацію у
паспорті громадянина України
позивачки ОСОБА_2 вбачається, що
остання зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 /а.с.8/, у той час, як нею заявлені
вимоги про визнання права на
реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, та не
порушується питання щодо зняття з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_2, та не доведено, що у
позасудовому порядку вирішення цього
питання не призвело до позитивного
результату.

Згідно з діючим житловим
законодавством України особа може бути
поставлена на реєстраційний облік за
місцем проживання одночасно лише за
однією адресою, оскільки реєстрація -
це внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою з
особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

За цими ж підставами вимога позивачів в
частині зобов'язати Управління
державної міграційної служби України в
Луганській області зареєструвати
місце проживання у гуртожитку також
обґрунтовано не задоволена і окрім
того зазначене управління не було у
правовому сенсі визначено
відповідачем у справі на якого може
бути покладений відповідний обов'язок.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :