Єдиний унікальний номер 268/3568/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4333/2014
Головуючий в 1 інстанції Переверзєв М.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Іванової А.П.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, з апеляційною скаргою
позивача Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Кіровського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 28 березня 2014 року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 28
березня 2014 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
без номеру від 12 червня 2008 рроку за
спливом позовної давності .

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі. В
скарзі апелянт зазначає, що позивачем
строк позовної давності не пропущений,
оскільки договір є діючим.
Відповідачем не надано до банку заяви
про припинення строку дії договору, а
тому договір автоматично
пролонгований на той же термін.
Належного виконання договору
відповідач не здійснив, зобов'язання не
припинилися. Суд не надав належної
оцінки доказам по справі, не застосував
норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до
правовідносин, які виникли між
сторонами, а тому ухвалив
необгрунтоване та незаконне рішення.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явилися, про час
та місце судового розгляду повідомлені
належним чином, причини неявки
відповідач суду не повідомив і
відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК
України вважається, що він не з'явився у
судове засідання без поважних причин.

Представник позивача подав до суду
заяви про відкладення слуханням справи
у зв'язку з перебуванням його у
відпустці, а інші представники не
можуть з'явитися у зв'язку з зайнятістю
в інших судових процесах. Проте
зазначені причини неявки в судове
засідання представника позивача
апеляційний суд визнає неповажними,
вважає, що відсутні підстави для
відкладення слуханням справи, оскільки
позивач є юридичною особою і має
можливість направити в судове
засідання іншого представника замість
того, що перебуває у відпустці.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки у відповідності до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 порушила зобов'язання за
договором, у зв'язку з чим у позивача з 26
серпня 2008 року виникло право вимоги
дострокового повернення кредитних
коштів, але строк звернення позивача з
позовом пропущено без поважних причин.

Такий висновок суду першої інстанції
апеляційний суд визнає правильним та
таким, що відповідає встановленим у
справі обставинам та вимогам
матеріального і процесуального
законів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року
між юридичною особою - закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого згідно Статуту є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та громадянкою України
ОСОБА_2 укладено кредитний договір без
номеру, який за своєю формою
складається із заяви позичальника №
059921761, пам'ятки клієнта, Умов і
Правил надання банківських послуг та
Тарифів банку. Позивачем здійснено
відкриття особового карткового
рахунку та оформлення на ім'я
відповідачки кредитки «Універсальна»
з встановленням 30 днів пільгового
періоду.

Умовами договору передбачено, що
відповідачці на платіжну карту
надається фінансовий встановлений
кредитний ліміт у національній валюті
в сумі 5 000,00 грн. з базовою процентною
ставкою 3% в місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом протягом
строку дії карти.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 убачається, що
відповідачка ознайомилась та згодна з
Умовами і Правилами надання
банківських послу та Тарифами банку,
які їй надані для ознайомлення в
письмовій формі. Своїм підписом вона
підтвердила факт отримання нею
інформації про умови кредитування в
ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк».

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог

розумності та справедливості.

Свої зобов'язання за кредитним
договором Банк виконав належним чином,
перерахувавши грошові кошти в сумі 5
000,00 грн. на особовий картковий рахунок
позичальника на споживчі цілі.
Відповідачка отримала вказану в
договорі суму грошових коштів та
використала їх на особисті потреби, що
підтверджено документально.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_2 01 липня 2008 року сплачено 500,00 грн.
Інших платежів з повернення кредиту за
даним договором відповідачкою не
здійснювалось, що нею не оспорювалось в
судовому засіданні.

Згідно з розрахунку позивача загальний
розмір заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором без номеру від 12
червня 2008 року станом на 31 липня 2013 року
складає 24 802,33 грн., з них: 4 993,48 грн. - за
кредитом; 15 443,82 грн. - по процентам за
користування кредитом; 2945,87 грн. - по
комісії за користування кредитом; а
також штрафи відповідно до умов
кредитного договору: фіксована частина
та процентна складова в сумі 1 419,16 грн.

Суд правильно встановив існування у
позивача суб'єктивного цивільного
права щодо стягнення з відповідачки
заборгованості, що виникла у неї за
спірним кредитним договором у зв'язку і
доведеними фактами порушення ОСОБА_2
його умов і те, що відповідачка
належним чином не виконала
зобов'язання, передбачені укладеним в
установленому законом порядку
кредитним договором.

Проте, під час судового розгляду
справи, 05 березня 2014 року, ОСОБА_2
зробила у письмовій формі заяву про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності, оскільки
вважає, що з позовом про стягнення
заборгованості банк звернувся до суду
вже після спливу загального строку
позовної давності, у зв'язку з чим
відповідачка просила суд з цих підстав
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Положеннями статей 256 і 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Суд встановив, що умовами спірного
кредитного договору не передбачено
встановлення іншого строку позовної
давності.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Порядок надання позивачем клієнтам
платіжних карт, а також банківських
послуг, визначені в Умовах і Правилах
надання банківських послуг, які
затверджені в редакції наказу голови
правління ПриватБанку від 20 грудня 2007
року № РЯ -2007-1247 «Про затвердження
актуалізованих Умов і Правил надання
банківських послуг», в преамбулі якого
зазначено, що платіжна карта є
інструментом для здійснення операцій
за договором, строк її дії відображено
на самій карті і він фіксується в
програмних комплексах банку, який не
ідентичний строку дії договору з
клієнтом.

Відповідно до пункту 9.12 цих Умов і
Правил договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк.

Термін дії кредитного ліміту визначено
в пункті 3.1.1 Правил користування
платіжною картою: строк дії карти
вказаний на лицевій стороні карти
(місяць та рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії"), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшло письмової заяви держателя
про закриття карткового рахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картковому рахунку для
оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій по картковому
рахунку (в передостанній день місяця
закінчення строку дії) і при дотриманні
інших умов продовження, передбачених
договором (пункт 3.1.3).

У заяві позичальника, яка є складовою
частиною кредитного договору,
передбачено погашення заборгованості
за кредитом шляхом внесення коштів на
карту клієнтом або шляхом списання
коштів з дебетової карти.

За таких обставин суд правильно зробив
висновок про те, що сторони домовилися
про строк виконання зобов'язання, який
за умовами кредитного договору є
рівним терміну дії карткового рахунку,
тому у межах цього строку зобов'язання
підлягає виконанню і договір є чинним.
Обов'язковими умовами продовження
договору є не лише відсутність заяв
сторін про його припинення, а й
продовження строку дії кредитної
карти.

Пунктом 6.5 Умов і Правил надання
банківських послуг встановлено, що
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, проценти
за його користування, за перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

У пунктах 5.2 - 5.4 Правил користування
платіжною картою зафіксовано, що
погашення кредиту - поповнення
картрахунку держателя, яке
здійснюється шляхом внесення коштів у
готівковому чи безготівковому порядку
та зарахуванні їх. Строки та порядок
погашення по кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним картам з
установленим мінімальним обов'язковим
платежем наведені в Пам'ятці клієнта,
яка є невід'ємною частиною договору.
Платіж включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами, та
частини заборгованості за кредитом.

Строк погашення за кредитом (кредитний
ліміт, кредитна лінія) по платіжним
картам без установленого мінімального
обов'язкового платежу, проводиться в
наступному порядку: строк погашення
процентів по кредиту - щомісячно за
попередній місяць; строк погашення
кредиту - в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній карті.

Довідкою про умови кредитування з
використанням кредитки «Універсальна,
30 днів пільгового періоду» передбачено
розмір щомісячних платежів (включають
плату за використання кредитних коштів
у звітному періоді) - 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн. та
не більше залишку заборгованості.
Строк внесення щомісячних платежів - до
25 числа місяця, наступного за звітним.

У довідці до договору зазначено, що з
фінансовими умовами при наданні
кредитки «Універсальна,- 30 днів
пільгового періоду» та прикладами
розрахунку суми оплати за використання
кредитних коштів, ОСОБА_2 ознайомлена 12
червня 2008 року, що підтверджено
власноручним підписом відповідачки.
Передбачена відповідальність
позичальника - стягнення з клієнта
комісії за несвоєчасне погашення
заборгованості (при виникненні
прострочки на суму більше 50 грн.) - 1% від
загальної суми заборгованості, але не
менше 10 грн.

Таким чином, умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути борг частинами
шляхом щомісячного внесення платежів у
визначеному розмірі, тобто між
сторонами встановлено графік, за яким
повернення кредиту визначено
періодичними платежами, що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з положеннями
частини 3 статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Верховним Судом України у справі №
6-116цс13 від 06 листопада 2013 року
висловлена правова позиція, за якою
відповідно до статті 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої особи права на позов.
Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до частини 2
статті 1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному з платежів.

Положення щодо права Банку на
дострокове стягнення заборгованості
по кредиту містяться у пункті 5.2 Умов і
Правил надання банківських послуг: у
випадках порушення держателем карти
або довіреною особою вимог діючого
законодавства України та/чи умов цього
договору чи/або у випадку виникнення
овердрафта Банк має право зупинити
здійснення розрахунків по карті
(заблокувати карту) та/або визнати
карту недійсною до моменту усунення
вказаних порушень, а також вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань по цьому договору.

Судом встановлено, що строк дії виданої
ОСОБА_2 карти НОМЕР_1 закінчується «02.12»
(лютий 2012 року). Часткове повернення
кредиту мало місце 01 липня 2008 року в
сумі 500,00 грн. Остання операція по
платіжній карті щодо користування
кредитними коштами у розмірі
платіжного ліміту здійснена
відповідачкою 19 липня 2008 року. Цього
дня відповідачкою повністю було
вичерпано виданий Банком платіжний
ліміт грошових коштів. Інші операції з
виконання кредитних зобов'язань не
зафіксовані.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції правильно визнав, що
відповідачка порушила зобов'язання за
договором, у зв'язку з чим у Банку
згідно його умов з 26 серпня 2008 року
виникло право вимоги дострокового
повернення кредитних коштів.

Суд встановив, що згідно з умовами
кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язана
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
встановленому розмірі і строки,
щомісячно сплачувати проценти за
користування ними та визначена
самостійна відповідальність за
невиконання цього обов'язку
позичальником, тому право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту невиконання
(порушення) строку його погашення.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному з платежів.

Виходячи з умов договору від 12 червня
2008 року та встановлених фактичних
обставин по справі суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
з урахуванням передбаченого розміру у
відсотковому вимірі щомісячних
платежів - 7% від наявної суми
щомісячної заборгованості (5 000,00 грн.),
але не менше 50 грн., та дати порушення
позичальницею своїх зобов'язань за
кредитним договором, відповідачка
повинна була здійснити останній платіж
щодо погашення наявної заборгованості
до грудня 2009 року, але звернення з
позовом до суду Банку мало місце 11
вересня 2013 року.

У зв'язку з порушенням боржником
строків сплати чергових щомісячний
платежів за кредитним договором
кредитор протягом всього часу - до
закінчення строку виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
вимоги про дострокове повернення тієї
частини кредиту, що підлягає сплаті
разом з нарахованими процентами, а
також стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом,
щомісячні платежі в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатися в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач за захистом
порушеного права щодо стягнення боргу
за кредитним договором до відповідачки
звернулися за межами строку позовної
давності і що позивачем не надано суду
доказів, які засвідчують, що причина
пропуску позовної давності має
об'єктивний та незалежний від позивача
характер, та яка позбавила його
можливості у передбачений законом
строк звернутися до суду за захистом
порушеного права.

Оскільки сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, як визначено у частині 4 статті 267
ЦК України, є підставою для відмови у
позові, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку, що строк
звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до
позичальника ОСОБА_2 з відповідним
позовом пропущено без поважної
причини, а тому правильно з цих підстав
відмовив у задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором у повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що строк
позовної давності банком не
пропущений, оскільки договір є діючим,
бо відповідачем не надано до банку
заяви про припинення строку дії
договору, а тому договір автоматично
пролонгований на той же термін,
апеляційний суд визнає
безпідставними, оскільки суд першої
інстанції вказаним обставинам дав
належну оцінку, правильно встановив
правовідносини, які виникли між
сторонами, в рішення суду повно та
всебічно навів мотиви зроблених
висновків з посиланням на норми
матеріального права, і ці висновку суду
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі відповідача доводи
є необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 28
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

А.П. Іванова