Справа №1423/3818/2012 14.01.2014 14.01.2014 14.01.2014
Провадження №22-ц/784/221/14
Справа № 22-ц/784/221/14
інстанції: Батченко О.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Буренкової К.О.,

Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання:
Орельській Н.М.,

за участі представників: позивача -
Пятакової К.Ю., відповідачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Банк
«Фінанси та Кредит»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 листопада 2013 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмету спору - ОСОБА_2, ОСОБА_4,
служба у справах дітей адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про встановлення
нікчемності правочину,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2012 р. публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - Банк) звернулося з позовом до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 20 листопада 2007 р.
між відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит», та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено кредитний договір № С-100-kie-2007
(далі - Договір), за умовами якого Банк
передав відповідачу кредит у розмірі
18400 євро, які боржник зобов'язувався
повертати частинами згідно графіку в
строк до 19 листопада 2022 р. з оплатою 12,5%
річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 20
листопада 2007 р. між Банком
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3
(іпотекодавці) укладено договір
іпотеки, за яким іпотекодавці передали
в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що з 11 січня 2009
р. позичальник не виконує свої
зобов'язання за Договором, внаслідок
чого заборгованість за договором
станом на 16 січня 2012 р. складає 385444 грн.
03 коп., з яких: 14924,91 євро, що
еквівалентно 152290 грн. 41 коп.,
заборгованості за кредитом, 3233,18 євро,
що еквівалентно 32990 грн. 64 коп.,
заборгованості за простроченими
відсотками та 200162,98 грн. пені за період
з 11 січня 2009 р. по 16 січня 2012 р., Банк
просив суд в рахунок погашення
вказаної заборгованості звернути
стягнення на належну відповідачам
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з прилюдних
торгів та стягнути з відповідачів
судові витрати.

02 вересня 2013 р. ОСОБА_3 звернулася
до суду із зустрічним позовом до Банку,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_2, ОСОБА_4, служба у справах дітей
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради, про
встановлення нікчемності договору
іпотеки в силу ч. 1 ст. 224 ЦК України,
посилаючись на те, що при його
укладенні було порушено права
малолітнього ОСОБА_4, який постійно
проживає у спірній квартирі.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 листопада 2013 року в
первісному позові відмовлено.

Зустрічний позов задоволено:
встановлено нікчемність іпотечного
договору № 3550, укладеного 20
листопада 2007 р. між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_3, ОСОБА_2

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» на користь ОСОБА_3 114 грн. 70 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
Банку вказує на те, що рішення суду є
незаконним і необґрунтованим,
суперечить вимогам закону, що регулює
спірні правовідносини, а тому просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення первісного позову та
відмову у зустрічному позові.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник відповідачів
вказує на безпідставність її доводів й
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників позивача,
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 20 листопада 2007 р.
між відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит», та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено кредитний договір № С-100-kie-2007,
за умовами якого Банк передав
відповідачу кредит у розмірі 18400 євро,
які боржник зобов'язувався повертати
частинами згідно графіку в строк до 19
листопада 2022 р. з оплатою 12,5% річних за
користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 20
листопада 2007 р. між Банком
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3
(іпотекодавці) укладено договір
іпотеки, за яким іпотекодавці передали
в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

З 11 січня 2009 р. позичальник ОСОБА_2
припинив виконання зобов'язань за
Договором, внаслідок чого
заборгованість станом на 16 січня 2012 р.
складає: за кредитом - 14924,91 євро, що
згідно офіційному курсу валют НБУ,
встановленого на день розгляду справи,
еквівалентно 162084 грн. 52 коп.,
заборгованість за процентами - 3233,18
євро, що еквівалентно 35110 грн. 38 коп.
Також позивачем нараховано 200162 грн. 98
коп. пені за період з 11 січня 2009 р. по 16
січня 2012 р.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов Договору
(несвоєчасним та не в повному обсязі
погашенням передбачених графіком сум)
Банком відповідно до положень ст. 35
Закону України «Про іпотеку» була
направлена відповідачам письмова
вимога про усунення порушень, тобто про
необхідність у тридцятиденний строк
погасити заборгованість, та
попереджено про звернення стягнення на
іпотечне майно. Ця вимога отримана
відповідачами 25 листопада 2011 р., але
залишена без задоволення.

Як зазначено в ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно ст. 20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

В силу положень ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Право іпотекодержателя
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі неналежного
виконання позичальником будь-яких умов
основного зобов'язання передбачено п.
8.4.8 укладеного сторонами іпотечного
договору.

Вирішуючи спір, суд вважав, що
зустрічний позов підлягає задоволенню,
що є підставою для відмови у первісному
позові.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

В силу положень ч. 1 ст. 3 ЦПК
України, ст. 15 ЦК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 р., відповідно до
статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Звертаючись із зустрічним
позовом, ОСОБА_3 вказувала лише на
недотримання при укладанні договору
іпотеки вимог ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей», що,
на її думку, призвело до порушення прав
та інтересів малолітнього ОСОБА_4, який
з 2005 р. постійно проживає в переданій в
іпотеку квартирі. При цьому позивачка
не посилалась на порушення,
оспорювання або невизнання її власних
прав, свобод чи інтересів.

Оскільки зазначені у зустрічному
позові підстави та обставини не
свідчать про порушення особистих прав
та інтересів ОСОБА_3, остання не є
належним позивачем за такими вимогами.

Окрім того, процесуальне
законодавство обмежує можливість
представництва інтересів малолітніх
осіб.

В силу ч. 1 ст. 39 ЦПК України права,
свободи та інтереси малолітніх осіб
віком до чотирнадцяти років, а також
недієздатних фізичних осіб захищають у
суді відповідно їхні батьки,
усиновлювачі, опікуни чи інші особи,
визначені законом.

ОСОБА_3 не відноситься до кола
осіб, які відповідно до закону мають
право захищати права малолітнього
ОСОБА_4

Суд не звернув уваги на вказані
обставини, а тому помилково вважав, що
наявні підстави для задоволення
зустрічного позову.

Також судом залишено поза увагою,
що, як зазначено у п. 4 згаданої вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України, судам відповідно до статті 215
ЦК необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Вирішуючи позов ОСОБА_3, суд
вважав, що є підстави для встановлення
нікчемності іпотечного договору з
підстав порушення права користування
переданим в іпотеку житловим
приміщенням малолітньої особи через
недотримання вимог ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян та безпритульних
дітей».

Між тим, укладений сторонами
іпотечний договір з підстав,
зазначених в позовній заяві, є
оспорюваним, оскільки його недійсність
за таких підстав не встановлена
законом.

З урахуванням наведеного суд
помилково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_3

За таких обставин та з
урахуванням положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК
України, ст. 20 «Про заставу», ст. ст. 12, 33,
39 Закону України «Про іпотеку» є
підстави для звернення стягнення на
заставлене майно - належну
відповідачам на праві власності
квартиру, а тому позов Банка про
звернення стягнення на майно є
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», змісту пункту 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
р. «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
в резолютивній частині рішення у разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки в
обов'язковому порядку має зазначатись
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмету
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Так, розмір заборгованості
позичальника за кредитним договором
станом на 16 січня 2012 р. складає: за
кредитом - 14924,91 євро, що згідно
офіційного курсу валют, встановленого
НБУ на час розгляду справи,
еквівалентно 162084 грн. 52 коп.,
заборгованість за процентами - 3233 євро,
що еквівалентно 35110 грн. 38 коп.

Розмір такої заборгованості
відповідачами не оспорюється.

Також позивачем нараховано 200162 грн. 98
коп. пені за період з 11 січня 2009 р. по 16
січня 2012 р. на підставі п. 6.1 Договору за
прострочку повернення кредитних
ресурсів та сплату процентів.

При вирішенні питання про розмір пені
слід врахувати наступне.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове значення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача та
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов кредитного
договору пені (200162 грн. 98 коп.) є великий
порівняно з розміром заборгованості за
кредитом та, враховуючи положення ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, колегія суддів
вважає за можливе зменшити розмір
нарахованої позивачем неустойки до 112000
грн.

Таким чином розмір заборгованості, в
погашення якої необхідно звернути
стягнення на заставлене майно
становить 162084 грн. 52 коп.+35110 грн. 38
коп.+112000 грн.= 309194 грн. 90 коп.

Щодо встановлення початкової ціни
предмету іпотеки, то колегія суддів
вважає за необхідне встановити її на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, оскільки запропонована
позивачем оцінка - 184266 грн. визначалася
сторонами при укладенні сторонами
іпотечного договору у 2007 р. і позивачем
не надано доказів, що на час вирішення
спору ця ціна відповідає дійсній
вартості предмету іпотеки.

З урахуванням викладеного
рішення суду в силу пункту 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення вимог Банку та відмову у
задоволенні зустрічного позову.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
необхідно стягнути по 921 грн. 50 коп.
судового збору з кожного з урахуванням
сплачених позивачем при зверненні до
суду першої інстанції сум (а.с. 1) та по 460
грн. 75 коп. за оскарження в апеляційному
порядку рішення суду в частині відмови
у первісному позову (а.с. 176), а з ОСОБА_3
також і 114 грн. 70 коп., сплачених
апелянтом за оскарження рішення в
частині задоволення зустрічного
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк»» задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 28 листопада 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задовольнити частково.

Для погашення заборгованості за
кредитним договором № С-100-kie-2007 від 20
листопада 2007 року, укладеним між
відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, в
сумі 309194 (триста дев'ять тисяч сто
дев'яносто чотири) грн. 90 коп., з яких:
заборгованість по сумі кредиту - 14924,91
євро, що еквівалентно 162084 грн. 52 коп.,
заборгованість за процентами - 3233 євро,
що еквівалентно 35110 грн. 38 коп., та 112000
грн. пені, звернути стягнення
відповідно до іпотечного договору від
20 листопада 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
на належну на праві власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу з публічних
торгів, та встановити початкову ціну на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит»: з ОСОБА_2 1382 (тисячу
триста вісімдесят дві) грн. 25 коп.
судового збору, з ОСОБА_3 - 1496 (тисячу
чотириста дев'яносто шість) грн. 95 коп.
судового збору.

В позові ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про встановлення
нікчемності правочину відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: