Справа № 305/780/14-ц
Провадження по справі 2/305/484/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року. Рахівський районний
суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Марусяк
М.О.

при секретарі - Беднар О.О.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки -
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої злочином, шляхом
виконання зобов'язань, та стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої злочином, шляхом
виконання зобов'язань, та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову
посилається на те, що відповідно до
вироку Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24.01.2014 року
по справі №305/2823/13-к, провадження по
справі №1-кп/305/25/14 гр-на ОСОБА_3, визнано
винним за ст. 185 ч.1 КК України та
призначено покарання у вигляді штрафу
в сумі 850 гривень. Судом було
встановлено, що ОСОБА_3 у жовтні 2011 року,
являючись директором КП "Комунальне
будівельне підприємство" в с.
Костилівка, Рахівського району
Закарпатської області, яке здійснювало
будівельні роботи по реконструкції
дитячого садка під Вільховатську
загальноосвітню школу І-ступенів,
умисно, з корисливих мотивів, діючи
таємно до власників майна, викрав 5
залізобетонних плит вартістю 160
гривень за одиницю на загальну
вартість 800 гривень, які належали
потерпілій, ОСОБА_1. Зазначене майно
зберігалося на шкільному майданчику
вказаної школи, після чого з метою
прискорення будівництва, відповідач
використав його при перекритті
приміщень цього закладу. Своїми діями
ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_1
матеріальної шкоди на загальну суму 800
грн. До початку розгляду кримінального
провадження між нею, як потерпілою
особою та гр. ОСОБА_3, як обвинуваченим,
за ініціативи останнього та спільної
згоди сторін було досягнуто
домовленості про те, що вона, як
потерпіла (цивільний позивач) не
заявлятиме у кримінальному
провадженні цивільного позову. ОСОБА_3
надав власноручно написану ним
розписку від 24.01.2014 року, в якій
зобов'язався в строк до 31.03.2014 року
повернути їй 5 бетонних плит, довжиною 6
метрів, шириною 7 метрів. На
сьогоднішній день відповідачем не
вчинено жодних відповідних дій
направлених на виконання своїх
договірних зобов'язань, що змушує її
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права. Крім матеріальної
шкоди на загальну суму 800 грн. їй
спричинено і моральну шкоду, яка
включає в себе спричинення їй певних
втрат, в тому числі, свого вільного часу
на судові засідання та підготовку
судових документів, які є предметом
судового розгляду, що призвела до
істотної зміни умов її проживання
протягом певного періоду. Важкість
таких моральних страждань вона оцінює
у розмірі 1700 гривень. На підставі
наведеного просила зобов'язати
громадянина ОСОБА_3, доставити за
адресою її місця проживання
(реєстрації): АДРЕСА_1 та передати їй, як
власнику, на відповідальне зберігання 5
(п'ять) залізобетонних плит,
призначених для перекриття, довжиною 6
(шість) метрів та шириною 7 (сім) метрів.
Стягнути із ОСОБА_3 на її користь 1700
(одну тисячу сімсот) гривень моральної
шкоди, завданої неправомірними діями
та 1000 (одну тисячу) гривень платних
правових послуг.

В судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 просили
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі з підстав зазначених у позовній
заяві.

Відповідач, ОСОБА_3, в судовому
засіданні позовні вимоги визнав у
повному обсязі. Не заперечує на
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами суд прийшов до
наступного висновку.

У відповідності до ст. 28 КПК
України, особа, яка зазнала
матеріальної шкоди від злочину вправі
при провадженні в кримінальній справі
пред'явити до обвинуваченого або до
осіб, що несуть матеріальну
відповідальність за дії
обвинуваченого, цивільний позов, який
розглядається судом разом з
кримінальною справою. Частиною 4 цієї ж
статті КПК України встановлено, що
особа, яка не пред'явила позову в
кримінальній справі, а також особа,
цивільний позов якої залишився без
розгляду має право пред'явити його в
порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що вироком
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24.01.2014 року
по справі № 305/2823/13-к, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним за ст. 185 ч.1
КК України в тому, що він у жовтні 2011
року, являючись директором КП
"Комунальне будівельне підприємство" в
с. Костилівка, Рахівського району
Закарпатської області, яке здійснювало
будівельні роботи по реконструкції
дитячого садка під Вільховатську
загальноосвітню школу І-ступенів,
умисно, з корисливих мотивів, діючи
таємно до власників майна, викрав 5
залізобетонних плит вартістю 160
гривень за одиницю на загальну
вартість 800 гривень, які належали
потерпілій, ОСОБА_1 і зберігалися на
шкільному майданчику вказаної школи,
після чого з метою прискорення
будівництва використав їх при
перекритті приміщень школи. Своїми
діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій
ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну
суму 800 грн.

З вироку Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24.01.2014 року
про засудження ОСОБА_3 вбачається, що
цивільний позов потерпілою ОСОБА_1 не
заявлявся.

25.02.2014 року вирок Рахівського районного
суду Закарпатської області по справі
№305/2823/13-к, провадження по справі
№1-кп/305/25/14, набув законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

З урахуванням п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судове
рішення у цивільній справі" від 18
грудня 2009 року № 14 відповідно до
частини четвертої статті 61 ЦПК України
при розгляді справи про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, що набрав
законної сили, або постанову суду у
справі про адміністративне
правопорушення, цей вирок або
постанова обов'язкові для суду лише з
питань, чи мали місце дії та чи вчинені
вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає
з кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування шкоди. Таким
чином, суд вважає, що вина ОСОБА_3 є
доведеною і не підлягає розгляду в
даному судовому процесі.

Також судом встановлено, що
відповідачем ОСОБА_3 24.01.2014 року, було
надано ОСОБА_1 письмову розписку про те,
що він зобов'язується до 31 березня 2014
року надати ОСОБА_1 5 бетонних плит,
довжиною 6 метрів, шириною 7 метрів.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частина 1 ст. 527 ЦК України, зазначає, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає по суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

В судовому засіданні достовірно
встановлено та визнано відповідачем,
що останній взяті на себе зобов'язання,
що виникають з умов договору, не
виконав, а саме: не повернув позивачці,
у встановлений у розписці строк, 5
залізобетонних плит, довжиною 6 метрів,
шириною 7 метрів.

Також судом встановлено, що внаслідок
вказаного злочину позивачці ОСОБА_1
завдано моральну шкоду, яка включає в
себе спричинення позивачці певних
втрат, в тому числі, її вільного часу на
судові засідання та підготовку судових
документів, які є предметом судового
розгляду, що призвела до істотної зміни
умов її проживання протягом певного
періоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка
підлягає стягненню на користь
позивачки суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України -
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної шкоди" від
31 травня 1995 року №4 зазначено, що
моральною шкодою є витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Враховуючи, що позивачкою надано
обґрунтовані та правові докази
порушення та невиконання відповідачем
умов зобов'язання, а відповідачем позов
визнано, тому суд вважає, що позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої злочином, шляхом
виконання зобов'язань та стягнення з
відповідача моральної шкоди у сумі 1700
гривень, слід задовольнити у повному
обсязі.

Разом з тим, позивачкою заявлена
вимога про відшкодування витрат,
понесених нею на правову допомогу в
розмірі 1000 гривень. Дана вимога
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалюється
рішення суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені витрати.

Згідно п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат
пов'язаних з розглядом судової справи
належать витрати на правову допомогу.

Судом встановлено, що позивачкою
ОСОБА_1, для захисту своїх прав та
законних інтересів було укладено
договір про надання адвокатських
послуг та понесено витрати у розмірі 1000
гривень, що підтверджується угодою про
надання юридичних послуг від 02.04.2014
року та квитанцією до прибуткового
касового ордеру № 19 від 07 квітня 2014
року.

Відповідно до ч.6 ст.5 ЗУ "Про судовий
збір" від сплати судового збору
звільняються позивачі за подання
позовів про відшкодування
матеріальних збитків, завданих
внаслідок вчинення злочину.

На підставі ст.88 ЦПК України, з
відповідача, ОСОБА_3 в спеціальний фонд
Державного бюджету України, слід
стягнути судовий збір в розмірі 243.60
гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 6, 8, 10,11, 57,58, 60, 88, 212- 215, 223 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_2
доставити за адресою місця проживання
(реєстрації) громадянки ОСОБА_1: АДРЕСА_1
та передати ОСОБА_1, як власнику, на
відповідальне зберігання 5 (п'ять)
залізобетонних плит, призначених для
перекриття, довжиною 6 (шість) метрів та
шириною 7 (сім) метрів.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки АДРЕСА_1 1700 (одну
тисячу сімсот) гривень моральної шкоди,
завданої неправомірними діями та 1000
(одну тисячу) гривень платних правових
послуг.

Стягнути із ОСОБА_3 в спеціальний фонд
Державного бюджету України в особі
Рахівського районного суду
Закарпатської області 243 гривні 60
копійок судового збору, № доходного
рахунку 0211, Код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Марусяк М.О.

З оригіналом вірно

Суддя РАхівського районного суду:
Марусяк М.О.