РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

__________________________________________________________________

Справа №: 22-ц/191/98/14Головуючий суду
першої інстанції:Тощева О.О. Доповідач
суду апеляційної інстанції:Кустова І.
В. "15" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія у складі:

Головуючого суддіКустової І.В.
СуддівПритуленко О.В., Ломанової Л.О.,
При секретаріПомазан В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Совєтського
районного суду АР Крим від 11 листопада
2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 11 вересня 2008
року сторонами укладено кредитний
договір, відповідно до якого
відповідач отримала кредит у розмірі
5590,50 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач зобов'язання з
повернення кредиту не виконала, тому
станом на 09 вересня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 53131,85 грн., яка
складається з: 5173,49 грн. -
заборгованість за кредитом, 583,70 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 939,26 грн. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом, 43429,12 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина), 2506,28 грн. - штраф (процентна
складова).

Рішенням Совєтського районного
суду АР Крим від 11 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить вказане
рішення скасувати та ухвалити нове -
про задоволення позову.

Апелянт вважає, що суд помилково
застосував позовну давність
тривалістю три роки, оскільки при
укладенні кредитного договору сторони
за письмовою домовленістю збільшили
позовну давність до п'яти років.

Крім того, апелянт вказує на
відсутність у справі заяви відповідача
про застосування позовної давності та
наполягає на існуванні кредитних
правовідносин до повного погашення
позичальником своїх зобов'язань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновку про прострочення
відповідачем терміну виконання
кредитних зобов'язань, але відмовив у
позові у зв'язку з порушенням
позивачем позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком районного суду,
виходячи з наступного.

Згідно положень статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до статей 257-258 ЦК України
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено,
встановлюється в три роки, спеціальна
позовна давність до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) - в
один рік.

Згідно частини 5 статті 261 цього Кодексу
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Якщо умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Стаття 259 ЦК України визначає, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

За змістом частини 4 та 5 статті 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові. Однак, якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту. Зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність сплила і до
додаткової вимоги ( стаття 266 ЦК
України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 11 постанови від 18
грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору № SIXRRX22820105 від 11
вересня 2008 року, який укладено
сторонами шляхом подання
позичальником заяви про надання
строкового кредиту, відповідач
отримала грошові кошти у сумі 5590,5 грн.,
зі сплатою 1,0 % в місяць за користування
кредитом, на строк 24 місяців з кінцевим
терміном повернення 11 вересня 2010 року
(а.с. 5 зворот, 6). За умовами кредитного
договору позичальник зобов'язаний
повертати кредит частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 330
грн. 69 коп. та в період сплати з 11 по 16
число кожного місяця. При укладенні
кредитного договору позичальник
надала заяву, зі змісту якої
вбачається, що вона ознайомлена та
згодна з умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які надані у письмовій
формі. Своїм підписом відповідач
підтвердила факт надання їй повної
інформації про умови кредитування в
Банку. Позичальник погодилась з тим, що
її заява із запропонованими Банком
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, тарифами складає
укладений сторонами
кредитно-заставний договір;
позичальник підтвердила, що вся надана
Банком інформація достовірна та
зобов'язалася про всі зміни
повідомляти Банк не пізніше 15 днів від
моменту їх виникнення (а.с. 5 зворот).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ПАТ КБ
«Приватбанк», які діяли на час
укладення кредитного договору,
збільшено термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором та встановлено
сторонами тривалістю 5 років (а.с.8).

З розрахунку Банку вбачається, що
станом на 09 вересня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 53131,85 грн., яка
складається з: 5173,49 грн. -
заборгованість за кредитом, 583,70 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 939,26 грн. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом, 43429,12 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина), 2506,28 грн. - штраф (процентна
складова). Починаючи з 11 вересня 2008
року відповідач періодично сплачувала
Банку частину заборгованості; останній
платіж у сумі 200 грн. зроблено 03 березня
2010 року (а.с. 4-5).

З позовної заяви вбачається, що Банк
звернувся до суду 18 вересня 2013 року,
тобто в межах збільшеного строку
давності тривалість п'ять років,
погодженого сторонами при укладенні
кредитного договору.

Вищевикладені правові норми та
обставини справи не дають можливості
колегії суддів погодитися з висновком
суду першої інстанції про необхідність
відмови у задоволенні позову за
пропуском строку давності.

Оскільки висновок суду першої
інстанції про необхідність відмови у
позові за пропуском строку давності не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, оскаржуване судове
рішення підлягає скасуванню
відповідно до положень пункту 3 частини
1 статті 309 ЦПК України з ухваленням у
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способу захисту прав є примусове
виконання обов'язку в натурі.

Перевіривши розрахунок Банку станом на
09 вересня 2013 року, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
частини вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 3
статті 509 ЦК України зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частина 3 статті 549 ЦК України).

Пунктами 5.1 та 5.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
передбачена сплата позичальником пені
за несвоєчасне погашення
заборгованості по кредиту у розмірі 1,25
% від суми просроченної заборгованості
по кредиту за кожний день просрочки,
але не менше 1 гривні, а також штрафу за
порушення строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, у розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову (а.с.7 - 8).

Аналіз вищеназваних правових норм та
зміст порушень, за які кредитним
договором передбачені пеня та штрафи,
дає підстави для висновку про
необхідність застосування норм статті
61 Конституції України, статті 549,
частини 3 статті 509 ЦК України та
виключення з розрахунку Банку одного з
видів цивільно-правової
відповідальності, а саме 500,00 грн.
штрафу (фіксована частина) та 2506,28 грн.
штрафу (процентна складова), оскільки
ці санкції є додатковою
відповідальністю позичальника за
несвоєчасне виконання зобов'язання.

Відносно застосування до відповідача
цивільно-правової відповідальності у
вигляді пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором (пункт 5.1 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам) у розмірі 43429,12 грн. колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З розрахунку Банку вбачається, що
розмір пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором (43429,12 грн.)
значно (майже у вісім разів) перевищує
розмір заборгованості за кредитом та
за процентами за користування кредитом
(5757,19 грн.); внаслідок усіх зроблених
відповідачем виплат з повернення
кредиту тіло кредиту не зменшилося,
оскільки отримані Банком грошові
кошти перераховані на оплату
відсотків, що утворилися у зв'язку із
порушенням відповідачем графіку
погашення заборгованості, колегія
суддів в межах своєї компетенції
дійшла висновку щодо можливості
відповідно, до частини 3 статті 551 ЦК
України, зменшити розмір неустойки до
розміру заборгованості.

Таким чином, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах вимог, заявлених
Банком у суді першої інстанції та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Совєтського районного суду АР Крим від
11 листопада 2013 року - скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення про
часткове задоволення позову.

На підставі наведеного,
керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1
статті 307, пунктом 3 частиною 1 статті 309,
статтею 316 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду АР Крим у місті
Феодосії,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Совєтського районного суду АР
Крим від 11 листопада 2013 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 12696 (дванадцять тисяч шістсот
дев'яносто шість) грн. 45 коп., яка
складається з: 5173,49 грн. -
заборгованість за кредитом, 583,70 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 939,26 грн. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом, 6000 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором; в решті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Судді

І.В. Кустова О.В. Притуленко Л.О.
Ломанова