інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/453/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства (далі - ПАТ)
"ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на ухвалу Луцького
міськрайонного суд від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ "ВТБ Банк"
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 16 грудня
2010 року між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ВІВА»
було укладено кредитний договір, за
яким банк надав останньому грошові
кошти в сумі 500000 доларів США зі сплатою
17,5 % річних з кінцевим терміном
погашення 15 червня 2012 року.

В той же день між банком та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки.

За кредитним договором позичальник
зобов'язався погашати проценти за
користування кредитною лінією
щомісяця з 25 числа кожного місяця, але
не пізніше останнього банківського дня
того ж місяця включно.

Проте, у передбачений цим договором
термін належні до сплати кошти не
надходили, а на звернення банку з
вимогою погасити заборгованість
відповідач не реагував.

Тому просив стягнути з відповідача
ОСОБА_1 434849,19 доларів США та 119350,31 грн.

В листопаді того ж року ПАТ "ВТБ Банк"
подало заяву про забезпечення позову, в
якій просило забезпечити позов шляхом
накладення арешту на рухоме майно (в т.
ч. грошові кошти, що містяться на
банківських рахунках) та нерухоме
майно, належне відповідачу ОСОБА_1

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 28 січня 2014 року заяву задоволено.

Постановлено накласти арешт на майно (в
т. ч. грошові кошти, що містяться на
банківських рахунках) та нерухоме
майно, належне відповідачу ОСОБА_1, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
серії НОМЕР_2 виданий Луцьким МВ УМВС
України у Волинській області 29 жовтня
1999 року) в межах суми заявлених
позовних вимог 434849,19 доларів США та
119350,31 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
скасувати цю ухвалу, покликаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість ухвали, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржувана ухвала залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень п.1, п. 2 ч. 1 ст. 152
цього Кодексу одними із видів
забезпечення позову є накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб, заборона
вчиняти певні дії. Також Пленум
Верховного Суду України роз'яснив в п. 3
постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», що згідно з п. 1
ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Задовольняючи заяву позивача ПАТ "ВТБ
Банк" про вжиття заходів забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
рухоме майно (в т. ч. грошові кошти, що
містяться на банківських рахунках) та
нерухоме майно, належне відповідачу
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
обсягу заявлених позовних вимог,
предметом яких є грошові кошти,
відповідності виду забезпечення
позову, який просив застосувати
позивач, позовним вимогам.

Висновок суду про наявність підстав
для забезпечення позову ґрунтується на
законі і відповідає обставинам справи.
Оскільки предметом спору є вказана
сума грошових коштів, суд обґрунтовано
визнав, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Що стосується твердження апелянта про
те, що позивачем не зазначено, на які
саме грошові кошти та на яке саме майно
слід накласти арешт, а суд не взяв цього
до уваги, то такі доводи апелянта
спростовуються змістом резолютивної
частини оскарженої ухвали, зокрема,
абзацом другим (а. с. 88, звор.).

Безпідставними є і доводи апеляційної
скарги про те, що при винесенні
оскарженої ухвали судом всупереч вимог
п. 5 ст. 153 ЦПК України не зазначено вид
забезпечення позову і порядок його
виконання. Зокрема, із змісту
резолютивної частини оскарженої
ухвали - абзаців третього та
четвертого вбачається про вказівку
суду, що, ухвала підлягає до негайного
виконання, її копія підлягає
направленню відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції у Волинській
області для негайного виконання (а. с. 88,
звор.).

Недотримання судом процесуальних
строків розгляду заяви про
забезпечення позову ніяким чином не
вплинули на правильність вирішення
вказаного питання та прав апелянта не
порушують, а тому відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 312 ЦПК України вони не можуть
слугувати підставою для скасування
ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи і не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваної ухвали, яка
постановлена з додержанням вимог
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суд від
28 січня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: