Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/499/2014р.
інстанції Завгородня Л.М.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Володіної Л.В.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 19 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатної матері,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернулась до місцевого суду з позовом
до відповідача ОСОБА_4 про стягнення з
останньої на її користь аліментів на
утримання в розмірі 1/4 частини від усіх
видів доходу щомісячно з дати
пред'явлення позову, витрат на правову
допомогу в розмірі 250 грн., мотивуючи
тим, що вона є непрацездатною, отримує
невелику пенсію, страждає рядом
захворювань, у зв'язку з чим потребує
постійного лікування та посиленого
харчування. Відповідач по справі є
рідною донькою позивача, однак остання
не надає належної матеріальної
допомоги позивачу, необхідної для
лікування та придбання ліків, хоча має
таку можливість, у зв'язку з чим ОСОБА_5
звернулась з даним позовом.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 19.12.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого суду, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить
останнє скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі. Апелянт вважає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим, постановленим без
повного та всебічного дослідження
матеріалів справи, без належної
правової оцінки усіх обставин, які
мають значення для справи.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, про дату та час розгляду
справи сповіщалася належним чином,
надала до апеляційного суду заяву про
розгляд апеляційної скарги у її
відсутності, просить її задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення відповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач по справі ОСОБА_5 є рідною
матір'ю відповідачки ОСОБА_4 Згідно
довідки УПФУ в Гагарінському районі м.
Севастополя позивач отримує пенсію за
віком в розмірі 1174 грн. ОСОБА_5 проживає
разом зі своєю другою донькою ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції було встановлено, що позивач
проживає разом з ОСОБА_6, яка за нею
доглядає. ОСОБА_4 є пенсіонеркою, не
працює та проживає окремо від позивача.
Однак, остання, в свою чергу, надає
матеріальної допомоги на утримання
своєї матері, купує їй продукти
харчування, приймає участь у її житті,
про що не заперечувала і представник
позивача.

Факт надання відповідачем
матеріальної допомоги на утримання
позивача було також підтверджено
ОСОБА_4 представленими в апеляційному
суді квитанціями на покупку продуктів
харчування та інше.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_5 про
стягнення з ОСОБА_4 аліментів на її
утримання, виходив з того, що підстави
для задоволення вказаних вимог
відсутні, оскільки позивачем не
доведено суду, що відповідач
ухиляється від надання матеріальної
допомоги позивачу.

Також, відмовляючи у задоволенні
позову, місцевий суд послався на те, що
відповідач також приймає участь у
додаткових витратах позивача.

Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу
України (далі - СК України) повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 203 СК України дочка,
син, крім сплати аліментів, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 того ж Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та норми права, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду щодо відмови у задоволенні позову,
оскільки вони відповідають характеру
спірних правовідносин та
представленим сторонами доказам.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Судова колегія також вважає, що
позивачем у порушення вказаних вимог
не доведено, що відповідач не виконує
свої зобов'язання щодо утримання
позивача.

Представлені відповідачем докази,
навпаки свідчать про те, що остання
надає матеріальної допомоги ОСОБА_5 та
приймає участь у сплаті додаткових
витрат позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_6 - друга донька позивача по
справі, є пенсіонеркою та не має
можливості надавити матеріальної
допомоги позивачу, не приймаються до
уваги колегією суддів, оскільки
обов'язок по утриманню батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги лежить на
кожному із дітей, в залежності від їх
спроможності.

Також такі доводи апеляційної скарги
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду та задоволення
позову, оскільки обов'язок по утриманню
батьків не залежить від матеріального
стану, а останній в свою чергу може
служити підставою для визначення
розміру аліментів, які стягуються з
кожної дитини.

Посилання позивача на матеріальне
забезпечення чоловіка відповідача є
неспроможними, оскільки, як вже
зазначалося вище, обов'язок по
утриманню непрацездатних батьків
лежить саме на повнолітніх дітях
останніх, а не членах їх сімей, а тому
заробіток чоловіка ОСОБА_4 не може бути
підставою для стягнення з останньої
аліментів, яка в свою чергу не
ухиляється від виконання своїх
обов'язків відносно позивача.

Твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції, постановляючи
оскаржуване рішення, не прийняв до
уваги, що вона страждає рядом
захворювань, що потребує дорогого
лікування, не приймаються до уваги
колегією суддів, оскільки останні не є
підставою для стягнення аліментів та
за наявності підстав можуть бути
заявлені позивачем до кожної з дитини
окремо на підставі ст. 206 СК України.

Інші доводи апелянта також не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

З наведених обставин, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно та
всебічно дослідив обставини справи,
дав належну оцінку всім наявним в
останній доказам, і ухвалив правильне
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
міста Севастополя від 19 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ Л.В.
Володіна

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов