Справа № 751/1866/14 Провадження №
22-ц/795/971/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Мороз К. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Литвиненко І.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О., за
участю:представника позивача ОСОБА_5-
адвоката ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 26 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про розірвання договору та
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 26 березня 2014 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 26
березня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 8200 грн. суми авансу. В
задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 587 грн. 70 коп.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
посилається на порушення судом ст.11 ЦПК
України, а саме: суд вирішив питання про
дійсність оспорюваного правочину, про
що позивачем не заявлялося в позові.
Також, судом не було взято до уваги
положення ч.2 ст.220 ЦК України. Апелянт
вказує на те, що суд підмінив юридичну
природу двох суттєво різних понять
завдатку та авансу, витлумачивши
наявність саме останнього, чим
забезпечив правові підстави для
повернення переданих покупцем коштів.
На думку апелянта, судом не було взято
до уваги, що укладення договору
завдатку мало місце вже після
фактичного дослідження сторонами
властивостей та характеристик об'єкта
договору - квартири, крім того, підписи
і ознайомлення з умовами у вказаному
договору були завірені свідками, що є
підтвердженням дійсної волі обох
сторін стосовно істотних умов
договору, який вони уклали. Відповідач
розцінює гроші, які були передані йому
як завдаток - своєрідною компенсацією
витрат та ризиків, які пов'язані з
оформленням документів перед
оформленням самого договору
відчуження.

Апелянт належним чином був
повідомлений про час розгляду справи,
про що свідчить повідомлення про
вручення 08.05.2014 судової повістки (а.с.67),
проте до суду не з'явився.

Представник апелянта просив
апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився.
Про час розгляду справи був
повідомлений належним чином через
свого представника 07.05.2014 (а.с.66).

Представник позивача в судовому
засіданні послався на безпідставність
апеляційної скарги і просив відмовити
в її задоволенні .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом по справі встановлено, що 7
листопада 2013 року між сторонами був
підписаний договір, предметом якого є
взаємні зобов'язання до 30 листопада 2013
року укласти договір на відчуження
об'єкта нерухомості розташованого за
адресою АДРЕСА_1, і який являє собою:
квартиру, що складається з двох кімнат.
Згідно з п. 2.2. Договору, на
підтвердження і в забезпечення
виконання зобов'язань по укладанню
договору купівлі-продажу, сторона 2
видає, а сторона 1 приймає, в рахунок
належних за Договором відчуження
платежів, грошову суму в розмірі 8200
грн., еквівалент в доларах США складає
1000 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції зазначив, що згідно з
чч. 1, 3 ст.635 Цивільного кодексу України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Оскільки ст.657 ЦК України передбачено,
що договір купівлі-продажу квартири
укладається у нотаріально посвідченій
формі, то згідно з ч.1 ст.635 ЦК України
попередній договір від 07 листопада 2013
року сторони теж мали укласти у
нотаріально посвідченій формі. З
викладеного випливає, що в силу ч.1 ст.220
ЦК України у взаємозв'язку з ч.2 ст.570, ч.1
ст.635, ст.657 цього ж кодексу укладений
сторонами попередній договір, про який
йдеться, є нікчемним і його нікчемність
тягне за собою наслідки, передбачені ч.2
ст.570 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду
повністю погоджується з даним
висновком суду першої інстанції.

В постановах Верховного Суду України №
6-82ц13 від 25 вересня 2013 року, № 6-176цс12 від
13 лютого 2013 року, які, відповідно до
ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для
всіх судів України, внесення завдатку
як способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договорів купівлі-продажу
будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу
квартири, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами у справі укладений не був, а
сторони лише домовилися укласти такий
договір в майбутньому, передана
позивачем відповідачу грошова сума в
розмірі 8200 гривень є авансом, який
підлягає поверненню позивачу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції згідно вимог ст.ст. 213,
213 ЦПК України вірно було встановлено
обставини по справі, повно, всебічно та
об'єктивно досліджені надані
сторонами докази, і на підставі
вказаного, з додержанням процесуальних
норм, вірно встановлено
правовідносини, що склалися між
сторонами, та зроблено правильний
висновок про законність та
обґрунтованість позовних вимог
позивача в частині повернення авансу.

Посилання апелянта на те, що суд
порушив положення ст.11 ЦПК України та
вийшов за межі позовних вимог, визнавши
договір завдатку нікчемним, не
заслуговує на увагу, оскільки як
вбачається із позовної заяви, ОСОБА_5
просив розірвати укладений Договір
завдатку від 07.11.2013 року. А оскільки в
силу ч.1 ст.220 ЦК України у взаємозв'язку
з ч.2 ст.570, ч.1 ст.635, ст.657 Цивільного
кодексу України укладений сторонами
попередній договір є нікчемним, тому
суд вірно відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині розірвання
Договору завдатку від 07.11.2013 року
відповідно до положень п.1 ч.1 ст.611 ЦК
України, оскільки не має правових
підстав для розірвання договору який є
по закону нікчемним.

Таким чином, судова колегія вважає, що
при встановленні фактів, на яких
ґрунтується рішення, суд не припустив
таких порушень норм матеріального і
процесуального права, що дають
підстави для його скасування.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: