Справа № 2-1791/11
№/п 2/317/11/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді - Гончаренко П.П.,

при секретарі - Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Запорізька державна районна
нотаріальна контора, про встановлення
факту проживання однією сім'єю, про
визнання права власності на будівельні
матеріали, набуті під час проживання
однією сім'єю без реєcтрації шлюбу,
визнання користувачем житлового
будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа -
Запорізька державна районна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання однією сім'єю, про
визнання права власності, придбаного
під час проживання однією сім'єю без
реєстрації, який неодноразово
уточняла.

03 лютого 2014 року позивачка подала до
суду позовну заяву до ОСОБА_2, третя
особа - Запорізька державна районна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання однією сім'єю, про
визнання права власності на будівельні
матеріали, набуті під час проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання користувачем житлового
будинку, яку просила об'єднати з
первісним позовом.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог,
позивач зазначила, що з 1986 року вона
проживала в цивільному шлюбі, однією
родиною з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області з котрим з того часу вели
спільне господарство, спільний побут,
мали спільний сімейний бюджет.
Оскільки власної сім'ї у позивача та
ОСОБА_3 не було, вони вирішили проживати
разом однією сім'єю, як чоловік та
дружина. Переїхавши до чоловіка
позивач допомагала добудовувати
житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області, а саме
провели газ, здійснили внутрішні
роботи по будинку, та добудували
прибудову-сіні до будинку. Разом
працювали та садах та отримала
спільний прибуток, держали худобу.
Після виходу на пенсію позивач
продовжувала працювати до грудня 2008
року. ОСОБА_3 не мав постійного місця
роботи, був хворий на діабет та
отримував лише пенсію за віком. Спільне
господарство вони вели на засоби які
отримували разом. В 2005 році позивач та
ОСОБА_3 вирішили побудувати будинок та
розпочали будівництво житлового
будинку під літ. Б за АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 помер.
Заповіт за життя він скласти не встиг з
причини раптової смерті. Після смерті
ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області під літ. А та на 12
частку будинку позначеного в
техпаспорті під літ. Б. Спадкоємцями
першої черги спадкування є вона -
цивільна дружина, відповідач донька
померлого та третя особа - син
померлого, котрий відмовився від
прийняття спадщини. Між тим позивач,
вважає, що має право на 12 частку
житлового будинку № 24 під літ. Б як
майна придбаного спільно з ОСОБА_3 за
його життя. На 14 частку від 12 будинку
під літ. Б, на 12 частку будинку під літ.
А, як спадкове майно. Позивач зазначає,
що має право на 12 частку
вищезазначеного майна, що була
придбана нею та ОСОБА_3 під час
спільного проживання у фактичних
шлюбних відносинах за спільні кошти, у
зв'язку з тим, що шлюбні відносини
позивача та ОСОБА_3 не були
зареєстровані в порядку, встановленому
чинним законодавством, отримання
позивачкою у нотаріуса за місцем
знаходження спадкової справи
свідоцтва про право власно в спільному
майні подружжя та на спадкове майно є
неможливим без встановлення факту
спільного проживання. Оформити
спадщину на спадкове майно в
нотаріальному порядку позивач не має
можливості, оскільки чоловік не встиг
отримати свідоцтво про право власності
на збудований ними житловий будинок, а
правовий документ на житловий будинок
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області у неї є відсутнім.
Таким чином, де-факто право власності
на житло померлим ОСОБА_3 було
реалізовано. Юридично закріпити це
право він не встиг у зв'язку з хворобою
та раптовою смертю. Позивач
добровільно спробувала вирішити
питання з відповідачем про поділ майна,
однак відповідач спочатку погодилася,
а потім відмовилися в добровільному
порядку вирішити питання про поділ
майна, і без згоди позивача забрала в
будинку все, що хотіла в присутності
сусідів та вивезла майно. Прямими
спадкоємцями ОСОБА_3 є його діти
(відповідач по справі), та третя особа -
син який відмовився від прийняття
спадщини. Крім того, позивач пояснила,
що вона разом з ОСОБА_3 проживала з 1986
року по день його смерті. Коли
побудували будинок стали проживати в
ньому. В 2008 році будинок під літ. Б по
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області побудований та
вона з чоловіком почали займатися його
оформленням. Вказаний будинок
побудували за сумісні кошти, які
отримували, займали гроші у борг у
сусідів на будівництво будинку, потім
віддавали. Окрім коштів, позивач
фізично приймала участь у будівництві
будинку та вносила свій труд,
сплачувала комунальні послуги за
будинок. ОСОБА_3 на момент спільного
проживання з позивачем не перебував у
зареєстрованому шлюбі. Після смерті
ОСОБА_3 позивач продовжувала жити в
будинку доки між нею та відповідачем не
загострилися відносини й у неї
відповідач відібрала ключі від будинку
та позивач змушена була з'їхати з
будинку та звернутися з позовом до
суду. Зазначене в цілому унеможливлює
реалізацію прав позивача на володіння
та розпорядження майном набутим
спільно та за спільні кошти під час
проживання з ОСОБА_3, у зв'язку з чим
звернулася за захистом порушеного
права до суду.

Додатково суду позивач пояснила, що
після звернення нею до суду, відповідач
та третя особа - ОСОБА_4 запропонували
їй грошову компенсацію за її частку в
будинку, однак зазначена сума не була
адекватною, тому домовитися щодо
поділу будинку не вдалося. Вона
працювала та разом із чоловіком
будувала спірний будинок. Будівництво
тривало 3 роки, в основному будинок
побудований з вже використаного
будівельного матеріалу. Шлюб із ОСОБА_3
не реєстрували, оскільки не було такої
потреби, так як жодних претензій у них
один до одного не було, була міцна сім'я,
й лише після того, як чоловік потрапив
до лікарні перед його смертю він прохав
позивача оформити наші стосунки
офіційно, однак йому стало гірше та
ІНФОРМАЦІЯ_4 року він помер.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували та просили в
позові відмовити. Свої заперечення
обґрунтовували тим, що позивачем не
доведено факту проживання однією сім'ю,
а також, що майно було придбано спільно.
Зазначали, що позивач та ОСОБА_3 були
лише добрими сусідами та мали гарні
відносини.

Третя особа - ОСОБА_4 до суду не
звернувся, однак в судовому засіданні
від його імені виступала відповідач за
дорученням, яка проти позову повністю
заперечувала.

Представник третьої особи -
Запорізької районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, але надав суду
листа, згідно якого просить суд
розглядати справу без його участі,
проти позовних вимог заперечень не
мають.

Ухвалою Запорізького районного суду
Запорізької області від 27.02.2014 року
вказані позови об'єднано в одне
провадження.

Ухвалою Запорізького районного суду
Запорізької області від 03.03.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання об'єктом права спільної
сумісної власності позивача та ОСОБА_3 -
житловий будинок літ. Б по АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області та визнання за позивачем право
власності на ? частину майна придбаного
в період проживання однією сім'єю з
ОСОБА_3, а саме: житловий будинок літ. Б
по АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, залишено без
розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, відповідача та
представника відповідача, свідків,
дослідивши матеріали справи, та
оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши
всі обставини справи, на яких
ґрунтується позов, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням виконкому Балабинської
селищної ради Запорізького району
Запорізької області за № 153/5 від 14.12.1988
року ОСОБА_3 встановлено розмір
земельної ділянки 700 кв.м. за будинком
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, залишки 138 кв.м.
залишені у користування.

Згідно свідоцтво на право власності на
житло за № 8 від 03.03.1989 року виданого
Виконавчим комітетом Запорізької
районної ради народних депутатів
Запорізької області на будинку АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області ОСОБА_3 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області.

Будівництво будинку АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області розпочато в 2005 році та
закінчено у 2008 році, про що свідчить
технічний паспорту будинок складений
станом на 11.03.2010 року.

Житловий будинок позначений в
технічному паспорті під літ. Б по
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області у передбачений
законом спосіб введено в експлуатацію,
проведено технічну інвентаризацію і
виданий технічний паспорт.

Відповідно до матеріалів інвентарної
справи домоволодіння АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області, які були досліджені в судовому
засіданні, станом на 11.03.2010 року
проводилася інвентаризація
домоволодіння та виконаний розрахунок
вартості. На земельній ділянці площею
905 кв.м. розташовані: літ. А - житловий
будинок 1984 року побудови, загальною
площею 49,1 кв.м., жилою 24,8 квм. Вартістю
46477 грн., літ. Б - житловий будинок 2008
року побудови, вартістю 211822,00 грн.,
загальною площею 132,0 кв.м., жилою 45,1
кв.м., пг - погріб під а, літ. В -
вбиральня, літ. Г, Д - сараї, літ. Ж -
навіс, № 1, 2, 5, 11, 12 - паркан, № 6, 8 - ворота,
№ 3, 10 - стінки підпір, № 7 - хвіртки, № 9 -
ганок, І - замощення. Додаткова
характеристика літ. Б - житлового
будинку: загальна площа 132,0 кв.м., жила
площа 45,1 кв.м., рік побудови 2008, вартість
211822,00 грн., фундамент - бутобетон, стіни -
черепашник, покрівля - шифер, підлога -
дерево, сходи - плиткалінолеум.

Відповідно до довіреності виданої
лікарем Комунального закладу
«Запорізької центральної районної
лікарні» на ОСОБА_1, згідно якої
вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив її
отримати пенсію.

Як вбачається з довідки № 15648 від 26.07.2011
року, виданої ЗАО «ЗАЗ» вбачається, що
ОСОБА_1 дійсно працювала в ЗАО «ЗАЗ» з
08.09.1993 року по 28.11.2008 року та отримала
заробітну платню у розмірі 184 996 278,00 крб.
та 133 855,90 грн.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 14.05.2011 року, ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 69 років,
актовий запис 2991 виданого Запорізьким
міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції у Запорізькій
області.

Згідно довідки про погодження
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію виданого Балабинською
селищною радою Запорізького району
Запорізької області від 02.09.2010 року
житловий будинок під літ. Б та
господарськими будівлями та спорудами
розташованих на земельній ділянці
площею 905 кв.м. по вул. Станційній смт.
Балабине Запорізького району
Запорізької області прийнято в
експлуатацію.

Згідно Рішення № 147 Балабинської
селищної ради Запорізького району
Запорізької області від 02.09.2010 року
ОСОБА_3 дозволено оформлення
документів про видачу свідоцтва про
право власності та оформлення права
власності на зазначений будинок
житловий будинок під літ. Б та
господарські споруди у вигляді:
житловий будинок літ. Б, частина
прибудови - літ. а, цокольний етаж Б,
сарай Г, вбиральня З розташованих по
вул. Станційній смт. Балабине
Запорізького району Запорізької
області.

Згідно до протоколу про
адміністративне правопорушення
складеного ОСОБА_5, головним державним
інспектором Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області вбачається, що на
ОСОБА_3 складено протокол про
адміністративне правопорушення за
самовільно збудовані об'єкти у вигляді:
житловий будинок літ. Б, частина
прибудови - літ. а, цокольний етаж Б,
сарай Г, вбиральня З розташованих по
вул. Станційній смт. Балабине
Запорізького району Запорізької
області, який отриманий особисто та
сплачено відповідний штраф.

Згідно довідки отриманої від
Балабинської селищної рада
Запорізького району Запорізької
області від 02.09.2011 року за № 4120 ОСОБА_1
та ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю
по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 рік
за адресою : АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області та вели
спільне домашнє господарство.

Відповідно до акту про встановлення
спільного проживання та будівництва
будинку в АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області від 10.10.2011 року
вбачається, що комісією встановлено, що
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно спільно
проживала з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області з 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року -
день смерті ОСОБА_3, мали спільний
бюджет. ОСОБА_1 проживала в цивільному
шлюбі з ОСОБА_3 з з 1986 року по день його
смерті, вели спільне домашнє
господарство та побудували жилий
будинок по АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області в період з 2005 року
по 2008 рік.

Згідно довідок Пенсійного Фонду
України Запорізького району УПФУ №
04-48/108 від 22 травня 2012 року ОСОБА_3 в
період з листопада 2001 року по грудень
2002 року отримав пенсію за віком в
розмірі 1533,49 грн., в період з січня 2003
року по грудень 2003 року в розмірі 1463,04
грн., в період з січня 2004 року по грудень
2004 року в розмірі 2291,48 грн., в період з
січня 2005 року по грудень 2005 року у
розмірі 4056,57 грн., в період з січня 2006
року по грудень 2006 року у розмірі 4448,88
грн., в період з січня 2007 року по грудень
2007 року у розмірі 5358,87 грн., в період з
січня 2008 року по грудень 2008 року у
розмірі 8728,94 грн., в період з січня 2009
року по грудень 2009 року у розмірі 9085,48
грн., в період з січня 2010 року по грудень
2010 року у розмірі 11165,78 грн. в період з
січня 2011 року по травень 2011 року у
розмірі 4302,70 грн.

Згідно довідки наданою Комунальним
закладом «Запорізької центральної
районної лікарні» від 16.01.2012 року
вбачається, що ОСОБА_1 доглядала за
чоловіком ОСОБА_3 в період його
перебування на лікуванні з 15.04.2011 року
по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Суду надані позивачем копії чеків щодо
купівлі нею ліків для ОСОБА_3

Аналізуючи докази, подані сторонами,
стосовно встановлення факту сумісного
проживання однією сім'єю з 1986 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4 рік день смерті ОСОБА_3, то
суд вважає такий факт доведений
наступними доказами.

Це підтверджено в судовому засіданні
показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
стверджували, що між сторонами дійсно
існували подружні відносини, з кінця
80-х років однією сім'єю як чоловік та
жінка, хоча офіційно свій шлюб не
оформлювали. Вони вели спільне
господарство, мали свій бюджет всі
покупки робили спільно, і всі оточуючі
сприймали їх як сім'єю зі спільним
бюджетом, спільними правами та
обов'язками, а тому їх відносини мали
усі ознаки шлюбно-сімейних.

Ці показання у суду не викликають
сумнівів і в сукупності з іншими
доказами доводять факт сумісного
проживання сторін.

Факт того, що в період з 1986 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не
перебували у іншому зареєстрованому
шлюбі підтверджується матеріалами
справи, відповідачем та поясненнями
свідків.

Факт сумісного проживання та деякі
епізоди із сумісного життя позивача та
ОСОБА_3, святкування разом із гостями
загальних, сімейних свят, їхніх днів
народження , на яких крім рідні
позивача є рідня ОСОБА_3, зафіксовані на
фотокартках різних періодів часу, в
тому числі досить давніми, долучених до
матеріалів справи.

Суд вважає підтвердженою ту обставину,
що позивачка ОСОБА_1 та нині покійний
ОСОБА_3 досить тривалий час з 1986 року по
ІНФОРМАЦІЯ_5 року - день смерті ОСОБА_3
сумісно проживали однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу, були пов'язані
спільними інтересами, турботами,
побутом, мали спільний бюджет,
піклувались один про одного,
придбавали майно, мали взаємні права та
обов'язки. Позивач вела домашнє
господарство, утримували домашню
худобу, отримували додатковий дохід,
який витрачався на сім'ю та будівництво
будинку під літ. Б та господарських
споруд по вул. Станційній смт. Балабине
Запорізького району Запорізької
області.

Відповідно до ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
фактів, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не встановлено іншого порядку
їх встановлення.

Вимога позивача про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_3
підлягає розгляду в порядку позовного
провадження, оскільки її задоволення
передбачає виникнення спору з приводу
спільного майна подружжя та спадкового
майна.

Дослідивши подані документи та
заслухавши свідків, суд вважає
можливим задовольнити вимогу про
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, оскільки
цей факт підтверджується поясненнями
значної кількості допитаних у судів
свідків.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано
саме в судовому порядку просить
встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки, вона не може
підтвердити вищевказаний юридичний
факт в позасудовому порядку і
звернення позивача до суду викликане
необхідністю установлення факту, що
має юридичне значення, так як від нього
залежить виникнення її майнових прав.

Суд також враховує, що оскільки
відносини спільного проживання між
сторонами на момент набуття Сімейним
кодексом України чинності мали місце,
та продовжували існувати після січня
2004 року, до їх відносин слід
застосовувати саме норми Сімейного
кодексу України.

Таким чином, у суду виникла стійка
впевненість в тому, що між сторонами
дійсно існували відносини, притаманні
подружжю, про що свідчить крім того,
тривалість таких відносин у часі,
фотознімки сумісних днів народження,
зустрічі з ріднею, друзями, тому суд
вважає за можливе застосувати ст. 74 СК
України.

Між тим, матеріали справи містять
наявні докази щодо участі позивача у
внесенні власних грошових коштів у
придбання матеріалів, за яких його
побудовано, постійної трудової участі
у його будівництві, спільного
проживання з ОСОБА_3

Згідно до розписки від 23.02.2009 року
вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вернули
борг у сумі 10 000 (десяти) тисячі гривень
які отримали 14.01.2008 року.

Згідно до розписки від 21.08.2010 року
вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
березні 2010 року брали в борг грошову
суму у розмірі 1000 (одної) тисячі доларів
США, яку повернули в серпні 2010 року.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу
України, сім?ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Враховуючи встановлені обставини,
майно, яке було збудоване за період
спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3
є їх спільним майном та підлягає поділу
за рівністю часток.

Факт безпосередньої участі позивача у
будівництві житлового будинку АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області підтверджується показами
свідків, актом про встановлення
спільного проживання та будівництва
будинку, розписками, надані матеріали
не викликають сумніву, вони є
достовірними та вичерпними. Також при
вирішенні спору суд враховує надані
позивачем докази, з яких вбачається, що
протягом існування шлюбних стосунків
позивач мала самостійний дохід,
фактичні дані про її заробіток.

У зв'язку з викладеним, всебічно
оцінивши надані сторонами фактичні
дані, виходячи з презумпції належності
майна чоловіку та жінці на праві
спільної сумісної власності, суд
знаходить підстави для визнання
спірного об'єкту нерухомості предметом
спільної сумісної власності сторін.

Таким чином суд вважає, що є правові
підстави для визнання за позивачем
права власності на 12 частку
будівельних матеріалів використаних
при будівництві житлового будинку
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, як майна
здобутого під час проживання однією
сім'єю.

Оскільки судом встановлено, що сторони
проживали у незареєстрованому шлюбі з
1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 рік, судом
встановлено факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу, тому на вказані правовідносини
поширюються норми Сімейного кодексу
України та Цивільного кодексу України
щодо режиму спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав і обов'язків прав
та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю без реєстрації шлюбу між
собою, або не перебувають в будь-якому
іншому шлюбі , майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 СК України. Тобто при
застосуванні ст. 74 СК України слід
виходити із того, що вказано норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю, а також, якщо вони проживають
однією сім'єю без шлюбу в період,
протягом якого придбане спірне майно.

Судом також встановлено, що з 1986 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4 рік позивач та ОСОБА_3
проживали в незареєстрованому шлюбі.
Жоден із них не перебував у іншому
зареєстрованому шлюбі. В судовому
засіданні доведено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області побудований
позивачем та ОСОБА_3 під час їх
фактичного проживання в
незареєстрованому шлюбі, а отже
відповідно до вимог чинного Сімейного
кодексу України, є спільною сумісною
власністю, що відповідає вимогам ст.74
СК України.

Режим спільності майна подружжя
означає, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, завжди вважатиметься
спільним, подружжя має спільні права,
щодо майна, яке належить їм на праві
спільної сумісної власності. Майно
належить подружжю без визначення
часток кожного з них у праві власності
доти, поки не буде доведене протилежне.

Разом з тим у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», судам
роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, необхідно враховувати, що
правило зазначеної норми поширюється
на випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Таким чином, судом встановлено, що
будівельні матеріали та обладнання, у
вигляді фундаменту, цегли, шиферу,
дерев'яної частини, з яких збудовано
житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області
побудований в період ведення позивачем
та ОСОБА_3 спільного господарства,
загального бюджету, тобто за кошти
спільної праці, а також їх спільною
працею і є їх спільною сумісною
власністю.

Так, відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було укладено
письмового договору про правовий режим
майна, придбаного у період фактичних
шлюбних відносин, тобто не спростована
презумпція спільності права на майно,
придбане у період фактичних шлюбних
відносин.

Судом не встановлено факту укладення
шлюбного договору і наявності будь -
яких домовленостей між сторонами щодо
визначення часток в майні, тому суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги позивача в частині визнання
спільною сумісною власністю
будівельні матеріали та обладнання,
зокрема на фундамент, цеглу, шифер,
дерев'яні частини, з яких збудовано
житловий будинок під літ. Б та
господарських споруд, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, як майно
придбаного спільно в період проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та
визнання за ОСОБА_1 право власності на 12
частку будівельних матеріалів та
обладнання, зокрема на фундамент,
цеглу, шифер, дерев'яні частини, з яких
збудовано житловий будинок під літ. Б
та господарських споруд, розташованих
за адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, як майно
придбаного спільно в період проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3.

Враховуючи, що майно, набуте подружжям
у шлюбі, є сумісним майном у розумінні
ст. ст. 60,74 Сімейного кодексу України
вважає, що набула право власності на 12
частку будівельних матеріалів та
обладнання, зокрема на фундамент,
цеглу, шифер, дерев'яні частини, з яких
збудовано житловий будинок під літ. Б
та господарських споруд, розташованих
за адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області.

Доказів належності житлового будинку у
вигляді літ. Б по вул. Станційній смт.
Балабине Запорізького району
Запорізької області до особистої
власності ОСОБА_3 відповідачем не
надано, у зв'язку з чим з урахуванням
викладених положень закону та
встановлених обставин суд вважає що
будівельні матеріали у вигляді
будівельних матеріалів та обладнання,
зокрема на фундамент, цеглу, шифер,
дерев'яні частини, з яких збудовано
житловий будинок під літ. Б та
господарських споруд, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області є спільним
сумісним майном подружжя та підлягає
поділу з урахуванням принципу
інтересів кожного з них.

Суд не бере до уваги твердження
представника відповідача про те, що в
силу частини другої ст. 21 СК України
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя, оскільки правам та обов'язкам
подружжя посвячений розділ П СК
України (3-11 глави включно), між тим
виключення з цього правила містяться у
главі № 8 СК України, зокрема, в
наведеній статті 74 СК.

Право власності на новостворений
житловий будинок, будівлі та споруди
виникло після введення в експлуатацію
у вересні 2010 року. Оскільки вказаний
об'єкт нерухомості не належав кожному з
подружжя до вступу в шлюб, а також не
отриманий ними підчас шлюбу в дар або в
порядку спадкування суд приходить до
висновку, що він є спільною сумісною
власністю позивача та ОСОБА_3 та їх
частки визнаються рівними.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
які проживають по сусідству по вул.
Станційній смт. Балабине Запорізького
району Запорізької області та були
сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 своїми
поясненнями в суді підтвердили
проживання позивача та ОСОБА_3 разом з
1986 року, а також те, що вони разом
працювали в садах Запорізької області
та отримали значну суму коштів, яку
потім витрачали на будівництво будинку
під літ. Б по АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області, будинок
будували ОСОБА_3 та ОСОБА_1, остання
приймала участь й своїм трудом, позивач
та ОСОБА_3 держали багато худоби, ОСОБА_3
бажав одружитися з ОСОБА_1 у 2011 році,
однак потрапив до лікарні, догляд в
лікарні йому надавала ОСОБА_1, яка
продовжувала господарювати в будинку
літ. Б по АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, сплачувати
платежі по утриманню будинку. Також
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які є ріднею
ОСОБА_3 та які суду повідомили про те, що
позивач брала участь у будівництві як
своїм особистим трудом, заливала
підлогу цементом, носила цеглу,
штукатурила стіни, розраховувалась з
працівниками, готувала для них їжу,
зазначені свідки також допомагали
позивачу та ОСОБА_3 у деяких
будівельних роботах. Будівництво
будинку під літ. Б по АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели для себе.

Суд критично оцінює показання свідків
які виступили з боку відповідача
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, та які
не мешкали разом, або по сусідству з
позивачем та ОСОБА_3, а проживали та
проживають постійно в м. Запоріжжі, де й
працюють, крім того зазначені свідки
давали свої пояснення неоднозначно та
з протиріччями, а також не змогли в суді
спростувати факт не проживання
позивача та ОСОБА_3 та їх спільне
будівництво по АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області, оскільки,
їм невідомі вказані факти, в своїх
поясненнях були невпевненими та
плуталися, більш близького, дружнього
чи родинного спілкування не мали, і не
були обізнані щодо обставин сімейного
та особистого життя ОСОБА_3 Крім того
покази вказаних свідків
спростовуються показами інших свідків,
які є сторонніми особами, сусідами
позивача та ОСОБА_3 і не зацікавлені у
вирішенні справи.

Суд також враховує, що свідок ОСОБА_14 в
суді пояснила, що після смерті ОСОБА_3
позивач після смерті ОСОБА_3 отримала
деякі речі померлого, а тому її
претензії до будинку їй вже
компенсовані і враховуючи відсутність
офіційної реєстрації шлюбу між
позивачем та ОСОБА_3, упереджено і
суб'єктивно висвітлює і утаює
обставини їхнього співжиття, що в
певній мірі спростовується пояснення
сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Судом встановлене, що позивач та ОСОБА_3
спільними зусиллями і за спільні кошти
почали в 2005 році будівництво житлового
будинку під літ. Б по вул. Станційній
смт. Балабине Запорізького району
Запорізької області, яке закінчили в 2008
році.

В судовому засіданні 20.08.2013 року
представником позивача було заявлено
до суду клопотання про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкту - житлового будинку позначеного
в технічному паспорті під літ. Б по
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області фахівцям ТОВ
«Настрой».

Згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Ухвалою Запорізького районного суду
Запорізької області від 20 серпня 2013
року було призначено та доручено
провести технічне обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкту - житлового будинку
позначеного в технічному паспорті під
літ. Б по АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області фахівцям ТОВ
«Настрой».

Судом здійснювались заходи до
відповідача щодо необхідності надати
безперешкодний доступ до житлового
будинку АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області фахівцям ТОВ
«Настрой».

17.09.2013 року на адресу суду надійшло
повідомлення № від 13.09,2013 року № 112 про
неможливість проведення обстеження
житлового будинку АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області, оскільки безперешкодного
доступу експерта до об'єктів
дослідження відповідач надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Судом встановлено, що житловий будинок
під літ. Б, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області був введений в
експлуатацію, але юридично право
власності на нього не було
зареєстровано, уся технічна
характеристика щодо матеріалів
виготовлення будинку під літ. Б та його
вартість зазначена в складеному ТОВ
ЗМБТІ технічному паспорті на будинок.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів.

Відповідно до вимог закону, після
закінчення будівництва в повному
обсязі, житловий будинок приймається в
експлуатацію державною технічною
комісією на підставі акту про
приймання в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів
житлово-цивільного призначення, який
затверджується органом місцевого
самоврядування.

Вказаний житловий будинок було
прийнято в експлуатацію на підставі
акту прийому в експлуатацію
закінченого будівництва, який фактично
складався в цілому на весь житловий
будинок АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області.

З урахуванням встановлених обставин
справи, відповідних положень ст. 70 СК
України, згідно норм якої у разі поділу
майна, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Разом з тим вирішуючи питання щодо
визнання права власності на спільне
майно подружжя, суд виходить з того, що,
відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю. При
вирішенні вказаного спору суд виходить
із того, що на вказані правовідносини
поширюються правила права власності
подружжя.

Відповідно до листа Запорізької
районної державної нотаріальної
контори від 21.10.2011 року № 3117/02-14 після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3
вбачається, що до Запорізької районної
державної нотаріальної контори
звернулись: - 27.05.2011 року ОСОБА_2, дочка
померлого з заявою про прийняття
спадщини за законом; - 04.10.2011 року
ОСОБА_1, цивільна дружина померлого, з
заявою про прийняття спадщини з
законом. Заведена спадкова справа.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалося.

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові
договори) інформація про складання
ОСОБА_3 заповіту, або укладання
спадкового договору відсутня.

Згідно повідомлення виданого на ім'я
ОСОБА_1 від 04.10.2011 року № 2916/02-14,
вбачається, що позивачу необхідно до
нотконтори надати документи
підтверджуючі шлюбні відносини з
ОСОБА_3

Разом з тим, не підлягає задоволенню
позовна вимога позивача про визнати за
нею право власності на 12 частку
житлового будинку під літ. А та на 14
частку будівельних матеріалів та
обладнання, зокрема на фундамент,
цеглу, шифер, дерев'яні частини, з яких
збудовано житловий будинок під літ. Б
та господарських споруд, розташованих
за адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, оскільки позивач не є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за
законом першої черги за законом, а є
лише спадкоємцем четвертої черги.
Позовні вимоги щодо зміни черги за
законом позивачем не заявлялися.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина за законом на спадкове майно у
вигляді: житлового будинку під літ. А
належного померлому на підставі
свідоцтва № 8 на право власності на
будівлю виданого Балабинською
селищною радою 03.08.1989 року та 12 частки
житлового будинку під літ. Б, який
введено в експлуатацію, однак на який
не отримано правового документу, які
розташовані по АДРЕСА_1 Запорізького
району Запорізької області. За життя
ОСОБА_3 заповіту не склав.

Згідно свідоцтва про встановлення
батьківства серія НОМЕР_2, актовий
запис № 239 виданого Жовтневим ЗАГС м.
Запоріжжя 08.12.1971 року вбачається, що
ОСОБА_3 визнаний батьком ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про встановлення
батьківства серія НОМЕР_3, актовий
запис № 88 виданого Жовтневим ЗАГС м.
Запоріжжя 11.07.1974 року вбачається, що
ОСОБА_3 визнаний батьком ОСОБА_16
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України
передбачено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України зазначає -
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом - одержує право на спадкування
у разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених ст. 1259
цього Кодексу.

Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють,
що у першу чергу право на спадкування
за законом мають діти спадкодавця, у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1264 ЦК України - у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім`єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Проживання однією сім`єю жінки та
чоловіка без шлюбу - не є підставою для
виникнення в них права на спадкування у
першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК
України, у зв'язку з цим позивач не має
права на спадкове майно після смерті
ОСОБА_3, а тому дані вимоги не
підлягають задоволенню.

Позовна вимога про визнання позивача
користувачем житлового будинку під
літ. Б та господарських споруд,
розташованих за адресою АДРЕСА_1
Запорізького району Запорізької
області суд вважає як таку яка підлягає
задоволенню, оскільки вона є похідною
від позовної вимоги про визнання права
власності за позивачем на 12 частку
будівельних матеріалів та обладнання,
зокрема на фундамент, цеглу, шифер,
дерев'яні частини, з яких збудовано
житловий будинок під літ. Б та
господарських споруд, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що
спірний будинок не є спільним майном
подружжя з посиланням на те спірний
житловий будинок було збудовано лише
ОСОБА_3 необґрунтовані та
спростовуються матеріалами справи. У
зв'язку з викладеними обставинами
доводи відповідача та представника
відповідача суд вважає
необґрунтованими, такими, що не знайшли
свого повного підтвердження в ході
судового розгляду, та ними не надано
суду жодних належних доказів, які б
спростували пояснення позивача та
показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з боку
відповідача. Таким чином, відповідач не
виконала вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
відповідно до яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Таким чином, суд, враховуючи
вищевикладене, вважає необхідним
позовні вимоги задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. ст.ст. 15, 16, 286, 331, 355, 368, 372, 386, 392 ЦК
України, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 74 ч. 2 СК України,
ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Запорізька державна районна
нотаріальна контора, про встановлення
факту проживання однією сім'єю, про
визнання права власності, придбаного
під час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу - задовольнити
частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в період з 1986
року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнати спільною сумісною власністю
будівельні матеріали та обладнання,
зокрема на фундамент, цеглу, шифер,
дерев'яні частини, з яких збудовано
житловий будинок під літ. Б та
господарських споруд, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, як майно
придбаного спільно в період проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12
частку будівельних матеріалів та
обладнання, зокрема на фундамент,
цеглу, шифер, дерев'яні частини, з яких
збудовано житловий будинок під літ. Б
та господарських споруд, розташованих
за адресою АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області, як майно
придбаного спільно в період проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3.

Визнати ОСОБА_1 користувачем житлового
будинку під літ. Б та господарських
споруд, розташованих за адресою
АДРЕСА_1 Запорізького району
Запорізької області.

В задоволенні інших позовних вимоги
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Запорізький
районний суд Запорізької області.

Суддя:
П.П. Гончаренко