Справа № 181/251/14-ц
Провадження № 2/181/135/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
смт. Межова

Межівський районний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Літвінової Л.Ф.

при секретарі: Чупіковій В.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача Яременка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с.м.т. Межова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області про визнання договору
довічного утримання дійсним та
визнання права власності на нерухоме
майно,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Межівського районного
суду з позовом до Іванівської
сільської ради Межівського району
Дніпропетровської області про
визнання договору довічного утримання
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що з давнього часу він
доглядав сусіда ОСОБА_4. Коли той почав
часто хворіти, він забажав
переоформити своє нерухоме майно на
нього. 01 лютого 2011 року між ним та
ОСОБА_4 був укладений домашній договір
довічного утримання. Через
захворювання ОСОБА_4 він не міг фізично
з'явитися до нотаріуса, але обіцяв, що
одразу після одужання поїдуть до нього.
У виконання цього договору, позивач
щомісячно сплачував останньому 1 000
гривень, доглядав за ним, виконував все
необхідне, передбачене договором, але
нотаріального посвідчити договір
довічного утримання не вийшло,
оскільки ОСОБА_4 так і не одужав та
помер. ОСОБА_1 організував похорони та
поховав його. Свідками укладення
договору є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
вони, а також всі сусіди знали, що він
тривалий час доглядав ОСОБА_4,
піклувався про нього та організував
похорони. Перешкодою для оформлення
нотаріально договору довічного
утримання стало те, що відповідач не
міг з'явитися до нотаріуса через
відсутність коштів на переоформлення
та через свої вікові захворювання.

Позивач посилається на ч.2 ст.220 ЦК
України, відповідно до якої, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Договором довічного утримання від 01
лютого 2011 року підтверджується, що
позивач з ОСОБА_4 уклали його на
добровільних засадах. Свідки можуть
підтвердити, що всі умови його
виконані. Таким чином, він виконав всі
істотні умови договору довічного
утримання.

Просить суд визнати договір довічного
утримання, укладений між ним та ОСОБА_4,
дійсним; визнати за ним право приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельну ділянку (пай НОМЕР_1) площею 5,801
гектарів, розташовану на території
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області, яка належала на праві
приватної власності ОСОБА_4 згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії IV-ДП №068852,
виданого 19 грудня 2001 року Іванівською
сільською Радою народних депутатів.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просять суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував, покладається на думку
суду.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому
засіданні підтвердили, що ОСОБА_4 жив по
сусідству з позивачем, який його
доглядав (носив їсти, купував вугілля,
надавав гроші) та допомагав по
господарству. Вони були присутніми під
час укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
договору довічного утримання.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
вивчивши матеріали справи, вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
огляду на наступне.

Згідно договору довічного утримання
від 01 лютого 2011 року, укладеного в
простій письмовій формі між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, останній зобов'язався довічно
матеріально забезпечувати ОСОБА_4, а
також здійснювати усі види догляду
(опікування), після смерті поховати
його, за що ОСОБА_4 передав у власність
ОСОБА_1 домоволодіння під АДРЕСА_1, а
також земельну ділянку (пай НОМЕР_1)
площею 5,801 гектарів, розташовану на
території Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2,
виданого 15 березня 2011 року виконкомом
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області, підтверджується, що ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до пояснень свідків,
довідки Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області №247 від 12 березня 2014 року,
підтверджується, що ОСОБА_1 постійно
доглядав ОСОБА_4, допомагав по
господарству, провів за свій рахунок
похорони.

Копією Державного акту на право
приватної власності на землю серії IV-ДП
№068852, виданого 19 грудня 2001 року
Іванівською сільською Радою народних
депутатів, підтверджується, що
земельна ділянка (пай НОМЕР_1) площею 5,801
гектарів, розташована на території
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області, належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності.

Що стосується належності ОСОБА_4
домоволодіння під АДРЕСА_1, то
позивачем не надано жодного доказу
його належності померлому. Натомість
суду надано копію технічного паспорту
на зазначене домоволодіння, виписаного
на ім'я ОСОБА_9.

Відповідно до ст.744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Статті 745 ЦК України договір довічного
утримання (догляду) укладається у
письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним, а відповідно
до ч.2 ст.215 - недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Незважаючи на формальне виконання умов
договору довічного утримання, суд не
може визнати його дійсним за приписами
ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки,
незважаючи на те, що сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але позивач не навів жодного
доказу того, яким чином ОСОБА_4 ухилявся
від його нотаріального посвідчення.
Адже навіть при наявності хвороби ніщо
не заважало запросити нотаріуса чи
секретаря сільської ради для належного
посвідчення цього договору.

Зміст положень ч.2 дає підстави
тлумачити їх таким чином, що вони не
поширюються на випадки ухилення від
нотаріального посвідчення договору
усіх його сторін. Під ухиленням від
нотаріального посвідчення договору
має розумітися як активна протидія
цьому, так і пасивне небажання вчинити
цю дію лише однією зі сторін. Доказів
того, що позивач якимось чином
намагався досягнути нотаріального
посвідчення договору довічного
утримання, суду не надано.

Керуючись ст.215, 220, 744, 745 ЦК України,
ст.ст.10, 88, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області про визнання договору
довічного утримання, укладеного між
ним та ОСОБА_4, дійсним та визнання за
ним права приватної власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку (пай НОМЕР_1) площею 5,801
гектарів, розташовану на території
Іванівської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області, яка належала на праві
приватної власності ОСОБА_4 згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії IV-ДП №068852,
виданого 19 грудня 2001 року Іванівською
сільською Радою народних депутатів,
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Межівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: Л. Ф. Літвінова