Номер провадження: 22-ц/785/6018/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
відкритого акціонерного товариства
«Одеський завод Центроліт» (далі ВАТ
«Одеський завод Центроліт»), ОСОБА_4 про
виконання рішення від 01 жовтня 2012 року
Суворовського районного суду міста
Одеси про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди,
та визнання наказу від 02 березня 2011
року №61/к недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 (в інтересах ОСОБА_3) на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 травня 2014 року,

встановила:

23 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ВАТ «Одеський
завод Центроліт», який на протязі
розгляду справи неодноразово
уточнював і змінював, остаточно
позивач просив суд виконати рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 01 жовтня 2012 року справа №
1527/6085/12 щодо поновлення позивача на
посаді начальника з соціальних питань
та стягнення за час вимушеного прогулу
19,5 міс. х 3000 грн. = 58 500,00 грн., визнання
наказу від 02 березня 2011 року № 61/к
незаконним і стягнути за
березень-травень 2011 року 4500,00 грн., при
цьому стягнути додаткову плату в сумі :
16 міс. х 1500 = 24 000,00 грн., а також моральну
шкоду в сумі 3 000,00 грн. (т. 01, а.с. 01-04).

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послався на те, що 01 жовтня 2012 року
Суворовський районний суд міста Одеси
ухвалив рішення, яким позивач був
поновлений на посаді начальника з
соціальних питань та збиту з 02 червня
2011 року ВАТ «Одеський завод Центроліт»,
стягнуто середній заробіток в сумі 24
000,00 грн., та моральну шкоду в сумі 500
грн., але позивач посилається на те, що
зазначене вище рішення не виконане з
вини відповідачів з різних причин, у
тому числі з причини не допуску
позивача на територію заводу.

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримав
повністю позовні вимоги та викладенні
письмово обґрунтування в т. 01 а.с. 1-4, 62-65,
66-73, 201-206, 210-212, 214-215, 221-223, т. 2 а.с. 161-166.

Відповідачі в судові засідання не
з'явились.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 12 травня 2014 року позов
ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 (в
інтересах ОСОБА_3.) просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших, які
беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
наступного.

01 жовтня 2012 року Суворовський районний
суд міста Одеси ухвалив рішення, яким
позивач був поновлений на посаді
начальника з соціальних питань та
збиту з 02 червня 2011 року ВАТ «Одеський
завод Центроліт», на користь позивача
стягнуто середній заробіток в сумі 24
000,00 грн. і моральну шкоду в сумі 500 грн. (
т. 01 а.с. 05-06).

26 грудня 2012 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження (ВП
№35831308) за виконавчим листом по справі
№ 1527/6085/12 виданим 13 грудня 2012 року (т. 1,
а.с. 08-09), а 11 квітня 2013 року за № 7-к
видано наказ ВАТ «Одеський завод
Центроліт» про поновлення позивача на
посаді начальника по соціальним
питанням та збиту з 02 червня 2011 року та
виплату серед нього заробітку (т. 01, а.с.
15).

З метою ознайомлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з наказом про поновлення
його на роботі, позивачу направлено
зазначений наказ рекомендованим
листом з повідомленням, і 29 квітня 2013
року ОСОБА_3 отримав цей наказ, про що
розписався в поштовому повідомленні (т.
01 а.с. 16).

При цьому листом від 16 травня 2013
року № 4367 відповідач повідомив
позивача про необхідність прибуття на
підприємство для виконання службових
обов'язків (т. 01 а.с. 17, 18).

На підставі вищевикладеного, районний
суд дійшов до обґрунтованого висновку,
що позивач самостійно і добровільно не
робить відповідних дій направлених на
виконання рішення, тобто поновлення
його на роботі. При цьому, відповідачі
не чинять будь-які перешкоди щодо
виконання рішення суду від 01 жовтня 2012
року. Позивач не з'являвся на робочому
місці, про свою відсутність з будь-яких
причин не попереджав, заяв, лікарняних
листів не надавав.

Судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3
ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як па підстави своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК
України.

На підставі зазначеного вище,
судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 (в інтересах
ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 травня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до відкритого акціонерного
товариства «Одеський завод Центроліт»,
ОСОБА_4 про виконання рішення від 01
жовтня 2012 року Суворовського районного
суду міста Одеси про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди, та визнання наказу від 02 березня
2011 року №61/к недійсним - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда