АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8931/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/849/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Петренка В.М.

Суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.

При секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м .Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на ухвалу Київського районного суду
м.Полтави від 31 січня 2014 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії
державного виконавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського
районного суду м.Полтави від 31 січня
2014 року скаргу ОСОБА_1 залишено без
розгляду з підстав пропуску строку на
оскарження дій державного виконавця.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою подавши
на неї апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі прохає ухвалу суду скасувати
та постановити нову, якою направити
справу до суду першої інстанції,
мотивуючи тим, що при постановленні
ухвали суд першої інстанції порушив
норми цивільного процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
обґрунтована і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.2 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Як вбачається із матеріалів справи
рішенням Київського районного суду
м.Полтави від 22 грудня 2011 року стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 037 грн. 59
коп.

13 березня 2012 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом №2-2385
виданим 29 лютого 2012 року про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі
34 037 грн. 50 коп.. Відповідно до вказаної
постанови боржнику надано строк до 20
березня 2012 року для добровільного
виконання рішення суду. Копії
постанови надіслано сторонам.

(а.с.4).

Згідно вимог ст..27 Закону України ,, Про
виконавче провадження '' у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове стягнення.

Судом встановлено, що оскільки після
відкриття виконавчого провадження
боржником у добровільному порядку
рішення суду не виконувалось, а тому
державним виконавцем у відповідності з
Законом розпочато примусове виконання.
Ним проводились дії по виявленню майна
на яке можна було звернути стягнення.

Відповідно до вимог ст.28 ЗУ ,, Про
виконавче провадження'' у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк
встановлений частиною другою ст.25
цього Закону для самостійного
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10% суми, що
підлягає стягненню, або вартості майна
боржника, що підлягає передачі
стягувану за виконавчим документом.

Цією ж статтею передбачено, що у
зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів

безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого
збору може бути оскаржена в
десятиденний строк порядку,
встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, що
у встановлений державним виконавцем
строк, рішення у добровільному порядку
не виконано, а тому 20 березня 2012 року
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Встановлено, і це не заперечує
скаржник, що 18 вересня 2013 року
державним виконавцем здійснено вихід
за адресою м.Полтава, пр.Островського,
42, але боржник ухилявся від допуску до
території домоволодіння, про що
державним виконавцем складено акт.

Судом встановлено, і це підтвердив в
судовому засіданні в суді першої
інстанції та судовому засіданні
апеляційного суду скаржник ОСОБА_1, що
про оскаржувану йому постанову було
відомо 19 вересня 2013 року, коли він після
виходу виконавця за місцем його
проживавання, з'явився у державну
виконавчу службу і був ознайомлений з
матеріалами виконавчого провадження, а
звернувся до суду із скаргою на дії
державного

виконавця лише 19 грудня 2013 року.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, ухвала суду першої
інстанції від 31 січня 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нової про
відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303 , 307, 312, 315, 317 ЦПК
України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду
м.Полтави від 31 січня 2014 року -
скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на
дії державного виконавця та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору - відмовити за
безпідставністю.

Ухвала апеляційного суду вступає
в законну силу з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Петренко В.М.

Судді:
Акопян В.І.

Лобов О.А.

З оригіналом згідно

Суддя
Петренко В.М.