Дата документу 03.03.2014
Справа № 320/6606/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого судді - Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Мелітополі цивільну
справу за первісним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання договору про
надання послуг укладеним та стягнення
заборгованості за цим договором,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з первісним позовом
до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за
наступними підставами.

Позивач вказує на те, що 04 березня 2013
року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього у
якості позики грошові кошти у розмірі
5000 гривень, що підтверджується
розпискою. 31 травня 2013 року він
звернувся до відповідача з письмовою
вимогою про повернення грошей. Однак на
його вимоги він не реагує, тому просить
суд стягнути з відповідача суму боргу у
розмірі 5000 гривень, 500 гривень в якості
компенсації витрат на правову допомогу
та судовий збір у розмірі 229,40 гривень.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі, стосовно зустрічний
позов не визнали, пояснивши, що ніякого
сторони не укладали, наміру такого не
було, як йому було відомо гроші
відповідач брав для своїх потреб,
пообіцявши при цьому, що поверне їх
через декілька місяців, однак до
теперішнього часу це не виконав.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічною позовною
заявою до ОСОБА_1 про визнання договору
про надання послуг укладеним та
стягнення заборгованості за цим
договором за наступними підставами.

04 березня 2013 року до нього звернувся
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 з проханням надати йому
послугу, щодо відновлення та часткової
переробки та запуску фасованого
апарату дозування стіків цукрового
піску, позивач за зустрічною позовною
заявою погодився виконати таку послугу
за суму 10 000 гривень в строк до 04.04.2013
року. Для проведення початку
необхідних робіт він погодився взяти у
позивача за зустрічним позовом 5 000
гривень. Для фіксування цього факту
передавання грошей для виконання
послуги відповідачу за первісним
позовом у присутності свідків, ним було
написано розписку від 04.03.2013 року, саме
яку відповідач поклав у основу
первісного позову. Після чого через три
тижні ОСОБА_1 забрав у позивача ОСОБА_2
відремонтований фасований апарат та
пообіцяв повернути останню суму у
розмірі 5 000 гривень, обумовлену вимогам
укладеного ними в усній формі договору
про надання послуг від 04.03.2013 року.
Однак до теперішнього часу відповідач
не сплатив останню суму в розмірі 5 000
гривень.

На підставі викладеного позивач за
зустрічним позовом, просить суд
визнати договір про надання послуг від
04.03.2013 року, укладений в усній формі між
сторонами щодо відновлення та
часткової переробки та запуску
фасовочного апарату дозування
цукрового піску - укладеним, стягнути з
ОСОБА_1 на користь нього грошову суму у
розмірі 5000 гривень та стягнути судові
витрати.

В судовому засіданні позивач за
зустрічним позовом та його представник
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, первісний позов не визнали,
посилаючись на обґрунтування
зустрічного позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідка,
дослідивши матеріали справи, на основі
повно і всебічно з'ясованих судом
обставин, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити у позові.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених довести
статтею 61 ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, що
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
написав розписку позивачу про те, що 01
липня 2008 року взяв у ОСОБА_1 суму в
розмірі 5 000 гривень на виготовлення
фасовочного апарату. /а.с.5/

Відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості. Договір позики
є укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками. Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Так, договір позики є підставою і
правовою формою регулювання позикових
відносин, які передбачають передачу
однією стороною у власність іншій
стороні грошей або речей, визначених
родовими ознаками, під зустрічне
зобов'язання повернути в майбутньому
таку саму кількість грошових коштів
або речей того ж роду та такої ж якості.
Позикові відносини зумовлені
характером обов'язку боржника у
грошовому зобов'язанні, що існує між
позикодавцем і позичальником.
Обов'язки за договором позики
виникають лише для однієї сторони -
позичальника.

Отже, враховуючи ту обставину, що
позивач за первісним позовом ОСОБА_2
надав гроші відповідачу ОСОБА_1 саме на
виготовлення фасовочного апарату,
тобто гроші в даному випадку не є
засобом передання і накопичення
заборгованості, а тому, на думку суду,
вони не передбачають юридичних
наслідків, які повинні настати, а саме
повернути таку ж саму суму грошей, яка
була ним отримана у власність. Крім
того , за своїми ознаками договір
позики є одностороннім, тоді як
вбачається з розписки, ОСОБА_2 взяв
гроші на виготовлення фасовочного
апарату, тобто останній взяв на себе
зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, належних доказів домовленості
сторін про укладення саме договору
позики, позивачем за первісним позовом
суду не надано, тому суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог за
первісним позовом у повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
про визнання договору про надання
послуг укладеним та стягнення
заборгованості за цим договором, суд
виходить з наступного.

Так, позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 посилається на те, що між ним та
ОСОБА_1 було укладено договір про
надання послуг стосовно переробки
фасовочного апарату цукрового піску.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що 1.
Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

По-перше, позивачем за зустрічним
позовом не доведено, що він виконав
послугу щодо відновлення та часткової
переробки та запуску фасовочного
апарату дозування стіків цукрового
піску, тобто передав визначений
результат роботи.

По-друге, не доведено, що розписка, яка
знаходиться в матеріалах цивільної
справи є укладеним договором про
надання послуг. В розписці не визначені
та не прописані послуги, які повинен
виконати ОСОБА_2, тоді як в своєму
зустрічному позові він чітко вказує на
те, що ОСОБА_1 обіцяв відновити та
частково переробити, запустити
фасовочний апарат дозування стіків
цукрового піску за умовами, що частково
зменшить розмір фіксованого стіку
цукрового піску, що на думку суду, не
може свідчити про вільне волевиявлення
учасників правочину.

По- третє, суд ставиться критично до
пояснень свідка ОСОБА_3, який показав в
судовому засіданні, що він працював у
ОСОБА_2, який в той період часу взяв у
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 фасовочний апарат, який вони
переробили, за що останній обіцяв
заплатити 10 000 гривень, а віддав тільки 5
000 гривень. При ньому сторони не писали
ніяких розписок та не укладали жодних
договорів.

Згідно п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»№ 9 від
06.11.2009 року не може доводитися
свідченнями свідків факт вчинення
правочину, а також виконання
зобов'язання, що виникли з правочину.

Статтею 16 ЦК України встановлений
орієнтований перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, а саме: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Підсумовуючи аналіз способів захисту
цивільних прав та інтересів, суд вважає
необхідним відзначити, що такого виду
способу захисту, як визнання договору
укладеним, у цивільному законодавстві
не існує.

Крім того, суд вважає, що визнання в
судовому порядку договору укладеним
буде суперечити принципу свободи
укладення договору.

Також пунктом 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року роз'яснено, що зокрема,
не є укладеними правочини (договори),
у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для
їх укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин
у разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Аналізуючи даний пункт постанови та
встановлені в судовому засіданні
обставини у справі, суд приходить до
висновку, що договір про надання послуг
не може бути визнано укладеним, а тому
позовні вимоги позивача за зустрічним
позовом не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,
ст..ст. 626, 628, 638, 1046, 1047 ЦК України
Постановою Пленуму Верховного суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними, суд

В И Р І Ш И В:

В первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення суми боргу - відмовити в
повному обсязі.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору про надання
послуг укладеним та стягнення
заборгованості за цим договором -
відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: