АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Головуючий 1 інст.: - Харченко А.М.
Провадження № 22-ц/790/3392/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Черкасова В.В.,

при секретарі: -
Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6
діючої у власних інтересах та
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 11 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6
діючої у власних інтересах та
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7
до Харківської міської ради, ОСОБА_9,
ОСОБА_8, 3-особа: управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради - про визнання договору
дарування квартири недійсним, визнання
права власності на квартиру,
витребування майна з незаконного
володіння та вселення,

в с т
а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 діюча у власних
інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася в суд із
вказаним позовом, який уточнила у
грудні 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що вона та її неповнолітній
син ОСОБА_7 вселилися до кімнат АДРЕСА_2
на підставі ордеру, виданого КП ЖКГ
«Південзахіденергобуд» 5 серпня 1999
року її колишньому чоловікові ОСОБА_10

У січні 2006 року ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_6, КП
«ЖКГ «Південзахіденергобуд»,
регіонального відділення фонду
державного майна України по
Харківській області про визнання
ордеру на житлову площу у гуртожитку
недійсним, позбавлення права
проживання і виселення.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 7 серпня 2012 року у
задоволенні позову ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» до ОСОБА_10,
ОСОБА_6, яка діяла у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, КП «ЖКГ
«Південзахіденергобуд», регіонального
відділення фонду державного майна
України по Харківській області про
визнання ордеру на житлову площу у
гуртожитку, виданого ОСОБА_10 5 серпня
1999 року КП «ЖКГ
««Південзахіденергобуд» на право
зайняття з дружиною ОСОБА_6 у
гуртожитку АДРЕСА_2 недійсним, про
позбавлення ОСОБА_10 права проживання і
виселення його без надання іншого
житлового приміщення, про виселення
ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_2 - відмовлено.

Рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради від 19 грудня
2007 року №1278 будинок АДРЕСА_2 виключено
з числа гуртожитку ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» та дозволено
закріпити за мешканцями займану ними
площу і відкрити особові рахунки в
установленому законом порядку.

Під час розгляду судом позову ВАТ
«Трест «Південзахіденергобуд» до
ОСОБА_10, ОСОБА_6, КП «ЖКГ
««Південзахіденергобуд»,
регіонального відділення фонду
державного майна України по
Харківській області про визнання
ордеру на житлову площу у гуртожитку
недійсним, позбавлення права
проживання і виселення, рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 2 червня 2011 року задоволено позов
ОСОБА_9 та інших особі до Харківської
міської ради про визнання права
власності та визнано за ОСОБА_11 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

До вказаної квартири включені
кімнати АДРЕСА_2 у які їх сім'я
вселилася на підставі ордеру, виданого
КП ЖКГ «Південзахіденергобуд» ОСОБА_10
5 серпня 1999 року.

У листопаді 2012 року ОСОБА_9, ОСОБА_8
зламали двері її житла та вселилися до
кімнат АДРЕСА_2 пояснивши їй, що ОСОБА_9
є власниками квартири АДРЕСА_1 на
підставі рішення суду.

27 липня 2013 року ОСОБА_11 та її дочка
ОСОБА_8 уклали між собою договір
дарування квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_13, згідно з яким ОСОБА_11
подарувала ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16 вересня 2013
року скасовано рішення Московського
районного суду м. Харкова від 2 червня
2011 року в частині визнання за ОСОБА_9
права власності на квартиру АДРЕСА_1 та
відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні
позову в цій частині.

Договір дарування квартири,
укладений 27 липня 2013 року між ОСОБА_11 та
ОСОБА_8, суперечить діючому
законодавству, оскільки незаконно
позбавляє її, а також її
неповнолітнього сина права
користування жилими приміщеннями, які
були надані їм в користування у
встановленому законом порядку.

Вважала, що вона як користувач житла
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» набула право власності на
спірну квартиру.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1 від
27 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_14 за
р. №792; визнати за нею та ОСОБА_7 право
власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 42,00 кв. м.; повернути їй
та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 шляхом
вселення.

Представник Харківської міської
ради в судове засідання не з'явився.

Згідно листа направленого до суду,
просив розглянути справу за його
відсутності. При вирішення уточненого
позову покладався на розсуд суду (а. с.
204-205).

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явилися.

Представник управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради позов підтримав та вважав
за можливе визнати за позивачкою і її
неповнолітнім сином право власності на
квартиру АДРЕСА_1, оскільки вони
тривалий час мешкали у спірній
квартирі.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 11 березня 2014 року
позов задоволено частко.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 27 липня 2013 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 за р. №792, укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Вселені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2
у квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду в
частині відмови у задоволенні її
позову про визнання права власності на
квартиру та ухвалити нове рішення, яким
визнати за нею та її неповнолітнім
сином право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
визнання дарування квартири недійсним
та вселення позивачів до квартири та
постановити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову
в цій частині.

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_8
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що договір дарування
квартири, укладений між ОСОБА_11 та
ОСОБА_8, суперечить чинному
законодавству, оскільки незаконно
позбавляє ОСОБА_6 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_7 права користування
житловим приміщенням, яке надане їм у
встановленому законом порядку.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до роз'яснень, викладених
в абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №6 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вимога про
визнання недійсним оспорюваного
правочину може бути заявлена як однією
зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

З матеріалів справи вбачається, що
на підставі постанови виконавчого
комітету Харківської міської ради
народних депутатів та президії
обласної ради профспілок від 22 липня 1985
року №273 Харківському будівельному
управлінню трест
«Південзахіденергобуд» дозволено
використовувати існуючий гуртожиток
по АДРЕСА_2, як гуртожиток для
проживання малих сімей (а. с. 50-52)

У зв'язку з цим, на підставі ордеру
від 5 серпня 1999 року, виданого КП ЖКГ
«Південзахіденергобуд», ОСОБА_10,
ОСОБА_6 та їх неповнолітній син ОСОБА_7
вселилися у кімнати АДРЕСА_2 гуртожитку
АДРЕСА_2, зареєструвалися за вказаною
адресою 24 вересня 1999 року та постійно
мешкали в наданих їм житлових
приміщення гуртожитку (а .с. 8, 10,11, 12-27).

У січні 2006 року ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_6, КП
«ЖКГ «Південзахіденергобуд»,
регіонального відділення фонду
державного майна України по
Харківській області про визнання
ордеру на житлову площу у гуртожитку
недійсним, позбавлення права
проживання і виселення.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 7 серпня 2012 року у
задоволенні позову ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» до ОСОБА_10,
ОСОБА_6, яка діяла у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, КП «ЖКГ
«Південзахіденергобуд», регіонального
відділення фонду державного майна
України по Харківській області про
визнання ордеру на житлову площу у
гуртожитку, виданого ОСОБА_10 5 серпня 1999
року КП «ЖКГ «Південзахіденергобуд»
на право зайняття з дружиною ОСОБА_6 у
гуртожитку АДРЕСА_2 недійсним, про
позбавлення ОСОБА_10 права проживання і
виселення його без надання іншого
житлового приміщення, про виселення
ОСОБА_6 з кімнати гуртожитку АДРЕСА_2
відмовлено (а. с. 36 -39).

Рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради від 9 грудня
2007 року №1278 будинок АДРЕСА_2 виключено
із числа гуртожитку ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» та дозволено
закріпити за мешканцями будинку
займану ними площу і відкрити особові
рахунки в установленому законом
порядку.

За інформацією від 16 березня 2009
року №393 Московської районної в м.
Харкові ради станом на 13 березня 2009
року за жодним із мешканців будинку по
АДРЕСА_2 житло не закріплено, у зв'язку з
відсутністю відповідних ордерів на
зайняття площі в гуртожитку.

Листом головного управління
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури Харківської
обласної адміністрації від 9 грудня 2009
року №10-39 мешканцям будинку АДРЕСА_2
запропоновано вирішити питання з
приватизації житла в даному будинку у
судовому порядку відповідно до
технічних паспортів на квартири,
виготовлених КП «Харківське містке
бюро технічної інвентаризації» (а. с.
50-52).

З метою забезпечення належного
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_2, 23 жовтня 2008 року його
мешканцями створено орган
самоорганізації населення «Будинковий
комітет» АДРЕСА_2», яким здійснено
перенумерацію кімнат колишнього
гуртожитку. Відповідно до
затвердженого переліку кімнаті
АДРЕСА_2 у переліку перенумерації
відсутня (а. с. 45-46).

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 2 червня 2011 року
задоволено позов ОСОБА_9 та інших особі
до Харківської міської ради про
визнання права власності на квартиру
та визнано за ОСОБА_11 право власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 47-49).

30 грудня 2011 року ОСОБА_11
зареєструвала право власності на
вказану квартиру в КП «Харківське
містке бюро технічної інвентаризації»
(а. с. 108).

У листопаді 2012 року ОСОБА_9 самочинно
вселилася на жилу площу квартири
АДРЕСА_1, позбавивши ОСОБА_6 та її
неповнолітнього сина права
користування кімнатами АДРЕСА_2, площа
яких була включена до квартири АДРЕСА_1.

27 липня 2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_8
уклали договір дарування квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_13, згідно з яким
ОСОБА_11 подарувала своїй дочці ОСОБА_8
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 203, 126-127).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16 вересня 2013
року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_6 та скасовано рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 2 червня 2011 року в частині визнання
за ОСОБА_9 права власності на квартиру
АДРЕСА_1, а також відмовлено ОСОБА_9 у
задоволенні позову в цій частині (а. с. 32
-35).

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Тому, при незаконному позбавленні
права користування жилим приміщенням
та обставина, що ОСОБА_8 за договором
дарування укладеним зі своєю матір'ю
набула права власності на спірну
квартиру, не може бути підставою для
відмови у відновленні порушеного права
і визнанні недійсним угоди про
відчуження жилого приміщення.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_11 незаконно набула право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки житлова площа кімнат АДРЕСА_2,
яка увійшла у житлову площу квартири
АДРЕСА_1, в користування їй не
надавалася, а була надана на підставі
ордеру у користування ОСОБА_10, ОСОБА_6,
неповнолітнього ОСОБА_7

Незаконність набуття ОСОБА_11 права
власності на квартиру АДРЕСА_1
встановлена рішенням апеляційного
суду Харківської області від 16 вересня
2013 року, яким скасовано рішення суду
першої інстанції та відмовлено ОСОБА_11
у визнанні права власності на спірну
квартиру.

За таких обставин, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що ОСОБА_11 не мала права на відчуження
квартири АДРЕСА_1 свої дочці ОСОБА_8 та
обґрунтовано дійшов висновку про
визнання вказаної угоди недійсною.

Законним та обґрунтованим є рішення
суду першої інстанції і в часті
відмови у задоволенні позову ОСОБА_6
про визнання за нею та її неповнолітнім
сином права власності на спірну
квартиру.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому
законом.

Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що право на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

У силу ст. ст. 1, 3, 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина, який
постійно мешкає у квартирі (будинку),
відносно якої вирішується питання про
передачу у власність.

Отже, право на приватизацію
квартири, яка належить до державного
житлового фонду, мають особи, які
постійно проживають у цій квартирі. Для
отримання права власності на житло
особа повинна звернутись до
відповідного органу приватизації з
належно оформленою заявою, яка
підлягає розгляду вказаним органом у
строк, передбачений чинним
законодавством.

Матеріали справи свідчать, що
рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради від 19 грудня
2007 року №1278 будинок АДРЕСА_2 виключено
з числа гуртожитку ВАТ «Трест
«Південзахіденергобуд» та дозволено
закріпити за мешканцями будинку
займану ними площу і відкрити особові
рахунки в установленому законом
порядку.

Таким чином, ОСОБА_6 не позбавлена
змоги звернутися до власника будинку з
заявою про відкриття особового
рахунку на спірну квартиру та в
установленому Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» порядку вирішити питання про
набуття права власності на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом її приватизації.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав належну оцінку та
ухвали законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
про те, що суд безпідставно не визнав
за нею право власності на спірну
квартиру, не можуть бути прийняті до
уваги колегією суддів, оскільки право
власності на квартиру набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Чинним законодавство не
передбачене право суду визнавати за
громадяни України, які постійно
проживають в квартирах (будинках)
державного житлового фонду, право
власності на квартири (будинки) в
порядку приватизації, оскільки
приватизація державного житлового
фонду здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8
про те, що на час укладання договору
дарування її мати ОСОБА_9 являлася
власником спірної квартири та мала
право розпоряджатися нею на свій
власний розсуд, не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

Судовим апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_9 набула право
власності квартиру АДРЕСА_1 за рішенням
суду у спосіб не передбачений законом.
В подальшому рішення суду, яким за
ОСОБА_9 визнано право власності на
спірну квартиру було скасовано, а у
задоволенні її позову про визнання
права власності на квартиру
відмовлено.

Не можуть бути прийняті до уваги
колегії суддів і доводи апеляційної
скарги ОСОБА_8 про те, що вона не була
належним чином повідомлена судом про
час і місце розгляду справи на 11
березня 2014 року, оскільки вони
суперечать матеріалам справи.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_8 повідомлялася судом, що розгляд
справи відбудеться 11 березня 2014 року.
Вказана обставина стверджується
поштовим зворотнім повідомлення,
згідно з яким повістку по виклик до
суду вручено ОСОБА_8 працівником
поштового зв'язку 6 березня 2014 року (а. с.
198).

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги ОСОБА_8 про те, що суд першої
інстанції не міг самостійно дійти
висновку про те, що кімнати АДРЕСА_2
гуртожитку на час розгляду судом
справи є квартирою АДРЕСА_1.

Із копії технічного плану на
гуртожиток АДРЕСА_2 та плану квартири
АДРЕСА_1 вбачається, що місце
знаходження кімнат АДРЕСА_2 та їх
житлова площа співпадає із
місцезнаходженням та житловою площею
квартири АДРЕСА_1 (а. с 280-282).

Крім того, із копії листа заступника
прокурора Харківської області №08-4-13
від 7 березня 2013 року вбачається, що
органом самоорганізації населення
«Будинковий комітет» АДРЕСА_2»
здійснено перенумерацію кімнат
колишнього гуртожитку. Та відповідно
до затвердженого переліку кімнаті
АДРЕСА_2 надано АДРЕСА_1, а кімната
АДРЕСА_2 у переліку перенумерації
відсутня (а. с. 45-46).

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_8, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х
в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 діючої у
власних інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_7, ОСОБА_8 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 11 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: