Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року Справа №607/23953/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Костиник О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
борговою розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення 9'000 грн. боргу. Позовні вимоги
мотивує тим, що 10 лютого 2013 року на
підставі усного договору відповідач
позичив у нього спірні кошти і
зобов'язався повернути їх до 10 квітня
2013 року. У подальшому граничний термін
повернення даного боргу було
продовжено до кінця липня 2013 року, про
що свідчить відповідна розписку від 13
травня 2013 року. Незважаючи не це,
зазначає позивач, до цього часу гроші
йому не повернуті.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив,
посилаючись на те, що жодного договору
позики з позивачем не укладав, а в
рахунок повернення тих коштів про які
веде мову ОСОБА_1, він у нього працював.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, всесторонньо, повно
та об'єктивно дослідивши докази у
справі, суд приходить до переконання,
що позов підлягає до задоволення з
огляду на таке.

Як убачається з розписки від 13 травня
2013 року ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 9'000 грн. Кінцевою
датою повернення є 31 липня 2013 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позивальника. (ч.
1 ст. 1047 ЦК України).

Таким чином суд приходить до
переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК
України, сторони спору уклали договір
позики.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

За правилами частини першої статті 530
ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Твердження про ОСОБА_2 про
безпідставність заявлених до нього
вимог з тих мотивів, що між ним та
відповідачем не було укладено договору
позики визнані судом неспроможними,
оскільки наявність боргової розписки,
згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, є доказом
протилежного. Також суд відкидає
посилання відповідача на те, що в
рахунок повернення зазначених у
розписці коштів він працював у
позивача, позаяк такі твердження не
доведені, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх …
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відтак, за даних обставин суд вважає,
що на момент пред'явлення позову у
відповідача перед позивачем існувало
та продовжує існувати прострочене
зобов'язання, що є порушенням його прав,
які підлягають захисту шляхом
стягнення з ОСОБА_2 зазначеної суми
боргу та сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК
України, ст. ст. 526, 536, 625, 1050 ЦК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9'000
(дев'ять тисяч) грн. боргового
зобов'язання та 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. і 40 коп. судового збору.

На винесене рішення може бути подана
апеляційна скарга до Тернопільського
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько