Справа № 204/7300/13-ц
Провадження № 2/204/381/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: Державна
міграційна служба Красногвардійського
РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській
області про визнання особи такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку, -

в с т а н о в и в:

07 жовтня 2013 року позивачка звернулася
до суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що Їй належить на
праві приватної власності
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. У зазначеному будинку
позивачка була зареєстрована з 23.03.1989
року. За вказаною адресою з 18.10.1996 року
був зареєстрований і відповідач
ОСОБА_3, який доводиться позивачці
сином. На теперішній час у даному
домоволодінні зареєстровані та
проживають колишня дружина
відповідача ОСОБА_4 та син відповідача
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з тим, що
відповідач у січні 2009 року припинив зі
своєю дружиною ОСОБА_4 шлюбні стосунки,
бо знайшов іншу жінку, забравши деякі
свої речі, переїхав проживати до
співмешканки, але періодично приходив
за місцем проживання. У жовтні 2009 року
відповідач та його дружина розірвали
шлюб. У 2010 року відповідач покинув
житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.
Хоче зазначити, що ні вона, ні інші
зареєстровані у будинку особи не
перешкоджали відповідачу проживати за
місцем реєстрації, навіть не зважаючи
на те, що він влаштовував у домі сварки
та вимагав з неї подарувати йому
частину будинку, бо вважав що йому
повинна належати половина
домоволодіння, пояснюючи це тим, що він
у ремонтні роботи вкладав свої
особисті кошти та фізичну працю.
Остаточно відповідач покинув належне
їй житло на початку літа 2010 року і
більше у ньому не мешкав і навіть у
будинок не навідувався. Однак
користувався гаражем, що розташований
на території домоволодіння, має вхід з
вулиці і з житловим будинком не
пов'язаний. Дана обставина
підтверджується копією домової книги,
технічним паспортом, актом
квартального комітету про обстеження
житла, довідкою квартального комітету.
Таким чином, з 2010 року по теперішній час
відповідач не проживає у належному
мені домоволодінні, не сплачує
комунальні послуги, місцем реєстрації
не цікавиться. Впродовж даного часу
нікуди не звертався з приводу вселення
у житловий будинок, що підтверджується
довідкою з квартального комітету та
міліції. Як їй стало відомо, що на
теперішній час відповідач проживає
разом зі своєю новою дружиною та
дитиною від другого шлюбу за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується
поясненнями свідків. На її
неодноразові прохання вирішити
питання про зняття відповідача з
реєстраційного обліку за місцем
реєстрації, відповідач не реагує. У
зв'язку з тим, що вона не має можливості
вирішити питання про зняття з
реєстраційного обліку зазначеної
особи, місце знаходження якої невідоме,
змушений звертатися до суду за
захистом своїх порушених прав. Просила:
визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням у домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1, знявши його з
реєстраційного обліку в Державній
міграційній службі
Красногвардійського району
Дніпропетровської області.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги та просили їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином
через засоби масової інформації
(газета «Вісті Придніпров'я» № 10 (1503)
від 11.02.2014 року). Справа розглянута в
порядку ст. 224 ЦПК України.

У судове засідання представник третьої
особи не з'явився.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядженням своїм майном.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивачці належить на праві приватної
власності домоволодіння, розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 24 лютого 1989 року,
виданого Виконавчим комітетом
Красногвардійської районної ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, виданого згідно до
рішення Виконкому Красногвардійської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська за № 51/17 від
27.01.1989року і зареєстрованого в
Державному реєстрі КП ДМБТІ від
24.02.1989року за реєстровою книгою № 512 у
реєстрі № 5.

Зазначене домоволодіння складається з
житлового будинку літ. А-1, житловою
площею 42,1кв.м, загальною площею 75,9кв.м.,
гаражу літ. Б (не узаконений ) погрібу
літ. В, вбиральні літ. Г, огорож, мостінь,
споруд № 1-6, І. Дані обставини
підтверджуються свідоцтвом про право
власності та технічним паспортом на
домоволодіння.

У зазначеному будинку позивачка була
зареєстрована з 23.03.1989 року. За вказаною
адресою з 18.10.1996 року був
зареєстрований і відповідач ОСОБА_3,
який доводиться позивачці сином.

На теперішній час у даному
домоволодінні зареєстровані та
проживають колишня дружина
відповідача ОСОБА_4 та син відповідача
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У 2010 році відповідач покинув житлове
приміщення за адресою АДРЕСА_1 забравши
при цьому всі свої речі, комунальні
послуги не сплачує, перешкод у
проживанні відповідачеві ніхто не
чинить.

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються Житловим Кодексом України,
ЗУ «Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
Постановою Верховного Суду України від
16 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні», Зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою; свідоцтва про
смерть; паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану, або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.
Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання. Зняття з
реєстрації місця проживання дітей -
сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб,
стосовно яких встановлено опіку чи
піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування. Разом із заявою особа
подає: документ, до якого вносяться
відомості про зняття з реєстрації
місця проживання. Якщо дитина не
досягла 16 - річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства
України; військовий квиток або
посвідчення про приписку (для громадян,
які підлягають взяттю на військовий
облік або перебувають на військовому
обліку). У разі подачі заяви законним
представником особи додатково
подаються: документ, що посвідчує особу
законного представника; документ, що
підтверджує повноваження особи як
законного представника, крім випадків,
коли законними представниками є батьки
(усиновлювачі). Зняття з реєстрації
місця проживання особи за заявою
законного представника здійснюється
за згодою інших законних
представників.

У відповідності до Постанови
Верховного Суду України від 16 січня 2012
року, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно - правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до
усіх правовідносин, виникнення, зміна
чи припинення яких пов'язані з
юридичним фактом зняття з реєстрації
місця проживання. Отже, у разі будь -
яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72,116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Відповідно до матеріалів справи, а саме
відповіді адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в
Дніпропетровській області від 16 жовтня
2013 року (а. с. 26) відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрований з 18.10.1996 року, однак з 2010
року за вказаною адресою не проживає,
що підтверджується матеріалами справи,
наданими позивачкою доказами і
дослідженими у судовому засіданні, а
також поясненнями у судовому засіданні
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які, кожна
окремо, пояснили, що відповідач понад
рік за вказаною адресою не проживає,
особистих речей відповідача там не має,
допомоги щодо утримання будинку та
оплати комунальних послуг не надає.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
України визначено, що до членів сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користується нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Якщо особи, зазначені в ч.2 цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщені, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст.. 65 Житлового кодексу
України наймач вправі в установленому
порядку за згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружини, чоловіка, дітей, батьків, а
також інших осіб.

Особи вселенні в якості членів сім'ї,
набувають рівних прав користування
житлового приміщення з іншими членами
сім'ї, якщо при вселені між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які приживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно ст.33 Конституції України,
кожному, хто на законним підставах
перебуває на території України,
гарантується свободі пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишать територію України.

Згідно зі ст. ст.71,72 ЖК України, особу
може бути судом визнано такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, якщо вона понад шість
місяців не проживає у спірному будинку
без поважних причин.

Відповідно до ст.. 106 Житлового Кодексу
України вказано, що члени сімї наймача
вправі вимагати визнання його наймачем
житлового приміщення замість
попереднього наймача у разі смерті або
втрати ним права на жиле приміщення.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верхового суду України від 03.04.1987 року
№2 «Про практику застосування судами
житлового законодавства», за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї житлове приміщення зберігається
протягом шести місяців. Якщо особа
відсутня в житловому приміщенні понад
шість місяців без поважних причин, вона
вважається такою, що втратила право на
житлове приміщення.

Оскільки, законність підстав для
ухвалення рішення про задоволення
позову відповідає вимогам чинного
законодавства і обґрунтована на
обставинах справи та доказах, суд
вважає, що вимоги позивача є
обґрунтованими та доведеними.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовна заява підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що
втратив право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_3 та
зобов'язати Красногвардійський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - у
будинку АДРЕСА_3.

Керуючись Постановою Верховного Суду
України від 16 січня 2012 року, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 317, 391 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 60, 57 -
60, 208, 209, 212 - 215,218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа: Державна міграційна служба
Красногвардійського РВ ДМУ УМВС в
Дніпропетровській області про
визнання особи такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що
втратив право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_3.

Зобов'язати Красногвардійський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - у
будинку АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його постановив, за письмовою
заявою відповідачів, котра може бути
подана протягом десяти днів із дня
отримання копії заочного рішення.

Суддя
О. В. Нізік