Справа № 472/1989/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

"06" березня 2014 р.
смт Веселинове

Веселинівський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого - судді
Тустановського А.О.

при секретарі
Тарєлкіной Н.М.,

за участю представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт Веселинове
Миколаївської області цивільну справу
за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми
інфляції та 3 % річних за несвоєчасне
виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми
інфляції та 3 % річних за несвоєчасне
виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтувала наступним.
Вироком Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області по справі №
1-96/06 від 09.10.2006 року ухвалено стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20000
(двадцять тисяч) гривень, про що 20.01.2007
року було видано виконавчий лист для
примусового виконання рішення суду.

З 2007 року та по день звернення
позивачки до суду відповідач
ухиляється від сплати встановленої
вироком суду суми боргу, а тому позивач
вважає, що ОСОБА_4 прострочив виконання
грошового зобов'язання і повинен у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК
України сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1
позовні вимоги підтримали повністю та
з тих же підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала взагалі. Суду
пояснила, що визначений судом обов'язок
відповідача відшкодувати моральну
шкоду не є грошовим зобов'язанням, а
тому на ці правовідносини не
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, в межах
заявлених вимог і наданих доказів
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
вироком Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області по справі №
1-96/06 від 09.10.2006 року ухвалено стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20000
(двадцять тисяч) гривень, про що 20.01.2007
року було видано виконавчий лист для
примусового виконання рішення суду.
Але теперішнього часу відповідач
вказане рішення суду в добровільному
та примусовому порядку не виконав.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення
стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні
правовідносини, тобто поширюється на
порушення грошового зобов'язання, яке
існувало між сторонами до ухвалення
рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в
якій йдеться про те, що цивільні права
та обов'язки у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
можуть виникати з рішення суду, не дає
підстав для застосування положень
статті 625 ЦК у разі наявності між
сторонами деліктних, а не договірних
зобов'язань. Крім того, із рішення суду
зобов'язальні правовідносини не
виникають, так як вони виникають з
актів цивільного законодавства, про що
й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення
суду лише підтверджує наявність чи
відсутність правовідносин і вносить в
них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування
шкоди - це відповідальність, а не
боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду
не повинні нараховуватись проценти за
користування чужими грошовими коштами,
що теж є відповідальністю. Отже,
нарахування процентів на суму шкоди є
фактично подвійною мірою
відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті
625 ЦК про обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, сплатити на вимогу
кредитора суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, не
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із завданням шкоди.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку про відмову в задоволені
позовних вимог.

На підставі вказаного, керуючись ст. ст.
10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_3
відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Миколаївської
області через Веселинівський районний
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області
А. О. Тустановський