АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/426/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1284/14
Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М.
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Лобова О.А., Хіль Л.М.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго»

на рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 13 лютого
2014 року

у справі за позовом Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за послуги з теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Решетилівського районного
суду Полтавської області від 13 лютого
2014 року у задоволенні позовних вимог
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» про
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованості за послуги
теплопостачання - відмовлено.

З рішенням суду не погодився
позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»,
внаслідок чого подав на нього
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, компенсувавши судові
витрати за рахунок відповідачів.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що відповідачами
вносилися кошти на оплату послуг з
теплопостачання у більшому розмірі,
ніж це визначено діючими тарифами, чим
визнавали свою заборгованість по їх
оплаті. Звідси вважає висновок суду про
пропуск позовної давності
необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсності.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга не підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог та вирішуючи спірні
правовідносини, суд першої інстанції
вірно встановив коло та їх характер і
правомірно виходив з наступного.

Матеріалами справи
підтверджується та не заперечується
сторонами, що позивач - Полтавське
обласне комунальне виробниче
підприємство теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» являється
виробником та виконавцем послуг
теплопостачання у виді
централізованого опалення та гарячого
водопостачання.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, являючись співвласниками
квартири АДРЕСА_1, є споживачами таких
послуг. Не оспорюється і факт отримання
ними послуг з теплопостачання і у
період з 2000 року.

На підставі вищевикладеного,
місцевий суд обґрунтовано дійшов
висновку про те, що протягом тривалого
часу між сторонами склалися
правовідносини згідно яких позивач без
укладення письмового договору надавав
відповідачам послуги з
теплопостачання, а відповідачі
споживали їх. Дані правовідносини
тривають і до цього часу.

Вирішуючи питання щодо наявності
у позивача права вимоги оплати
відповідачами послуг за умови
відсутності укладеного договору, суд
першої інстанції вірно виходив з
висновків ВСУ, викладених у постанові
від 30 жовтня 2013 року, згідно яких
визначено, що відсутність договору на
надання житлово-комунальних послуг
сама по собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Такий висновок також виходить з норм
ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року
"Про житлово-комунальні послуги",
утриманням будинків і прибудинкових
територій є господарською діяльністю,
спрямованою на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи щодо
забезпечення експлуатації та ( або )
ремонту жилих та нежилих приміщень,
будинків і споруд, комплексів будинків
і споруд, а також утримання прилеглої
до них ( при будинкової ) території
відповідно до вимог нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил,
передбачених законодавством.

Споживачем за цим Законом є фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

Визначаючи наявність заборгованості
відповідачів по оплаті послуг з
теплопостачання, місцевий суд вірно
встановив наступне.

Нарахування розміру оплати послуг
теплопостачання за 2008, 2009, 2011 роки
здійснювалося у відповідності до
рішень Полтавської обласної ради від 20
червня 2008 року, від 27 березня 2009 року та
від 01 лютого 2011 року. Відомостей про
тарифи на послуги централізованого
опалення та гарячого водопостачання за
2000 - 2007 роки позивачем не надані.

Згідно розрахунків заборгованості
відповідачів по оплаті послуг
теплопостачання, 3% річних від
простроченої суми боргу та інфляційних
збитків, доданих до заяви про уточнення
позовних вимог, заборгованості
відповідачів становлять:
заборгованість по оплаті за послуги з
теплопостачання за період з 01 січня 2000
року по 01 лютого 2014 року - 4448,53 грн.,
інфляційні втрати за період з 01 липня
2009 року по 01 лютого 2014 року - 751, 04 грн.,
три відсотки річних за період з 01 липня
2009 року по 01 лютого 2014 року - 577,60 грн., а
всього - 5777,17 грн.

З цього ж розрахунку судом встановлено,
що протягом періоду часу з січня 2010
року по січень 2014 року включно
відповідачами належним чином і в
повному обсязі було здійснено поточну
оплату наданих послуг.

Відповідність нарахованих сум
вартості наданих за період з січня 2010
року по листопад 2013 року послуг з
теплопостачання сумам, сплаченим
відповідачами, підтверджується також
наданими розрахунками на оплату та
абонентськими книжками.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги
є неспроможними, не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
підтверджують належними доказами їх
неправомірність, виходячи з
наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач звернувся до суду з позовом 05
квітня 2013 року.

Згідно ст.. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

З розрахунків, що містяться у
матеріалах справи, у яких визначена
сума боргу споживача за кожен
попередній період, судом вірно
встановлено, що про порушення його прав
стало відомо відразу після спливу
строку кожного чергового платежу.

Звідси обґрунтованим є висновок суду
першої інстанції з приводу того, що
стосовно позовних вимог про стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання у період з 01 січня 2000
року по березень 2010 року позовна
давність сплинула.

Відповідачі просили суд застосувати
строк позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, місцевий суд вірно вказав на
необґрунтованість доводів позивача з
приводу того, що внесення у 2006 році
відповідачами суми, яка перевищує
розмір нарахованого поточного платежу,
свідчить про визнання ними боргу,
оскільки ними не вказувалося
спрямування цих коштів, як таке, що
вноситься на погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 13 лютого
2014 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» - відхилити.

Рішення Решетилівського
районного суду Полтавської області від
13 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов
/підпис/ Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ В.І. Корнієнко