Справа №473/185/14-ц 15.04.2014 15.04.2014 15.04.2014
Провадження №22ц/784/1208/14 Головуюча в
першій інстанції Вострікова Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участю позивачки
ОСОБА_3,

представника позивачки
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

представника відповідача
ОСОБА_6,

третьої особи
ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 13 березня 2014 року по справі
за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_7,

ОСОБА_8

про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

13 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, який в подальшому
уточнила, до ОСОБА_5 про стягнення
грошової компенсації від вартості
автомобілів проданих без згоди одного
з подружжя в розмірі 39 908 грн.

Позивачка зазначала, що з 01 червня 1996
року по 26 травня 1999 року перебувала з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі.
У 2007 році вони повторно уклали шлюб, під
час якого за спільні кошти придбали
транспортні засоби, а саме: 15 вересня 2012
року CITROEN, номерний знак НОМЕР_1; 02
серпня 2009 року - УАЗ 31622, номерний знак
НОМЕР_2; 28 серпня 2010 року - причіп КРД,
номерний знак НОМЕР_3. Зазначені
транспортні засоби були зняті
відповідачем з обліку 16 жовтня 2013 року
та зареєстровані за ОСОБА_8, який є
батьком відповідача. Відповідно до
довідок - рахунків вказані транспортні
засоби були продані на загальну суму 79
816 грн. З жовтня 2013 року сімейні
відносини між ними припинені та
спільне господарство не ведеться. З
приводу цього в провадженні суду
перебуває цивільна справа про
розірвання шлюбу.

Посилаючись на те, що вказані
транспортні засоби, які були придбані
під час перебування у шлюбі та є
спільним майном подружжя, а відповідач
продав їх без її згоди, позивачка
просила позов задовольнити.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 13 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь позивачки 39 908 грн. грошової
компенсації від вартості проданих
автомобілів та 399 грн. 08 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову позивачці в
задоволенні позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним та ухваленим з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки, відповідача, представників
сторін та третьої особи, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Отже, вказана норма права передбачає
презумпцію віднесення придбаного під
час шлюбу майна до спільної сумісної
власності подружжя.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте ними за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, суду необхідно
з'ясувати джерело і час придбання
зазначеного майна.

Судом встановлено, що сторони з 01
червня 1996 року по 26 травня 1999 року
перебували в зареєстрованому шлюбі. У
2007 році вони знов уклали шлюб, але у
жовтня 2013 року сімейні відносини між
ними припинені.

За час знаходження у шлюбі з 2007 року
подружжям було придбано автомобіль
CITROEN, автомобіль УАЗ 31622 та причіп, які
були зареєстровані за відповідачем.

16 жовтня 2013 року дані транспортні
засоби та причіп були зняті з обліку
УДАЇ УМВС України в Миколаївській
області та зареєстровані за ОСОБА_8,
який є батьком відповідача (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК
України).

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбаченим ЦК
України (ч. 4 ст. 71 СК України).

За положеннями ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники мають
рівні права.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Проте, право співвласника на виділ
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежено іншими співвласниками й
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду справи судом.
Обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки.

Таким чином, у випадках звернення
одного із співвласників з вимогою про
стягнення з іншого співвласника на
його користь компенсації за належну
йому частку у спільному майні є
засвідченням його згоди на таку
компенсацію та відповідно до
зазначеної статті не вимагає обов'язку
відповідача вносити попередньо на
депозитний рахунок вартість цієї
частки.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про стягнення
грошової компенсації за належні
позивачці по ? частини автомобіля CITROEN,
автомобіля УАЗ 31622 та причепа.

Відповідно до довідок-рахунків МПП
«Вибір» причіп було продано 17 жовтня 2013
року за 3800 грн. (а.с. 14), автомобіль CITROEN
було продано також 17 жовтня 2013 року за
21 586 грн. (а.с. 18), а автомобіль УАЗ - 17
жовтня 2013 року за 54 430 грн. (а.с. 20), а
всього відповідачем від продажу
вказаних транспортних засобів та
причепу отримано 79 816 грн. Отже,
вартість ? частини двох автомобілів та
причепу складає 39 908 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що вказане рухоме майно було продано за
час проживання з позивачкою однією
сім'єю безпідставні, так як
спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно довідок голів вуличних
комітетів № 20 і № 29, позивачка разом із
донькою ОСОБА_9, 2007 року народження, з
початку жовтня 2013 року по АДРЕСА_2 не
проживають та саме з цього часу
проживають АДРЕСА_1 (а.с. 40-41).

Крім того, в судовому засіданні
апеляційної інстанції відповідач
підтвердив, що місцем спільного
проживання з позивачкою та донькою
було саме буд. 10 по вул. Танасчишина в м.
Вознесенську.

Не заслуговують на увагу і посилання в
апеляційній скарзі на наявність
спільних з позивачкою боргів перед
третіми особами.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Проте, з позовом до суду про поділ майна
та визнання об'єктом права спільної
власності подружжя боргових
зобов'язань, відповідач до суду не
звертався, але цього права він не
позбавлений.

Інші доводи апеляційної скарги, що
рішення суду є незаконним та ухваленим
з порушенням норм матеріального і
процесуального права є безпідставними
та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді