АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/841/14
І інстанції Волошин Р.Р.
Доповідач: Стародубець
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця «13» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.,Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,з
участю прокурора:Настич В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора Бериславського району
Херсонської області, який діє в
інтересах держави в особі
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління міндоходів у Херсонській
області, на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
07 лютого 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: реєстраційна служба
Бериславського районного управління
юстиції Херсонської області, про
визнання договору дійсним, визнання
права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним вище позовом,
зазначаючи, що 10 січня 2010 року між ним
та ОСОБА_7 було досягнуто домовленості
щодо купівлі ним у останньої будинку
АДРЕСА_1.

На виконання досягнутої домовленості
він сплатив відповідачці грошові кошти
в розмірі 1 500 дол. США, про що ОСОБА_7
видала йому розписку, натомість
остання передала йому ключі від
вказаного будинку, у який він і
вселився.

Посилаючись на те, що вони з
відповідачкою досягли згоди щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
спірного будинку і фактично його
виконали, одна ОСОБА_7, яка проживає на
території Російської Федерації
відмовляється приїхати до України і
оформити вказаний договір у
передбаченій законом формі, просив суд
визнати укладений між ними договір
дійсним та визнати за ним право
власності на спірне нерухоме майно.

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від 07 лютого
2013 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_2, укладений 10 січня 2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
житловий будинок літера «А» житловою
площею 56,20 кв.м. з господарськими
спорудами: сараї літери «Б», «Д», туалет
літера «В», огорожа №1-2, хвіртка№3,
водогін № 4, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 794
кв.м.

В апеляційній скарзі прокурор
Бериславського району Херсонської
області, який діє в інтересах держави в
особі Новокаховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління міндоходів у
Херсонській області, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції поверхово дослідив
обставини справи, хибно витлумачив і
застосував норми матеріального права,
та постановив незаконне рішення.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 договір купівлі-продажу
вказаного в позовній заяві та рішенні
суду нерухомого майна дійсним та право
власності на нього за набувачем, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони правочину домовились щодо
істотних його умов, виконали його,
однак продавець ухиляється від
нотаріального посвідчення угоди.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Судом установлено, що 21 квітня 2000 року
державним нотаріусом Бориславської
державної нотаріальної контори
Херсонської області було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яким засвідчено, що ОСОБА_7 є
спадкоємицею майна ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до складу якого
входить: житловий будинок літ. «А»
житовою площею 56,20 кв.м., сараї літ. «Б»,
«Д», туалет літ. «В», огорожі №1-2,
хвіртка №3, водогін №4, що знаходиться в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 794
кв.м.

10 січня 2010 року ОСОБА_7 видала позивачу
розписку про те, що вона продала йому
зазначене вище нерухоме майно за 1 500
дол. США.

Відповідно до частини 1 ст. 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою вказаної
вище норми матеріального права, якщо
сторони домовилися щодо всіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року №9 роз'яснив, що, вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно врахувати, що норма ч.2
ст. 220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 цього ж Кодексу пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі й підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Однак при розгляді справи місцевий суд
на зазначені положення закону уваги не
звернув та не врахував, що договір
купівлі-продажу нежитлових будівель в
силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, підлягав і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, тому не міг бути визнаний
судом дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК
України, і відповідно, відсутні
підстави для визнання за позивачем
права власності на спірне нерухоме
майно.

Таким чином, суд першої інстанції
належно не визначився з характером
спірних правовідносин, поверхово та
односторонньо дослідив обставини
справи та ухвалив у зв'язку з цим
помилкове рішення через неправильне
тлумачення й застосування норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову в позові з наведених вище
підстав.

На підставі ст.ст. 220, 640, 657 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Бериславського району Херсонської
області, який діє в інтересах держави в
особі Новокаховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління міндоходів у
Херсонській області, задовольнити.

Рішення Бериславського районного суду
Херсонської області від 07 лютого 2013
року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору:
реєстраційна служба Бериславського
районного управління юстиції
Херсонської області, про визнання
договору дійсним, визнання права
власності відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: