Провадження №2/522/3800/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області за участю
Прокуратури Приморського району
м.Одеси про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органів досудового
слідства та суду, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Державної казначейської
служби України, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області (далі по
тексту - Держказначейство) про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органів досудового
слідства та суду, посилаючись на те, що
27.06.2003 року відносно нього було
порушено кримінальну справу за ст.143 ч.2
КК України (в редакції 1960 року),
досудове слідство проводилося
Київським РВВС м.Одеси, йому була
обрано міру запобіжного заходу
підписку про невиїзд. В 2004 році
постанова про порушення кримінальної
справи за його, позивача, скаргою була
скасована, як незаконна судами першої
та апеляційної інстанції та
прокуратурою. Проте в 2005 році слідчий
Малиновського РВВС м.Одеси Афанасьева
Л.В., зловживаючи службовим положенням,
знову пред'явила йому обвинувачення за
ст.143 ч.2 КК України, посилаючись на
скасовану постанову про порушення
кримінальної справи. Крім того, слідчий
порушила кримінальну справу та
сфальсифікувала матеріали справи
відносно його, позивача, дружини
ОСОБА_4 та доньки - ОСОБА_5 за ст.143 ч.2 КК
України, по тим самим ознакам, що і
відносно нього, позивача. Проте 03.04.2006
року Київський районний суд м.Одеси
(суддя Жуковський О.Г.) при розгляді
кримінальної справи у попередньому
судовому засіданні повернув
кримінальну справу прокурору
Малиновського району м.Одеси,
зазначивши, що до суду були направлені
матеріали дослідчої перевірки, за
якими могла проводитися тільки
перевірка для вирішення питання про
порушення кримінальної справи, однак
за апеляцією прокурора суд
апеляційної інстанції рішення суду
скасував і направив справу на новий
розгляд в той же суд.

Позивач зазначив, що справу до розгляду
прийняв суддя Київського районного
суду м.Одеси ОСОБА_9, який протягом
п'яти років затягував строки розгляду
справи, ігнорував усі заявлені
клопотання, за що був притягнутий до
дисциплінарної відповідальності
Вищою кваліфікаційною комісією судді
України. При цьому суддя п'ять років
знущався над ним, позивачем, та його
дружиною і донькою, перетворивши
судовий процес на знаряддя тортур над
людьми похилого віку, над вагітною, а
потім матір'ю, що годує дитину, - ОСОБА_5
Лише після цілого ряду скарг,
клопотань, заяв суддя ОСОБА_9 розглянув
справу, дружина ОСОБА_4 та донька
ОСОБА_5 були виправдані за вироком
суду, а він, позивач, визнаний винним
та засуджений. Суд апеляційної
інстанції вирок судді ОСОБА_9 скасував
в повному обсязі, як незаконний и
вказав, що допущені порушення законів
на стадії досудового слідства
виключали можливість винесення
будь-якого вироку, в тому числі і
виправдувального. В подальшому, 27.08.2012
року слідчим Малиновського РВВС
м.Одеси Колос Ю.В. винесено постанову
про припинення кримінальної справи
відносно нього, позивача, по ст.6 п.2
ст.213,п.2 КПК України, яку було ним,
позивачем, отримано 19.07.2013 року.

При цьому позивач зазначив, що на час
порушення відносно нього кримінальної
справи він займався адвокатською
діяльністю, проте органами
прокуратури, слідства і суду були
проігноровані вимоги ст.10 Закону
України «Про адвокатуру», якими
передбачено, що кримінальна справа
проти адвоката може бути порушена
тільки Генеральним прокурором
України, його заступниками,
прокурорами республіки Крим, області,
міста Києва. Позивач вказує на те, що
13.06.2006 року рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури м.Севастополя його,
позивача, адвокатська діяльність була
припинена з причин порушення
кримінальної справи.

Таким чином, позивач стверджує, що він
з дня порушення кримінальної справи на
підставі постанови прокуратури
Одеської області від 27.06.2003 року до дня
припинення справи на підставі
постанови прокуратури Одеської
області від 16.08.2004 року знаходився під
слідством 13 місяців та 20 днів. З причин
незаконних дій слідчої Малиновського
РВВС м.Одеси Афанасьевої Л.В. та судді
Київського районного суду м.Одеси
ОСОБА_9 він знаходився під судом та
слідством з 01.06.2005 року по 27.08.2012 року,
тобто протягом 96 місяців та 20 днів.

Позивач вважає, що незаконним
притягненням його до кримінальної
відповідальності по надуманим
підставам, незаконне віддання до суду
спричинило йому та його сім'ї тяжкі
наслідки, як моральні, так і
матеріальні. На думку позивача,
вищевказані процесуальні дії органу
досудового слідства та суду призвели
до порушення нормальних життєвих
зв'язків, завдали глибоких фізичних і
моральних страждань, призвели до
погіршення психологічного стану та
ушкодження здоров'я, вплинули на підрив
авторитету серед друзів, принизили
честь та гідність як людини та
адвоката, призвели до інших негативних
наслідків морального характеру.

Позивач зазначив, що перебуваючи в
статусі обвинуваченого та підсудимого,
він отримав тяжкі муки та страждання
під час того, як його донька,
перебуваючи в статусі підсудної
народила дитину і кормила цю дитину;
коли дитина захворіла інфекційним
захворюванням; коли суддя ігнорував і
не закрив кримінальне провадження
відносно його доньки; коли його,
позивача, зняли з літака в аєропорту,
коли він летів до сина в США, де той
мешкає; коли його, людину похилого віку,
арештували; коли йому «закрили кордон»
і він не зміг повернутися до сина в США,
де йому безоплатно надавалося житло та
відповідне державне матеріальне
утримання; коли вони із жінкою не мали
можливості поїхати до сина на весіля,
тощо.

Позивач вважає, що внаслідок незаконих
дій органів слідства та суду йому була
завдана моральна шкода у розмірі 1 261
700,00 гривень, яка розрахована ним у сумі
десятикратної мінімальної заробітної
плати за кожний місяць перебування під
слідством та судом: 110 місяців х (1147 х10)= 1
261 700,00 гривень, які він просить
стягнути з єдиного казначейського
рахунку Державного бюджету України.

Крім того, позивач просить стягнути
суму втраченого заробітку внаслідок
незаконних дій відносно нього у
розмірі 88 000,00 гривень, виходячи з того,
що він отримував від адвокатської
діяльності дохід щомісячно 8000,00
гривень (110 місяців х 8000,00=88 000,00
гривень), та витрачені ним кошти на
послуги адвоката за період з 01.06.2005
року по 24.05.2012 року (всього за 83 місяця 24
дні) 84 000,00 гривень.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, просить його задовольнити в
повному обсязі, обгрунтовуючи позовні
вимоги ст.56 Конституції України,
ст.ст.23,1176 ЦК України, Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» та іншими
нормативними актами.

Відповідач Держказначейство позов не
визнав, виклав свої доводи в письмових
запереченнях №16-К/1799-/10866 від 04.12.2013
року, просить відмовити у позові,
вважає його безпідставним та
необґрунтованим.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, 27.06.2003 року
постановою прокурора відділу
прокуратури Одеської області
Закерничного П.І. порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 за фактом
шахрайського заволодіння майном
ОСОБА_8 у сумі 40 000,00 доларів США за
ознаками злочину, перебачаного ч.2
ст.143 КК України (1960р.); справа
направлена для організації досудового
слідства прокурору Київського району
м.Одеси.

18.12.2003 року постановою Приморського
районного суду м.Одеси (справа №6-250)
постанова прокурора відділу
прокуратури Одеської області від
27.06.2003 року скасована.

Ухваою апеляційного суду Одеської
області від 18.05.2004 року постанова
Приморського районного суду м.Одеси
(справа №6-250) від 18.12.2003 року змінена,
доповнена вказівкою і матеріали
справи направлені прокурору для
проведення додаткової перевірки.

Постановою старшого прокурора відділу
прокуратури Одеської області
Болдирєва В.І. від 16.08.2004 року постанову
заступника прокурора Київського
району м.Одеси Деркача Е.М. від 24.02.2009
року про порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.143 КК
України (в редакції 1960 року) скасовано;
в порушені кримінальної справи за
заявою ОСОБА_8 щодо шахрайських дій
відносно нього з боку ОСОБА_1
відмовлено в зв'язку з відсутністю в
діях останього складу злочину
передбаченого ч.2 ст.143 КК України (в
редакції 1960 року).

З матеріалів справи вбачається, що
29.05.2005 року слідчий СВ Малиновського РВ
ОМУ УМВС України в Одеській області
Афанасьєва Л.В. затримала
підозрюваного ОСОБА_1, про що свідчить
протокол затримання особи,
підозрюваної у вчинені злочину, і
постановою Малиновського районного
суду м.Одеси від 07.06.2005 року ОСОБА_1 було
обрано запобіжний захід - утримання
під вартою в ОСІ-21 УМДУ по ІН в
Одеській області. Проте ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
15.06.2005 року постанову Малиновського
районного суду м.Одеси від 07.06.2005 року
було скасовано та обрано запобіжний
захід - підписка про невиїзд.

18.07.2005 року заступник прокурора
Одеської області Ф.Плачков прийняв
постанову про визначення підслідності
по територіальності для проведення
досудового слідства, якою провадження
за кримінальною справою №0
порушеною за ст.142 ч.2, ст.15,ст.190 ч.3,ч.4 КК
України відносно ОСОБА_1 доручено СО
Малиновського ОГУ УМВС України в
Одеській області.

Прокурором Малиновського району
м.Одеси 10.01.2006 року було затверджено
обвинувальний висновок відносно
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та справу
направлено до суду.

Постановою Київського районного суду
м.Одеси (справа №1-531) від 03.03.2006 року
матеріали кримінальної справи
відносно ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були
повернуті на додаткове розлідування
до прокуратури Малиновськогоь району
м.Одеси. Проте ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 16.05.2006 року
зазначена постанова скасована і
кримінальна справа направлена на новий
попередній розгляд в той же суд в
новому складі.

Слід зазначити, що позивач займався
адвокатською діяльністю і 13.06.2006 року
рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури м.Севастополя його
адвокатська діяльність була припинена
за розглядом заяви ОСОБА_8, який був
заявником у порушені кримінальної
справи, в зв'язку з грубим порушенням
ним, позивачем, Закону України «Про
адвокатуру», правил адвокатської
етики, присяги адвоката.

Судом з'ясовано, що кримінальна справа
відносно позивача розглядался в
Київському районному суді м.Одеси
суддею ОСОБА_9 протягом п'яти років.
Лише 24.05.2011 року судом було винесено
вирок, за яким ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були
виправдані, в позивач ОСОБА_1 -
визнанинй винним у скоєнні злочину
передбаченого 2 ст.143 КК України (в
редакції 1960 року) та призначено
покарання у вигляді позбавлення волі
на три роки з відстрочкою виконання
покарання строком на два роки.

На вирок суду прокуратурою
Малиновського району м.Одеси була
подана апеляційна скарга з вимогою
скасувати вирок та направити
кримінальну справу на додаткове
розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08.12.2011 року апеляція
прокурора була задоволена частково,
справа направлена для додаткового
розслідування прокурору
Малиновсьского району м.Одеси.

27.08.2012 року ст.слідчим СВ Малиновського
РВ ОМУ МУВС України в Одеській області
було прийнято постанову про закриття
кримінальної справи відносно позивача
на підставі ст.6,п.2 та ст.213 п.2 КПК
України, з якої вбачається, що слідчі
дії відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5
проводилися незаконно; в діях ОСОБА_1
відсутній склад злочин; скасовано
запобіжний захід - підписку про
невиїзд.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України від 16.06.2011 року
за результатами розгляду скарги
прозивача ОСОБА_1 суддю Київського
районного суду м.Одеси ОСОБА_9
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани.

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди суд виходить з
наступного.

Згідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.1176 ЦК
України, шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, відшкодовується державою у
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду. Право
на відшкодування шкоди виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 та п.2 ч.1 ст.2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» (в подальшому - Закону) підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян. Право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у
суді і вичерпанням можливостей їх
отримати

У наведених у ст.1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

У ч.1 ст.4 Закону зазначено, що
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті
3 цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

У ч. 5 цієї статті зазначено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В ч.6 вказаної статті зазначено, що
моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Отже, відповідно вищенаведених норм
закону, ОСОБА_1 має право на
відшкодування моральної шкоди.

При цьому відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК
України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, установлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством та судом провадиться,
виходячи з розміру, не меншого ніж один
мінімальний розмір заробітної плати за
кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

Право на відшкодування шкоди
гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, норми якої згідно із
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від
23.02.2006р. № 3477-ІУ є джерелом
національного права.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п.9,14
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 (із
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати, суд при вирішенні
цього питання має виходити з такого
розміру мінімальної заробітної плати,
що діє на час розгляду справи».

Визначаючи розмір грошової
компенсації моральної шкоди, суд
враховує наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 року №719-VII мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
з 1 січня 2014 року до 30 червня 2014 року
складає - 1 218,00 гривень.

Враховуючи період перебування ОСОБА_1
під слідством та судом з 27.06.2003 року по
27.08.2012 року (всього 110 місяців) розмір
відшкодування моральної шкоди не може
бути меншим 133 980,00 гривень (1 218 грн. х 110
днів.)

Втім, виходячи із конкретних обставин
цієї справи, засад розумності,
виваженості і справедливості, надавши
оцінку зібраним доказам про характер,
обсяг та тривалість страждань ОСОБА_1 у
зв'язку із притягненням до
кримінальної відповідальності,
обвинуваченням у скоєнні злочину,
перебування під слідством, порушення
його життєвих планів та перспектив,
стан його здоров'я, похилий вік й інші
негативні впливи внаслідок
притягнення позивача до кримінальної
відповідальності, можливості
відновлення його немайнових втрат, суд
вважає за необхідне відшкодувати
ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в
розмірі двох мінімальних розмірів
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством та судом в
сумі 267 960,00 (1 218 х 2 х 110) гривень.

Щодо відшкодування позивачу
втраченого заробітку у розмірі 88 000,00
гривен суд виходитиь з того, що
відповідно до положень ст.60 ЦПК
України, згідно яких кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, позивач не
надав суду належних доказів отримання
ним від здійснення адвокатської
діяльності щомісячно 8 000,00 гривень, або
іншого розміру доходів.

Стосовно відшкодування позивачу
витрачених ним коштів на послуги
адвоката за надання правової допомоги
суд вважає їх доведеними та такими, що
піддягають задоволенню у розмірі 84
000,00 гривень.

Таким чином на користь позивача суд
стягує з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку 351 960,00 (267 960,00 +
84 000,00) гривень.

Заперечення представників
відповідача та прокуратури суд не бере
до увагу з огляду на їхню
безпідставність та спростування
зазначеним вище.

На підставі вищенаведеного та
керуючись Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 (із змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 23,
1167, 1176 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області за участю
Прокуратури Приморського району
м.Одеси про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органів досудового
слідства та суду - задовольнити
частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 351 960,00 (триста п'ятдесят одна
тисяча дев'ятсот шістдесят) гривень 00
копійок.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.Одеси.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
05.03.2014