АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/526/14
Головуючий 1 інстанції
Категорія: відшкодування шкоди
Доповідач: Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.,

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду
м.Харкова від 24 жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди,
спричинених внаслідок ДТП, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди, спричинених внаслідок
ДТП, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, спричинених внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
вказував, що 24 вересня 2011 року на
перехресті вулиць О. Гончара та
Чернишеського у м. Харкові відбулось
зіткнення належного йому автомобілю
«Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 під
його керуванням та автомобілю НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_2 Постановою
Київського районного суду м. Харкова
від 31.05.2012 року встановлено, що дії
ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.16.11,
розділу 33 п.п.2.1 ПДД України і
знаходились в причинному зв'язку з
виникненням ДТП. Висновком
автотоварознавчого дослідження ТОВ
«Експерт Клас» № 162А від 10.10.2011 року
встановлена сума матеріальної шкоди
-101,361грн.64коп., оплата за
автотоварознавче дослідження - 507грн.,
3025.50 грн. оплата за правову допомогу. За
відліком страхового відшкодування
49.490грн., сума збитку становить 55 404.14грн.
Крім того, йому завдано моральної
шкоди.

Тому, ОСОБА_3 просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь 55 404,14 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди, 10 000
грн. відшкодування моральної шкоди, а
також судові витрати у сумі 654,04 грн.

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди,
спричинених внаслідок ДТП.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_2 вказував, що між його діями та
виникненням ДТП 24 вересня 2011 року
відсутній причинний зв'язок. Вина у
вказаному ДТП є саме ОСОБА_3, в
результаті чого йому спричинено
матеріальні збитки та моральну шкоду.
Крім того, висновок авто
товарознавчого дослідження № 162А від
10.10.2011 року вважає неналежним доказом
по справі, оскільки містить численні
протиріччя та неточності у сумі
матеріальних збитків.

Тому, ОСОБА_2 просив суд стягнути з
ОСОБА_3 на його користь 42 765,38 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди, 10 000
грн. у відшкодування моральної шкоди
(а.с.130 т.1).

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 24 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду
у сумі 52 371,64 грн., компенсацію моральної
шкоди у сумі 5000 грн., судові витрати у
сумі 618 грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив суд
скасувати рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення,
яким відмовити у повному обсязі ОСОБА_3
у задоволенні позову, а зустрічний його
позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та відмовляючи у зустрічному
позові ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з доведеності вини останнього
у скоєному ДТП з урахуванням висновку
експертного авто товарознавчого
дослідження.

Такі висновки колегія суддів вважає
правильними.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також, шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 24 вересня 2011 року по вул. Олеся
Гончара на перехресті з вул.
Чернишевського у м. Харкові відбулось
зіткнення автомобіля НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2 та автомобілю
«Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3

На час ДТП, автомобіль «Фольксваген
Пассат», р.н. НОМЕР_1 належав позивачу
(т.2 а.с. 172), а автомобілем НОМЕР_2,
належним ОСОБА_5, відповідач керував
ним на підставі доручення, автомобіль
НОМЕР_2 застрахований ТДВ «МСК» (т.2 а.с.
175, 176).

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 31.05.2012 року провадження у
справі відносно ОСОБА_2 закрито за
закінченням строків притягнення до
адміністративної відповідальності, (т.1
а.с.6).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позов про
відшкодування шкоди» (зі змінами)
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З урахуванням визначених цивільним
процесуальним кодексом принципів
змагальності та диспозитивності
цивільного процесу та відповідно до
ст.1166 ЦК України саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу. Сам по собі факт не
притягнення винної особи до
адміністративної відповідальності не
може бути підставою для звільнення її
від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на
перерозподіл обов'язку доказування та
зобов'язує саме відповідача довести, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, була спричинена внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого. Разом з тим, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, завжди
є неправомірною та передбачає
безвинну відповідальність власника
такого джерела.

З наведеного слід розуміти, що
володілець джерела підвищеної
небезпеки несе відповідальність за
шкоду, яка стала наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності вини в цьому його володільця.

З висновку судової автотехнічної
експертизи №587 від 06.04.12 року
вбачається, що ОСОБА_2 мав технічну
можливість запобігти зіткненню шляхом
виконання вимог п.п.16.11 та розділу 33 п/п
2.1 ПДР України, для чого в нього не було
будь-яких перешкод технічного
характеру. В даній
дорожньо-транспортній ситуації водій
автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_3 не мав
технічної можливості уникнути
зіткнення з автомобілем «Шевроле»
шляхом виконання ним вимог п.12.3 ПДР
України. Дії водія автомобілю
«Шевроле» ОСОБА_2 не відповідали
вимогам п.п.16.11 та розділу 33 п/п 2.1 ПДР
України та знаходились з технічної
точки зору, в причинному зв'язку з
виникненням даної події. В діях водія
автомобілю «Фольксваген» ОСОБА_3 не
вбачається невідповідностей вимогам
ПДР України, які б знаходились
технічної точки зору, в причинному
зв'язку з виникненням даної дорожньо
транспортної пригоди (т.1 а.с.7-11).

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження №162-А
від 10.10.2011 року розмір матеріального
збитку, завданого ОСОБА_3 внаслідок ДТП
становить 101361.64грн. (т.1 а.с.55-86).

Матеріали справи свідчать, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 на час ДТП згідно страхового
полісу №АА/1482591 від 11.03.2011р.
застрахована ТДВ «Міжнародна страхова
компанія». Страховик визнав ДТП від
24.09.2011 року страховим випадком,
визначення страхового відшкодування у
сумі 49 490 грі (т.1 а.с.31).

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодуванні завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та про відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки
матеріали справи не містять та
відповідачем не доведено факт у діях
ОСОБА_3 невідповідності вимогам ПДР,
які б знаходились із технічної точки
зору, в причинному зв'язку з
виникненням даної ДТП та наслідками.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 24 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: