Справа № 383/1766/13-ц
Провадження №2/383/7/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Бобринецький
районний суд Кіровоградської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко В.В.

при секретарі - Зербул С.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача
ТОВ"Азовекогруп"- Костюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець
Кіровоградської області в залі судових
засідань Бобринецького районного суду
Кіровоградської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
"Азовекогруп" про стягнення
невиплачених коштів під час
звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернулась
до суду з вказаним позовом в якому
просила стягнути з відповідача 1300 грн.
заборгованості з виплати заробітної
плати за липень 2013 року, 967,34 грн.
компенсації за невикористану
відпустку, кошти за затримку виплати
розрахункових при звільненні з
розрахунку середньоденної заробітної
плати в розмірі 43,09 грн. за період з
01.08.2013 року по день винесення рішення
суду. В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 28 серпня 2012 року
працювала на посаді сортувальниці в
ТОВ «Азовекогруп» з якої була
звільнена 31.07.2013 року. При звільненні у
відповідності до вимог статей 116, 117
КЗпП України відповідачем їй не було
виплачено заробітну плату та не
проведено розрахунок, чим також
спричинено моральну шкоду в розмірі 5000
грн., що полягає у душевних стражданнях
та переживаннях.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
пояснила, що 31.07.2013 року була звільнена
з посади сортувальниці за погодженням
сторін. При звільненні їй не було
виплачено заробітну плату та
компенсацію за невикористану
відпустку, які відповідач не виплатив
по даний час. Після звільнення вона
близько двох тижнів проживала на
квартирі в смт. Клавдієво
Бородянського району Київської
області, за оренду якої платила кошти,
однак за браком грошей, не дочекавшись
розрахунку, змушена була поїхати в м.
Бобринець Кіровоградської області.
Також пояснила що за отримання
розрахунку при звільненні в
розрахунково-платіжній відомості за
липень 2013 року не розписувалась.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснивши, що розрахунок з позивачем
був проведений 10.08.2013 року, що
підтверджується
розрахунково-платіжною відомістю, в
якій міститься власноручний підпис
ОСОБА_1 за отриманий розрахунок після
звільнення. В день звільнення
розрахунок з позивачем проведений не
був у зв'язку з затримкою коштів, так-як
з ТОВ «Азовекогруп» вчасно не
розрахувались покупці. Відповідач
погоджується виплатити позивачу
середній заробіток за 10 днів затримки
розрахунку при звільненні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

На виконання частин 3-4 статті 10 ЦПК
України, під час розгляду справи суд
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснив особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попередив про необхідність
дослідження розрахунково-платіжної
відомості на предмет відповідності
підпису особі позивача, яка його
заперечує, можливість призначення
почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 02.12.2013 року по справі
було призначено судово-почеркознавчу
експертизу розрахунково-платіжної
відомості на предмет відповідності
підпису ОСОБА_1, оплату за проведення
якої покладено на позивача (а.с.101).
Також позивачу було роз'яснено насідки
відсутності оплати вартості
експертизи (а.с.109). 24.02.2014 року до суду
надійшли матеріали справи без
виконання експертизи у зв'язку з
неоплатою позивачем її вартості (а.с.110).
В подальшому позивач відмовилась від
проведення експертизи у зв'язку з
відсутністю коштів.

Тобто, позивач на перераховані вище
позиції не відреагувала і обмежилась
доказами на які посилалась.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 з 28.08.2012 року працювала в ТОВ
«Азовекогруп» на посаді сортувальниці.
Наказом №26-К від 31.07.2013 року позивача за
згодою сторін п.2 ст.36 КЗпП України було
звільнено з посади з 31.07.2013 року (а.с.39).

Проте, в день звільнення з позивачем не
було проведено розрахунок у
відповідності до положень ст.116 КЗпП
України.

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
суду України від 24 грудня 1999 року №13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
передбачено, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, якщо роботодавець не
доведе відсутності в цьому своєї вини.
Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Відповідно до довідки про середню
заробітну плату (дохід) (для розрахунку
виплат на випадок безробіття) виданою
ТОВ «Азовегогруп» середньоденна
заробітна плата позивача за
січень-червень 2013 року становить 43,09
грн. (а.с.7).

Судом встановлено, що позивач
звільнилась 31.07.2013 року, але повний
розрахунок із звільненим працівником
відповідач здійснив 10.08.2013 року, про що
свідчить розрахунково-платіжна
відомість №НЗП-000023 за липень 2013 року
(а.с.40), тобто наявні і документально
підтверджені підстави для стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні за період з
31.07.2013 року по 10.08.2013 року в порядку ст.117
КЗпП України в розмірі 430,90 грн.

Суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача заробітної плати за липень
2013 року та компенсації за
невикористану відпустку, оскільки їх
виплата підтверджується
розрахунково-платіжною відомістю
№НЗП-000023 за липень 2013 року, в якій
міститься підпис позивача навпроти
прізвища ОСОБА_1 (а.с.40).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. N 4 "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Підставами цивільно-правової
відповідальності є наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Позивач зобов'язаний
надати докази на підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, та з чого він
виходить оцінюючи заподіяну йому шкоду
в грошовій сумі, а також інші обставини,
на які він посилається як на підставу
своїх вимог.

Суд дійшов висновку, що заявлені
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди сумі 5000 грн. не підлягають
задоволенню, оскільки позивач не
надала суду переконливих, достовірних
доказів, чому, виходячи з яких
критеріїв чи міркувань позивач оцінює
моральну шкоду в саме таких розмірах,
виходячи із характеру немайнових
втрат, їх тривалості та можливості
відновлення, а також докази того, що
протиправна поведінка відповідача
поставила її та її сім'ю у складну
життєву ситуацію внаслідок
безгрошів'я, неспроможності своєчасно
виплачувати фінансові зобов'язання,
погіршення життєвого рівня, що
призвело до переживань та душевних
страждань.

Вказані обставини, як і факт
заподіяння відповідачем позивачу
моральної шкоди в судовому засіданні
не доведені, а тому позовні вимоги в
частині стягнення моральної шкоди
також не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідача ТОВ
«Азовекогруп» підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
229,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,
209, 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Азовекогруп" про стягнення
невиплачених коштів під час звільнення
- задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Азовекогруп" на
користь ОСОБА_1 430,90 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 31.07.2013 року
по 10.08.2013 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Азовекогруп" на
користь держави судовий збір в сумі 229,4
грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.В. Бондаренко