Справа № 191/4017/13-ц
Провадження № 2/191/96/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кухаря Д.О., при
секретарі Яніній О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Синельникове цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ
спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. В обґрунтування
позовних вимог вказала, що з
відповідачем, ОСОБА_2, вона знаходилася
у шлюбі з 20 вересня 2002 року. Шлюб
зареєстрований відділом реєстрації
актів громадя нського стану
Синельниківського міського управління
юстиції Дніпропетровської області,
актовий запис № 160.

Від шлюбу вони мають неповнолітню
доньку ОСОБА_3, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час шлюбу, а саме з 12 липня 2004року,
вони з відповідачем на спільні сумісні
кошти подружжя придбали: житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами,розташований за адресою
АДРЕСА_1. Будинок зареєстровано за
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Синельниківського міського
нотаріального округу 12.07.2004 року за
реєстром № 1705. Дійсна вартість всього
житлового будинку складає - 98 309
(дев'яносто вісім тисяч триста дев'ять)
гривень, а вартість 1/2 його частки
складає - 49 154,50 (сорок дев'ять тисяч сто
п'ятдесят чотири тисячі) гривень 50 к.,
згідно технічного паспорта на житловий
будинок, виданого КП «СМБТІ» 01.07.2013
року. - Кухонний гарнітур вартістю 3 200
(три тисячі двісті) гривень; - гарнітур
для кімнати «Гірка» вартістю одна
тисяча гривень; - диван та два кресла
вартістю одна тисяча п'ятсот гривень.
Також за час шлюбу вони придбали для
доньки стіл та диван загальною
вартістю 3160 (три тисячі сто шістдесят)
гривень, що підтверджується товарним
чеком підприємця ОСОБА_4 № 015 від 15
листопада 2012 року. Згідно рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02 липня
2013 року з відповідачем шлюб розірвано.
Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності і у
разі його поділу частки дружини та
чоловіка є рівними. Виходячи з цього
вона запропонувала ОСОБА_2 добро
вільно поділити спільне майно та
визнати за нею право приватної
власності на 1/2 частку вищезазначеного
житлового будинку з отриманням у
нотаріуса свідо цтва на частку у
спільному майні подружжя, і також речі,
які вони купували для їх доньки: стіл та
диван. Але від вказаної пропозиції
відповідач відмовився.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує
проти позову про "поділ спільного майна
подружжя" в повному обсязі заявлених
позовних вимог, вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 необґрунтованими, та такими, що
не підлягають задоволенню, з наступних
підстав: у своєму позові ОСОБА_1
зазначає, що майно 1 .Житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
2.Кухонний гарнітур вартістю 3 200грн 3.
Гарнітур для кімнати «ГІРКА» вартістю
1000 грн. 00 коп. 4. Диван та два крісла
вартістю 1 500 грн. 00 коп. нажите ними під
час спільного проживання. З даним
твердженням ОСОБА_1 не погоджується
оскільки: з Позивачкою перебував у
шлюбі з 20 вересня 2002 року до 02 липня 2013
року. За цей період вони проживали
разом та вели спільне домашнє
господарство. За цей період ними
придбано також:

1. Диван вартістю 2000грн 00 коп. 2.
Електром'ясорубку вартістю 350 грн. 00
коп. 3. Блендер 4. Ковер, 5. Фен, 6. телефон
вартістю 400 грн., 6. золоті прикраси
(кільця) в кількості 8 шт. Про що
Позивачкою не було жодного разу
згадано в позовній заяві. 12 липня 2004
року на кошти його батька - ОСОБА_5, у
розмірі 12 000 грн. 00 коп. було придбано
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачка не
має жодного відношення до даної
покупки, так як не надавала для її
придбання коштів взагалі. Що також
Позивачкою чомусь не було згадано.
Позивач в позовній заяві посилається
на вартість будинку, згідно до
технічного паспорту, який також
викликає сумніви, оскільки Позивачкою
надано до суду, сфальсифікований
технічний паспорт. Мені взагалі
невідомо яким чином, без моєї на то
згоди, та з яких підстав, було оформлено
сумнівний технічний паспорт. Справжній
технічний паспорт на житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. весь цей час знаходився у
мене(копія додається). В
сфальсифікованому технічному паспорті
відсутні відомості про дійсну вартість
житлового будинку на час укладання
договору купівлі - продажу, тобто на
12.07.2004 року. Позивачка умисно вводить в
оману суд, оскільки, наданий чек від
15.11.2012 року не відповідає дійсності та є
сфальсифікованим. За таких обставин
вважаю позов про поділ майна подружжя
безпідставним та не підтвердженим
ніякими доказами з боку Позивачки.

Позивач та її представник суду
пояснили, що все майно подружжя було
придбано під час шлюбу, тому позивач
має право на ? майна подружжя.

Відповідач та його представник
суду пояснили, що частково
погоджується з позовними вимогами, а
саме стосовно передання у власність
позивача столу, дивану. Стосовно
житлового будинку, може пояснити, що
дім придбався ним на особисті гроші у
сумі 13000 грн., які він отримав для
власних потреб, у борг від батька
ОСОБА_5.

Суд вирішив позовні вимоги
задовольнити частково, з наступних
підстав.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 2 липня 2013 року розірвано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У свідоцтві про народження
зазначено, що ОСОБА_3 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько ОСОБА_2, мати
ОСОБА_1.

У відповіді комунального
підприємства Синельниківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації Дніпропетровської
області на запит адвоката ОСОБА_6
надано відомості про те, що житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
посвідченого приватним нотаріусом
Синельниківського міського нотокругу
12.07.2004 року за реєстром № 1705.

У товарному чеку від 15 листопада
2012 року відображено, що на стол компакт
ціна 860 грн., диван ціна 2300 грн.

Технічний паспорт на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Зведеним актом вартості будівель
і споруд встановлено, що вартість
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 станом на 29.05.2013
року складає 15931 грн.

Розписка від 04.04.2004 року, за якою
продавець житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_7 отримала аванс за продаж
наведеного будинку у сумі 1060 грн. від
батька відповідача ОСОБА_5.

Розписка від 12.07.2004 року, за якою
продавець житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_7 отримала суму, яка залишилась за
продаж наведеного будинку у сумі 11660
грн. від батька відповідача ОСОБА_5.

Розписка від 10.07.2004 року про
взяття у борг грошових коштів у сумі 13000
грн. відповідачем ОСОБА_2 у його батька
ОСОБА_5.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них. Що стосується
премії, нагороди, одержаних за особисті
заслуги, суд може визнати за другим з
подружжя право на їх частку, якщо буде
встановлено, що він своїми діями сприяв
її одержанню.

Таким чином суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, що стіл та диван, вартістю 3160
гривень були придбані за спільні кошти
подружжя. А право приватної власності
на будинок належить ОСОБА_2, що
підтверджується розписками від 04.04.2004
року, 12.07.2004 року, 10.07.2004 року, згідно
яких будинок за адресою: АДРЕСА_1, був
придбаний за власні кошти ОСОБА_2.

Керуючись ст. 60, 68, 70, 71 СК, 212 України, 213,
214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
стіл та диван вартістю 3160 (три тисячі
сто шістдесят) гривень, придбаних 15
листопада 2012 року у ФОП ОСОБА_4

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

На рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд може бути подана
апеляційна скарга. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Д. О. Кухар