АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2266/14
Головуючий 1-ї інст. - Лігус
Справа № 644/390/14-ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді -
КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
-ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Харкова від 13 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся з вказаним
позовом, в якому просив припинити право
власності за ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1, яке виникло на підставі
рішення місцевого суду
Орджонікідзевського району міста
Харкова від 06.11.2013 року та визнати за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на
вищевказану квартиру житловою площею
42,8 кв. м., загальною площею 59,7 кв. м.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Харкова від 13
лютого 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, представник позивача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати зазначене рішення та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

В обгунтування апеляційної
скарги зазначає, що рішення є
незаконним та прийняте з порушенням
норм процесуального та матеріального
права.

Стверджує, що в рішенні результати
оцінки доказів не відображені, так як
обставини справи зовсім не
з`ясовувалися, а докази не
досліджувалися.

Вказує, що в мотивувальній частині
рішення суд вказав на те, що сторони на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації від 17 січня 1995
року, реєстраційний № 7-95-48082 мають
право власності на квартиру, але
доказів того, що вони позбавлені цього
права суду не надано, а питання щодо
визнання недійсним цього свідоцтва не
ставилося та не оспорювалося.

Зазначає, що у зв'язку з тим, що
позивачем та відповідачем були
втрачені документи, які засвідчують
право спільної сумісної власності на
квартиру, позивач звернувся до
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради з заявою про видачу
дублікату свідоцтва про право
власності на житло, однак йому було
відмовлено через те, що квартира в
цілому на праві приватної власності
зареєстрована на відповідача на
підставі рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 06.11.2003
року на противагу ст.. 392 ЦПК України.

Вказує, що судом не було враховано та не
надано належної оцінки наданим доказам
про наявність реєстрації права
власності в цілому на ім`я ОСОБА_5

Зазначає, що відповідно до чинного
законодавства, права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації, то
ОСОБА_4 вважає, що реєстрація права
власності на підставі рішення
місцевого суду від 06.11.2003 року порушує
його право власності на частину
спірної квартири.

Звертає увагу, що в своєму рішенні
суд посилався на відсутність такого
способу захисту цивільних прав,
передбачених ст.. 16 ЦК України, як
припинення права власності, що
протирічить нормам цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді, пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що скарга підлягає
частковому задоволенню.

Постановлюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають,
оскільки сторони мають право власності
на спірну квартиру та доказів того, що
вони позбавлені цього права суду не
надано.

З таким висновком суду погодитися не
можна з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло виданого Харківським міським
центром приватизації від 17 січня 1995
року, реєстраційний № 7-95-48082, позивачу
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності належить
трьохкімнатна квартира житловою
площею 42.8 кв. м., загальною площею 59.7 кв.
м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а. с. 14).

Відповідно до листа від 05.06.2013 року КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» повідомляє, що станом
на 31 грудня 2012 року кв. АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності
зареєстрована на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
на підставі свідоцтва про право
власності на житло (а. с. 21).

При цьому, як вбачається з відповіді
Управління комунального майна та
приватизації від 24.05.2013 року № 6261 (а. с. 7)
«Згідно інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно (індексний № 3581480 від 17.05.2013 року),
отриманої Управлінням, квартира
АДРЕСА_1, 4 з 15.03.2004 року на підставі
рішення місцевого суду
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 06.11.2003 року по справі № 2-258,2003 р.
зареєстрована на ім.`я ОСОБА_5.»

Відповідно до роз'яснень Реєстраційної
служби ХМУЮ від 18.07.2013 року № 452/04-02-14/1326
(а. с. 9-10) державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно до 01.01.2013
здійснювало КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації.» внесення
змін або скасування реєстрації права
власності на нерухоме майно в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно, який
діяв до 31.12.2012 року технічно неможливо
та нормативно-правовою базою не
передбачено та відповідно державний
реєстратор прав власності на нерухоме
майно не має правових підстав і
технічної можливості для внесення змін
або скасування реєстрації прав у
зазначеному Реєстрі.

Таким чином, судовим розглядом
встановлено, що спірна квартира
належить на праві спільної сумісної
власності сторонам у справі, але при
цьому державна реєстрація здійснена в
Реєстрі лише за відповідачкою на
підставі рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 06.11.2003
року, яким питання права власності
взагалі не вирішувалося.

За таких обставин, враховуючи, що
сторони втратили свідоцтво про право
власності на житло від 17 січня 1995 року
на підставі ст. 392 ЦК України, яка
дозволяє власнику звернутися з позовом
про право власності у разі втрати ним
документа, який посвідчує його право
власності, судова колегія вважає позов
таким, що підлягає задоволенню в
частині визнання права власності за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1,
житловою площею 42.8 кв. м., загальною
площею 59.7 кв. м.

Що стосується позовних вимог про
припинення права власності за ОСОБА_5
на квартиру АДРЕСА_1, яке виникло на
підставі рішення місцевого суду
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 06.11.2003 року, по справі № 2-258,2003 р., то
в цій частині в позові слід відмовити,
оскільки як вбачається з рішення від
06.11.2003 року право власності за ОСОБА_5
цим рішенням не визнавалося.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України , колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Харкова від 13
лютого 2014 року - скасувати і ухвалити
нове. Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 42,8
кв. м., загальною площею 59,7 кв. м.

В іншій частині у задоволенні
позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -