АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/399/14
інстанції - Жмуд Н.М.
Справа № 2025/707/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової
С.А.,

суддів - Крилової Т.Г.,
Маміної О.В.,

при секретарі - Огар
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 21 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, Лозівського ДП «Кормові
домішки», Голови ліквідаційної комісії
Кіктенко Оксани Володимирівни про
стягнення заборгованості по авансовим
звітах та позиках,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, авансовим звітах та
платежам за договором позики.

Ухвалою від 02.02.2012 року, судді
Лозівського міськрайонного суду
Харківслої області позовні вимоги
позивача було роз'єднано. В окреме
провадження виділені вимоги про
стягнення заборгованості по авансовим
звітах та позиках. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилалася на те, що вона працювала
директором Лозівського ДП «Кормові
домішки». В подальшому, наказом № 136 від
06.07.2010 року, була відсторонена від
займаної посади. І на день її
звільнення, з нею не було проведено
розрахунків по авансовим звітах та
позиках за 2008-2011 роки. В зв'язку з чим,
просила стягнути заборгованість по
авансовим звітах та позиках за період з
2008 року по теперішній час. Станом на
02.02.2013 року, позивач уточнила свої
позовні вимоги 02.02.2012 року, де в
уточненій позовній заяві вказала суму
заборгованості в розмірі близько 7 000
грн..

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 21 жовтня
2013 року в задоволенні уточнених
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 21 жовтня
2013 року та направити його на новий
розгляд Лозівському міськрайонному
суду іншому судді.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Справа призначалася до розгляду в
режимі відеоконференції, для особистої
участі у судовому засіданні ОСОБА_1,
оскільки вона перебуває у слідчому
ізоляторі, але з технічних причин
провести у такому режимі судове
засідання апеляційний суд позбавлений
можливості.

Від ОСОБА_1 не надійшло ніяких
клопотань. Нікого з інших осіб, які б
представляли її інтереси, не
уповноважила.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, правовідносини які
між ними виникли та закон їх
регулюючий, виходячи з того, що
позивачкою суду не надано жодних
належних та допустимих доказів в
обґрунтування своїх вимог.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що
14.12.2009 року між Міністерством аграрної
політики та продовольства України та
ОСОБА_1 укладено контракт, за яким
ОСОБА_3 призначена на посаду директора
Лозівського ДП «Кормових домішок» на
термін з 25.12.2009 року по 25.12.2014 року. В п. 13
контракту сторонами обумовлено, що
керівник має право, зокрема, діяти від
імені підприємства, накладати на
працівників стягнення відповідно до
законодавства, в межах своєї
компетенції видавати накази та інші
акти, вирішувати інші питання,
віднесені законодавством, до
компетенції керівника. 06.07.2010 року
наказом Міністра аграрної політики
України № 136-п директора Лозівського ДП
«Кормових домішок» ОСОБА_3 було
відсторонено від роботи. 09.07.2010 року
наказом в.о. директора Лозівського ДП
«Кормових домішок» № 41 ОСОБА_3 було
переведено тимчасово на посаду
головного ветлікаря підприємства з
08.07.2010 року. 22.07.2011 року наказом в.о.
директора Лозівського ДП «Кормових
домішок» № 32 з ОСОБА_1 знято обов'язки
головного ветлікаря підприємства.

Суд вірно прийшов до висновку, що за
своїм призначенням авансові звіти
підтверджують витрачання працівником
наперед виданих йому підприємством
грошових коштів на відрядження або з
метою виконання службових повноважень.
Законодавство встановлює порядок
звітування про витрачання цих коштів,
строки і порядок підтвердження
фактичних витрат, відповідальність за
перевитрачання або нецільове
використання цих коштів. Коли
працівник придбав товарно-матеріальні
цінності для підприємства, він діє від
імені та за рахунок іншої особи. У цьому
разі слід застосовувати положення ЦК
України, а саме: норми про договір
доручення (якщо мав місце наказ або
якесь розпорядження, довіреність тощо
керівництва). Проте жодної довіреності
та договори доручення з підзвітними
особами позивачем не надані, тобто не
оформлялися. У такому разі цивільні
відносини передбачають право на
вчинення дій у майнових інтересах
іншої особи без її доручення (ст. 1158 ЦК
України). У подальшому, відповідно до
ст. 1160 ЦКУ, підзвітна особа має право на
відшкодування фактично понесених нею
витрат. Звісно, за умови що вона надасть
звіт з усіма підтвердними документами,
а також всі товарно-матеріальні
цінності, які було одержано, і цей звіт
буде затверджено керівником, тобто
буде підтверджена доцільність таких
витрат.

Але, відповідно до ч. 2 ст. 1160 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила дії в майнових
інтересах іншої особи без її доручення,
при першій нагоді не повідомила цю
особу про свої дії, вона не має права
вимагати відшкодування зроблених
витрат.

Згідно зі ст. 827 ЦК України за договором
позички одна сторона (позикодавець)
безоплатно передає або зобов'язується
передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування
протягом встановленого строку.

Суд вірно прийшов до висновку, що
позивачка не надала належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог.

При цьому їй роз'яснювались вимоги ст.
10, 64 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона була
позбавлена можливості у зв'язку з
обранням запобіжного засобу - арешту
надати необхідні докази безпідставні,
оскільки справа розглядалася у тому
числі і в період коли ОСОБА_3 не
перебувала під вартою. Не реалізувала
своє право на участь у справі свого
представника. Апеляційна скарга не
містить будь-яких клопотань щодо
витребування судом відповідних
доказів, які б з поважних причин не були
надані у суді першої інстанції.

У своїй позовній заяві позивачка
зазначила можливу суму, яка підлягає
стягненню на її користь.(уточнена
позовна заява подана 02.02. 2012 р. а.с. 18 т.
1). Під час розгляду справи свої
позовні вимоги не уточнювала, доказів
не надала. Під вартою знаходиться з
кінця липня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_3 не оплатила судовий
збір при поданні апеляційної скарги,
ухвалою суду від 02.12.2013 року їй була
відстрочена оплата судового збору, у
задоволенні позову відмовлено, тому
судові витрати у сумі 114,70 грн.
покладаються на позивачку відповідно
до ст. 82, 88 ЦПК України.

Керуючись ст.. 303, 304, 307, 313, 314, 315, 319
ЦПК України,- судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 21 жовтня
2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий-

Судді: