Справа № 348/2662/13-ц
Провадження № 22-ц/779/634/2014
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д.В. Д.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів
Девляшевського В.М., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: позивача ОСОБА_2,
її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні під'їзною дорогою шляхом
знесення огорожі, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду від 29
січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні під'їзною
дорогою шляхом знесення огорожі. Свої
вимоги обґрунтувала тим, що є власником
двох земельних ділянок по АДРЕСА_1.
Дорога до належних їй земельних
ділянок пролягає через земельну
ділянку відповідача ОСОБА_4 Рішенням
Надвірнянського районного суду від
28.11.2012 року через земельну ділянку
ОСОБА_4 встановлено постійний
безоплатний земельний сервітут. Однак
користування земельними ділянками
позивач і далі не може, оскільки на
під'їзній дорозі ОСОБА_4 встановила
огорожу і в добровільному порядку
знести її не бажає.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 29 січня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні під'їзною
дорогою шляхом знесення огорожі -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1414,
70 коп. судових витрат по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що є власником двох земельних
ділянок площею 0.1993 га та 0.0912 га, які
знаходяться в АДРЕСА_1. Дорога до її
земельних ділянок проходить через
частину земельної ділянки відповідача
ОСОБА_4 Рішенням Надвірнянського
районного суду від 28.11.2012 року через
земельну ділянку відповідача
встановлено постійний безоплатний
земельний сервітут. Однак в листопаді
2012 року відповідач на вказаній
під'їзній дорозі встановила огорожу,
чим створює перешкоди у використанні
встановленого сервітуту.

Також, апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції безпідставно стягнув
з неї судові витрати у сумі, яка для неї
як пенсіонера є завеликою.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_2 просила скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали, просили про її задоволення.

ОСОБА_4 та її представник доводи
апеляційної скарги заперечили, рішення
суду вважають законним та
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, доводи представників,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
власником земельних ділянок загальною
площею 1,1259 га, зокрема: ділянки АДРЕСА_1,
площею 0,2500 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходяться в
користуванні позивача; ділянка АДРЕСА_2
площею 0,2678 га для ведення особисто
селянського господарства; ділянки
АДРЕСА_3 площею 0,1993 га, ділянки АДРЕСА_4
площею 0,0912 га та ділянки АДРЕСА_5 площею
0,1376 га. - для ведення особистого
селянського господарства. Право
власності ОСОБА_2 на зазначені земельні
ділянки підтверджується відповідними
державними актами.

Судом також встановлено, що доступ до
двох земельних ділянок ОСОБА_2 можливий
лише через частину земельної ділянки,
яка належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_4, у зв'язку з чим
рішенням Надвірнянського районного
суду від 28.11.2012 року встановлено
постійний безоплатний земельний
сервітут на земельній ділянці, яка
належить ОСОБА_4 та знаходиться в
АДРЕСА_1 для проїзду гужовим та
автомобільним транспортом, а також
прогону худоби, згідно планів під'їзду
до земельних ділянок площею 0,0912 га та
площею 0,1993 га, які належать ОСОБА_2 на
підставі державних актів серії ЯИ
№703099, ЯИ №703098 від 29.12.2009 року та
розташовані в АДРЕСА_1.

Зазначені обставини жодною із сторін,
їх представниками не оспорюються.

Питання пов'язані з правом земельного
сервітуту регулюються главою 16
Земельного кодексу України.

Зокрема, ст. 100 ЗК України визначено, що
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. Земельний сервітут
підлягає державній реєстрації в
порядку, встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Система органів державної реєстрації
прав та порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема
ст.ст. 6 та 15.

Відповідно до п. 8 ст. 16 та п. 5 ст. 19
вищезгаданого закону, державна
реєстрація обтяжень проводиться на
підставі заяви органу або посадової
особи, якими встановлено обтяження,
особи, в інтересах якої встановлено
обтяження, уповноваженої ними особи.
Державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших
сторін осіб, які беруть участь у справі,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вимагаючи усунення перешкод в
користуванні під'їзною дорогою шляхом
знесення огорожі та посилалась при
цьому на встановлений рішенням
Надвірнянського районного суду від
28.11.2012 року постійний безоплатний
сервітут через земельну ділянку
відповідача ОСОБА_2 не надала жодних
доказів того, що вказаний земельний
сервітут було зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Доводи ОСОБА_2 та її представника, про
те, що у реєстрації обтяження земельної
ділянки відповідача було відмовлено є
голослівними та не підтверджено
жодними доказами.

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Що ж стосується питання про
відшкодування судових витрат, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, відповідно до
яких в цивільних справах граничний
розмір компенсації витрат, пов'язаних з
правовою допомогою сторін, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється, виходячи з того, що
зазначеній особі, виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду
були надані договір про надання
правової допомоги та квитанції, що
свідчать про оплату гонорару на суму 1300
гривень.

Крім цього, стороною відповідача до
суду подавалася заява про забезпечення
доказів, яка була оплачена судовим
збором в сумі 114 грн. 70 коп.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

Керуючись ст.,ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного
суду від 29 січня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А.Девляшевський

В.Д. Фединяк