Номер провадження: 22-ц/785/1788/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко
Л.Г.,

при секретарі - Счастлівцевій
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будпроект» на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013
року та на додаткові рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013 року та 18 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6; ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48,
ОСОБА_49, ОСОБА_50, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_51 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпроект» (далі -
ТОВ «Будпроект», товариство),
Виконавчого комітету Одеської міської
ради (далі - виконком ОМР),
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області (далі - РВ ФДМУ по Одеській
області), третя особа - Орган опіки та
піклування Малиновської районної
державної адміністрації Одеської
міської ради (далі - орган опіки та
піклування Малиновської РДА ОМР) про
визнання недійсним акту оцінки
вартості майна підприємства,
затвердженого розпорядженням РВ ФДМУ
по Одеській області, в частині
включення гуртожитку; визнання
недійсним та скасування розпорядження
РВ ФДМУ по Одеській області про
затвердження акту оцінки вартості
майна підприємства в частині включення
гуртожитку; визнання недійсним та
скасування наказу РВ ФДМУ по Одеській
області про укладення договору
купівлі-продажу в частині включення
гуртожитку; визнання недійсним
договору купівлі-продажу державного
майна в частині включення гуртожитку;
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на цілісний майновий
комплекс в частині включення
гуртожитку; припинення права власності
ТОВ «Будпроект» на гуртожиток та
зобов'язання ТОВ «Будпроект» не
перешкоджати в користуванні житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року вказані вище
позивачі, мешканці гуртожитку,
розташованого АДРЕСА_1, (далі -
гуртожиток) звернулися до суду з
доповненим та уточненим у подальшому
позовом до ТОВ «Будпроект», РВ ФДМУ по
Одеській області, виконкому ОМР, про
визнання недійсними:

- акту оцінки вартості майна
підприємства, затвердженого
розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській
області №49-р від 29 жовтня 1993 року в
частині включення гуртожитку;

- договору купівлі-продажу
державного майна, укладеного між РВ
ФДМУ по Одеській області та
організацією орендаторів орендного
підприємства «Одеспобутбудпроект»
(далі - ОП «Одеспобутбудпроект») від 3
листопада 1993 року в частині включення
гуртожитку;

- свідоцтва про право власності на
цілісний майновий комплекс №22 від 17
лютого 1994 року в частині включення
гуртожитку;

про визнання недійсним та скасування:

- розпорядження РВ ФДМУ по
Одеській області №49-р від 29 жовтня 1993
року про затвердження акту оцінки
вартості майна підприємства в частині
включення гуртожитку;

- наказу РВ ФДМУ по Одеській
області №333 від 2 листопада 1993 року про
укладення договору купівлі-продажу в
частині включення гуртожитку;

а також про припинення права власності
ТОВ «Будпроект» на гуртожиток та
зобов'язання ТОВ «Будпроект» не
перешкоджати позивачам у користуванні
житловими приміщеннями у гуртожитку,
поновивши строк позовної давності на
звернення до суду за захистом
порушених прав.

Свої вимоги мотивували тим, що:

- гуртожитки, як об'єкти державного
житлового фонду, приватизації не
підлягали;

- включення гуртожитку до
цілісного майнового комплексу
підприємства у період приватизації у
1993р. було неправомірним та порушило їх
житлові права.

Оскільки спірний гуртожиток
відносився до державного житлового
фонду, тому усі подальші дії
підприємства, пов'язані з проведенням
приватизації в частині включення
гуртожитку, також є незаконними (т.1
а.с.3-11, 57-65, т. 2 а.с. 63-68, 103-108, 148-153).

Відповідачі - РВ ФДМУ по Одеській
області та ТОВ «Будпроект» позов не
визнали, посилаючись на те, що
приватизація цілісного майнового
комплексу проведена у 1993 році,
відповідно законодавству, яке діяло на
той час. Крім того, позивачі звернулись
до суду з позовом у 2013 році - через 20
років, тобто за спливом строку позовної
давності, яка визначена законом у 3
роки.

Відповідач - виконком ОМР свого
ставлення до позовних вимог не
висловив.

Третя особа - орган опіки та
піклування Малиновської РДА ОМР
просила позов задовольнити.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року та
додатковими рішеннями Малиновського
районного суду м. Одеси від 11 листопада
2013 року та від 18 лютого 2014 року
позивачам поновлено строк позовної
давності та всі їх вимоги задоволені в
повному обсязі (т.2 а.с.195-213, 232-234, т. 6 а.с.
35-39).

В апеляційних скаргах ТОВ
«Будпроект» просить:

- скасувати рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013
року та додаткові рішення цього ж суду
від 11 листопада 2013 року із закриттям
провадження у справі щодо вимог
ОСОБА_37, ОСОБА_43, ОСОБА_45, ОСОБА_48,
ОСОБА_49, ОСОБА_50 в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу № 23
від 3 листопада 1993 року, а в частині
задоволення інших вимог цих осіб
відмовити;

- скасувати рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013
року та додаткове рішення цього ж суду
від 11 листопада 2013 року із закриттям
провадження у справ щодо вимог ОСОБА_28,
ОСОБА_24, ОСОБА_32, ОСОБА_11 в частині
визнання недійсним та скасування
розпорядження РВ ФДМУ по Одеській
області №49-р від 29 жовтня 1993 року про
затвердження акту оцінки вартості
майна; про визнання недійсним та
скасування акту оцінки вартості майна
підприємства, затвердженого
розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській
області №49-р від 29 жовтня 1993 року в
частині включення до акту гуртожитку;
про визнання недійсним та скасування
наказу РВ ФДМУ по Одеській області №333
від 2 листопада 1993 року про укладення
договору купівлі-продажу; про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу №23 від 3 листопада 1993
року, а в частині задоволення інших
вимог цих осіб відмовити;

- скасувати вказані судові рішення
від 29 жовтня і 11 листопада 2013 року в
іншій частині та у задоволенні
позовних вимог інших позивачів
відмовити;

- скасувати додаткове рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 18 лютого 2014 року про поновлення
позивачам строку позовної давності на
звернення до суду за захистом
порушених прав,

посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
(т.2 а.с. 240-246, 250-253, т. 6 а.с. 41-45).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників цивільного процесу,
дослідивши матеріали справи, а також
витребувані з Малиновського районного
суду м. Одеси матеріали
адміністративної справи № 2а-3151/11/1519 і
цивільної справи №2-308/99 та з Державного
архіву Одеської області матеріали
приватизаційної справи ОП
«Одеспобутбудпроект», перевіривши
законність та обґрунтованість рішень
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а
судові рішення від 29 жовтня 2013 року, 11
листопада 2013 року та 18 лютого 2014 року
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у позові з
наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
гуртожиток, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який відноситься до
державного житлового фонду,
неправомірно включений ОП
«Одеспобутбудпроект» в акт оцінки
вартості всього майна підприємства,
тому не підлягав приватизації у складі
цілісного майнового комплексу.

У зв'язку з цим суд дійшов
висновку про:

- поновлення позивачам строку
позовної давності на звернення до суду
за захистом порушених прав, який
пропущено з поважних причин;

- визнання недійсними акту оцінки
майна підприємства, розпорядження РВ
ФДМУ по Одеській області в частині
включення гуртожитку в майно
підприємства, наказу РВ ФДМУ по
Одеській області, договору
купівлі-продажу майна, свідоцтва про
право власності на зазначене майно;

- припинення права власності ТОВ
«Будпроект» на гуртожиток,
зобов'язавши його не перешкоджати
позивачам користуватися житловими
приміщеннями, в яких вони мешкають.

З такими висновками суду
погодитися неможливо, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

Частиною 4 ст. 4 ЦК України визначено, що
актами цивільного законодавства є
також постанови Кабінету Міністрів
України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію) в
редакції від 6 березня 1992 року № 2171-ХІІ
об'єктами малої приватизації є цілісні
майнові комплекси невеликих державних
підприємств, в тому числі об'єкти
незавершеного будівництва.

Частиною 2 ст. 1 цього Закону було
передбачено, що до відносин щодо
приватизації невеликих державних
підприємств, не врегульованих цим
Законом, застосовується Закон України
«Про приватизацію майна державних
підприємств».

Частиною 1 ст. 5 Закону України
«Про приватизацію майна державних
підприємств», в редакції від 4 березня
1992 року №2163-ХІІ, яка діяла на час
виникнення правовідносин сторін,
передбачалось, що до об'єктів державної
власності, що підлягали приватизації,
належало майно підприємств, цехів,
виробництв, дільниць, інших
підрозділів, що виділялись в
самостійні підприємства і були єдиними
(цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 зазначеного
Закону, його дія не поширювалась, на
приватизацію об'єктів державного
земельного та житлового фондів, а також
об'єктів соціально-культурного
призначення, за винятком тих, які
належали підприємствам, що
приватизуються.

Пунктом 42 Методики оцінки вартості
об'єктів приватизації, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 1993 року №717, в редакції,
чинній на час приватизації спірного
гуртожитку, було визначено, що у
вартість майна цілісного майнового
комплексу не включалась вартість
державного житлового фонду, який
приватизувався відповідно до Закону
України „Про приватизацію державного
житлового фонду", а також вартість
об'єктів, що не підлягали приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст.1, ч. 2 ст.2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» в редакції від 19
червня 1992 року №2482-ХІІ, чинній на час
проведення приватизації спірного
гуртожитку, до державного житлового
фонду, який підлягав приватизації на
користь громадян України відносився
житловий фонд місцевих рад та житловий
фонд, який знаходився у повному
господарському віддані чи
оперативному управлінні державних
підприємств, крім кімнат гуртожитку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Київської районної ради
депутатів трудящих №336 від 30 червня 1972
року прийнятий в експлуатацію
п'ятиповерховий гуртожиток на 345 місць
АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 247).

Станом на 1 жовтня 1993 року вказаний
гуртожиток перебував на балансі ОП
«Одеспобутбудпроект»,
правонаступником якого є ТОВ
«Будпроект».

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від
20 серпня 1993 року № 221 прийнято рішення
щодо приватизації цілісного майнового
комплексу ОП «Одесапобутбудпроект».

На виконання цього наказу відповідачем
було видано наказ від 6 вересня 1993 року
№ 251 щодо проведення інвентаризації та
оцінки вартості майна ОП
«Одесапобутбудпроект» і за наказом
орендного підприємства від 28 вересня
1993 року № 77 створено комісію з
інвентаризації та оцінки вартості
майна підприємства.

Вказана комісія провела
інвентаризацію майна цілісного
майнового комплексу ОП
«Одесапобутбудпроект» і за
результатами інвентаризації, які
зазначені у протоколі засідання
комісії, склала акт оцінки вартості
майна ОП «Одеспобутбудпроект», який
затверджений розпорядженням РВ ФДМУ по
Одеській області від 29 жовтня 1993 року №
49-р. (т. 1 а.с. 221-222, т. 2 а.с. 154).

Відповідно до відомості розрахунку
вартості невиробничих основних фондів
(будівель) станом на 1 жовтня 1993
року по ОП «Одесапобутбудпроект»
залишкова вартість гуртожитку у
АДРЕСА_1 становила 457,1 тис. крб. (т. 5 а.с.
49-51, 74).

Вартість майна, що підлягало
приватизації, склала 204944 тис. крб.
(рядок 21 акту оцінки) - т. 5 а.с. 51.

За вказаним актом оцінки РВ ФДМУ по
Одеській області до складу вартості
приватизованого майна внесено й
вартість гуртожитку АДРЕСА_1

На підставі наказу РВ ФДМУ по Одеській
області від 2 листопада 1993 року № 333 з
організацією орендарів Одеського
орендного підприємства
«Одесапобутбудпроект» було укладено
договір купівлі-продажу державного
майна від 3 листопада 1993 року № 23 та
передано майно організації орендарів.
За вказаним договором купівлі-продажу
право власності до організації
орендарів перейшло з моменту його
нотаріального посвідчення з 3
листопада 1993 року (т.5 а.с.31-36).

За даними інвентаризації у складі
майна ОП «Одесапобутбудпроект»
значиться й гуртожиток АДРЕСА_1

Відповідно до акту передачі проданого
майна від 2 лютого 1994 року РВ ФДМУ по
Одеській області було передано, а
організацією орендаторів ОП
«Одесапобутбудпроект» було прийнято
згідно договору купівлі-продажу від 3
листопада 1993 року № 23 ОП
«Одесапобутбудпроект» загальною
вартістю 204944000 крб. (т. 5 а.с.30).

17 лютого 1994 року РВ ФДМУ по Одеській
області на підставі договору
купівлі-продажу від 3 листопада 1993 року
організації орендарів Одеського
орендного підприємства
«Одесапобутбудпроект» було видано
Свідоцтво про право власності № 22 на
цілісний майновий комплекс Державне
майно Одеського орендного
підприємства «Одесапобутбудпроект» (т.
5 а.с. 29).

Таким чином, на час проведення
приватизації, а саме: прийняття Фондом
державного майна 29 жовтня 1993 року
розпорядження про затвердження акту
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу орендного підприємства, в
який включений гуртожиток, та
укладення 3 листопада 1993 року між
організацією орендарів та Фондом
державного майна договору
купівлі-продажу цього майна разом з
гуртожитком, зазначений гуртожиток не
відносився до об'єктів державного
житлового фонду, що підлягав
приватизації громадянами України чи
підлягав передачі у комунальну
власність відповідних рад.

Беручи до уваги, що законодавчої
заборони для включення гуртожитку до
цілісного майнового комплексу ОП
«Одеспобутбудпроект», який був
приватизований у 1993 році, тобто на
період виникнення правовідносин
сторін, не існувало, суд першої
інстанції дійшов неправильного
висновку про визнання недійсними:

- акту оцінки вартості майна
підприємства, затвердженого
розпорядженням регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області №49-р від 29
жовтня 1993 року в частині включення
гуртожитку;

- договору купівлі-продажу №23 від 3
листопада 1993 року в частині включення
гуртожитку,

а також про визнання недійсним та
скасування:

- розпорядження регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області №49-р від 29
жовтня 1993 року «Про затвердження Акту
оцінки вартості майна підприємства» в
частині включення гуртожитку;

- наказу регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Одеській області №333 від 2 листопада 1993
року «Про укладення договору
купівлі-продажу» в частині включення
гуртожитку;

Суд першої інстанції помилково
застосував до правовідносин сторін
закони «Про приватизацію державного
житлового фонду» та «Про приватизацію
державного майна» в редакції від 3
серпня 2005 року, якою була дозволена
приватизація кімнат мешканцями
гуртожитку, не звернувши увагу на те, що
у період приватизації, у 1993 році,
зазначені закони діяли в редакції
відповідно від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ
та 4 березня 1992 року №2163-ХІІ, якими
приватизація кімнат у гуртожитку його
мешканцями не передбачалась.

З матеріалів справи вбачається,
що на підставі розпорядження
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради №773/03-04 від 4
листопада 2002 року проведено
реконструкцію існуючої
п'ятиповерхової будівлі гуртожитку в
багатоквартирний семиповерховий
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.
Внаслідок реконструкції утворилося 36
самостійних житлових квартир
загальною площею 2364,3 кв.м та приміщення
під офіси загальною площею 386,33 кв.м, які
28 квітня 2004 року Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради
своїм розпорядженням № 481/01-04 прийняла
до експлуатації (т.2 а.с.248, 249). На
квартири та нежилі приміщення отримані
відповідні правовстановлюючі
документи (т.7 а.с.124-184; т.2 а.с.4-5, 12-62
справи №2а-3151/11/1519).

Задовольняючи вимоги про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на цілісний майновий
комплекс у частині включення
п'ятиповерхового гуртожитку, яке
видане у 1994 році, та, припиняючи право
власності на цей гуртожиток, що
реконструйований у семиповерховий
житловий будинок, суд в рішенні та
додатковому рішенні від 11 листопада 2013
року, всупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України, не зазначив, яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскільки правових підстав для
задоволення вимог і в цій частині
позову немає, судові рішення
підлягають скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у позові про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на цілісний майновий
комплекс в частині включення
п'ятиповерхового гуртожитку та про
припинення права власності на цей
гуртожиток.

Доводи позивачів та їх представників
про те, що до акту оцінки вартості майна
підприємства спірний гуртожиток не
включався, знаходиться не тільки у
протиріччі з однією з позовних вимог
(зокрема, про визнання недійсним
вказаного акту в частині включення
гуртожитку), але й об'єктивно
спростовується наступним.

Так, згідно акту оцінки вартості майна
ОП „Одеспобутбудпроект",
затвердженого розпорядженням РВ ФДМУ
по Одеській області №49-р від 29 жовтня
1993 року, вартість цілісного майнового
комплексу орендного підприємства
„Одеспобутбудпроект" становить 430576
тис. крб. (188004000+1136000+154354000) (рядок 11
акту оцінки - т. 5 а.с. 49-51), яка
складається з вартостей, а саме:

- рядку 2 «Залишкова вартість
основних засобів» (188004 тис. крб.);

- рядок 4 «Запаси і затрати, які
входять у валюту балансу» (102354 тис.
крб.);

- рядок 7 «Фінансові активи з
урахуванням перекриття
заборгованості»

(-14136 тис. крб.);

- рядок 8 «Незавершені капітальні
вкладення за вирахуванням
незавершеного будівництва" (154354 тис.
крб.).

Колегія суддів вважає, що в загальну
вартість цілісного майнового
комплексу правильно не включена
відновна вартість незавершеного
будівництва (рядок 9).

Так, в акті оцінки сума незавершених
капітальних вкладень 154354 тис. крб.
(рядок 8) дорівнює сумі відновної
вартості незавершеного будівництва
154354 тис. крб. (рядок 9 «Відновна вартість
незавершеного будівництва (рахунок 33) з
урахуванням усереднених індексів
цін»), оскільки відновна вартість
незавершеного будівництва відповідає
вартості незавершених капітальних
вкладень, що відповідає також балансу
підприємства станом на 1 жовтня 1993 року
(т. 5 а.с. 55-58).

Згідно п. 11 розділу 2 Постанови Кабінету
Міністрів України, від 8 вересня 1993, № 717
"Про затвердження Методики оцінки
вартості об'єктів приватизації" (далі -
Постанова КМУ від 8 вересня 1993 року №717),
яка діяла на момент здійснення
приватизації, незавершені капітальні
вкладення та аванси - вартість
незавершеного будівництва (витрати на
зведення будівель і споруд, придбання
обладнання, інструменту, інвентаря, а
також інші витрати), витрати на
формування основного стада робочої та
продуктивної худоби; витрати на
геологорозвідувальні роботи, а також
аванси і кошти, видані підприємствам у
тимчасове користування на капітальні
вкладення. До незавершеного
будівництва слід відносити також
завершене будівництво з неперекритими
джерелами фінансування.

Відповідно до п. 18 розділу 2 вказаної
Постанови КМУ від 8 вересня 1993року № 717
до акту оцінки вартості майна
цілісного майнового комплексу
вносяться і відновна вартість
незавершеного будівництва, і вартість
незавершених капітальних вкладень.
Відновна вартість незавершеного
будівництва дорівнює вартості
незавершених капітальних вкладень,
оскільки у даному випадку
підприємством було виконано робіт по
об'єкту незавершеного будівництва у
сумі 154354 тис. крб., що відповідає сумі
незавершених капітальних вкладень.

У рядках 9 - 9.3.3. акту оцінки вказано, що
відновна вартість незавершеного
будівництва складається з відновної
вартості будівель, споруд та
передавальних пристроїв.

Отже, відновна вартість незавершеного
будівництва дорівнює вартості
незавершених капітальних вкладень, що
відповідає балансу підприємства
станом на 1 жовтня 1993р. (т. 5 а.с. 55-58), а
також інвентаризаційній відомості №17
«Незавершене будівництво», де виконані
об'єми складають всього 154354 тис. крб. (т.5
а.с. 114).

Підтвердженням включення вартості
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 до
складу приватизованого майна (у
власність орендного підприємства
„Одеспобутбудпроект") служать докази,
які містяться у матеріалах
приватизаційної справи орендного
підприємства "Одесапобутбудпроект", а
саме залишкова вартість усіх основних
засобів складає 188004 тис. крб. (156 372 754 +
30 642 799 + 356 905 + 631 346) та
складається із залишкових вартостей,
які містяться у 4 відомостях основних
засобів, зокрема:

- згідно «Відомості розрахунку
відновної вартості будівель і споруд
станом на 1 жовтня 1993 року орендного
підприємства «Одеспобутбудпроект»»,
яка міститься на сторінці 40
приватизаційної справи, залишкова
вартість будівель і споруд складає 156 372
754 крб. (т.5 а.с.70);

- згідно «Відомості розрахунку
відновної вартості машин, обладнання,
транспортних засобів станом на 1 жовтня
1993 року орендного підприємства
«Одеспобутбудпроект»», залишкова
вартість машин, обладнання і
транспортних засобів складає 30 642 799
крб. (т.5 а.с.72);

- згідно «Відомості розрахунку
відновної вартості інструментів,
виробничого і господарського
інвентарю станом на 1 жовтня 1993 року
орендного підприємства
«Одеспобутбудпроект»», залишкова
вартість інструментів, виробничого і
господарського інвентарю складає 356 905
крб. (т. 5 а.с.73);

- згідно «Відомості розрахунку
відновної вартості невиробничих
основних засобів (будівлі) станом на 1
жовтня 1993 року орендного підприємства
«Одеспобутбудпроект»», залишкова
вартість невиробничих основних
засобів (будівлі) складає 631 346 крб., у
тому числі й залишкова вартість
гуртожитку АДРЕСА_1 (457 100 крб.) (т. 5 а.с.74).

Таким чином, вказані докази
підтверджують факт включення вартості
гуртожитку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 до акту оцінки вартості майна
підприємства.

Відсутність плану приватизації в
архівних матеріалах щодо приватизації
ОП «Одесапобутбудпроект» не може
свідчити про незаконність включення
гуртожитку до акту оцінки вартості
майна підприємства.

Положенням про застосування способів
приватизації майна державних
підприємств, затвердженого наказом
фонду державного майна України від 4
лютого 1993р. № 56 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 квітня
1993р. за № 4 (далі - Положення від 4 лютого
1993р. №56) складення такого плану не
передбачалося для об'єктів групи А, до
якої віднесено цілісний майновий
комплекс ОП «Одесапобутбудпроект».

Доводи позивачів та їх представників
про те, що предметом договору
купівлі-продажу державного майна від 3
листопада 1993 року гуртожиток не
являвся, протирічать одній з позовних
вимог (зокрема, про визнання недійсним
вказаного договору в частині включення
гуртожитку) та об'єктивно
спростовуються змістом п. 1.1.
нотаріально посвідченого договору, в
якому, зокрема, зазначено, що продане
майно підприємства включає в себе всі
його активи та пасиви, інвентар,
обладнання та інше майно у
відповідності з актом інвентаризації,
який додається до вказаного договору.

Пунктом 1.3. договору визначено, що
згідно з актом оцінки вартості,
затвердженого Розпорядженням
начальника органу приватизації № 49-р
від 29 жовтня 1993 року вартість
відчужуваного цілісного майнового
комплекса складає 204944000 крб.

Відповідно до п. 1.4. договору вказаний у
ньому об'єкт - ОП «Одесапобутбудпроект»
продано за 204944000 крб. (т. 5 а.с.31-36).

Крім того, колегія суддів зазначає, що
системний та логічний аналіз змісту
Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств» та
Положення від 4 лютого 1993р. №56 не
передбачає включення у договора
купівлі-продажу майна державних
підприємств переліку всіх приміщень,
будівель тощо.

Згідно вказаних Закону та Положення
договір повинен містити назву
підприємства, об'єкта приватизації та
його адресу, остаточну ціну продажу
об'єкта або розмір викупу, взаємні
зобов'язання продавця та покупця,
номери їх розрахункових рахунків,
назви і адреси банківських установ та
умови внесення платежів.

Цілісний майновий комплекс ОП
«Одеспобутбудпроект» включає
гуртожиток, нежитлові та виробничі
приміщення, будівлі, будівельні
механізми (автомашини, автокрани, та
інше), будівельні устаткування
(бетономішалки, інструменти та інше),
будівельні матеріали, виробничі меблі
та інше, що розташовувалися на
земельній д'ілянці за адресою: вул.
Промислова, 25 у м. Одесі; у складських
приміщеннях за адресою: вул.
Станіславського, 66 у м. Одесі (нині вул.
Раскидайловська); гуртожитку АДРЕСА_1,
незакінченого будівництвом
адміністративної будівлі за адресою:
пр.-т Ленінської Іскри, 37/3 (нині пр.-т М.
Жукова, 37/3).

Договір купівлі-продажу державного
майна від 3 листопада 1993 року №23,
відповідає зазначеним правовим нормам
та зразковому договору купівлі-продажу
державного майна згідно Додатку 19
Положення від 4 лютого 1993р. №56.

Вищеназваний пункт 1.1 договору містить
назву об'єкта приватизації - Державне
майно цілісного майнового комплексу ОП
«Одеспобутбудпроект», яке знаходиться
за юридичною адресою: м.Одеса, пр-т Мира,
22. Це юридична адреса самого
підприємства, що приватизувалося у 1993
році, тобто юридична адреса цілісного
майнового комплексу ОП
«Одеспобутбудпроект».

Таким чином, цей пункт договору, як і
весь договір купівлі-продажу
державного майна №23 від 3 листопада 1993
року, відповідає законодавчим нормам,
що регламентували проведення
приватизації державного майна у 1993
році. Ці законодавчі норми не
передбачали наявності у договорі
переліку усього державного майна, що
приватизувався у складі цілісного
майнового комплексу.

Доводи позивачів, їх представників, а
також висновки суду першої інстанції
про те, що:

- позивачам до 2013 року не було
відомо про приватизацію гуртожитку;

- позивачі лише після отримання
оспорюваних документів у 2013 року могли
в повній мірі встановити обсяг своїх
порушених та оспорюваних прав та
звернутися з цих підстав за їх захистом
у встановленому законом порядку,

не відповідають обставинам
справи.

Із матеріалів справи вбачається, що до
суду звернулися за захистом цивільних
прав та інтересів позивачі (в т.ч. в
інтересах малолітних та неповнолітних,
один з яких на час розгляду справи в
апеляційному суді став повнолітнім),
які складають 15 сімей, що займають від 1
до 2 кімнат у спірному гуртожитку.

Відповідно до ст. 242 ЦК України, ст. 154 СК
України батьки є законними
представниками малолітних та
неповнолітних дітей та мають право
звертатися до суду, органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування та громадських
організацій за захистом їх прав та
інтересів.

Аналогічні норми містилися й у ЦК
України 1963р. та у КпШС України.

Згідно наданих сторонами доказів:

- письмових звернень та скарг до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, депутатів різного
рівня, посадових осіб з вимогою про
поновлення житлових прав і захист
законних інтересів, порушених
керівництвом ТОВ «Будпроект» та
відповідей;

- підписних листів;

- договорів;

- звернень до суду з позовом,

вбачається, що кожній з 15 сімей, у
період з 1993 року до березня 2006 року
відповідно, було достеменно відомо, що
спірний гуртожиток приватизовано, що
його власником є ТОВ «Будпроект».

Зокрема, про це було відомо:

1). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_1,
НОМЕР_2 (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6) у 1993-2005
р.р. - т. 5 а.с. 141, т. 6 а.с. 205-206, 211;

2). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_3,
НОМЕР_4 (ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8) у
2003-2006р.р. - т.2 а.с. 118-119, 124, 146-147, т. 6 а.с. 194,
201-203, 205-206, 209;

3). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_5,
НОМЕР_6 (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12) у 2003-2006
р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 146-147, т. 6 а.с. 194, 195-196,
197-199, 201-203, 205-206, 209;

4). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_7,
НОМЕР_8 ( ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15) у 2004-2006
р.р. - т. 2 а.с. 124, 146-147, т. 6 а.с. 195-196, 197-199,
201-203, 205-206, 209;

5). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_9,
НОМЕР_10 (ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_16,
ОСОБА_19) у 2003-2006 р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 124, 146-147,
т. 6 а.с. 194, 195-196, 197-199, 201-203, 205-206, 209, 210;

6). сім'ї, що проживає у кімнаті НОМЕР_11
(ОСОБА_20, ОСОБА_21, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_54) у 2003-2006
р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 124, 146-147, т. 6 а.с.201-203,
205-206, 209;

7). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_12,
НОМЕР_13 (ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26) у 1997-2006 р.р. т. 2 а.с. 118-119, 122, 123, 124,
125, 146-147, т. 6 а.с.193, 194, 195-196, 197-199, 201-203, 205-206,
209, 212;

8). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_14,
НОМЕР_15 (ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_30) у 1993-2006
р.р. - т.2 а.с. 118-119, 124, 146-147, т. 5 а.с. 145, т. 6
а.с. 193, 194, 195-196, 209, 214;

9). сім'ї, що проживає у кімнаті НОМЕР_16
(ОСОБА_31, ОСОБА_32) у 1993-2006 р.р. - т. 2 а.с. 124,
146-147, т. 5 а.с. 139, т. 6 а.с.193, 194, 195-196, 197-199,
201-203, 205-206, 209;

10). ОСОБА_33, що проживає у кімнаті
НОМЕР_17 у 2003-2006 р.р. (т.2 а.с. 118-119, 124, 146-147,
т. 6 а.с. 195-196, 201-203, 205-206, 209);

11). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_18,
НОМЕР_19 (ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36) у 2005-2006
р.р. - т. 6 а.с. 196, 199, 206, 209;

12). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_20,
НОМЕР_21 (ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40) у 1997-2006 р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 124,
146-147, т. 6 а.с. 195-196, 197-199, 201-203, 205-206, 209; т. 7
а.с. 114-117;

13). сім'ї, що проживає у кімнаті НОМЕР_22
(ОСОБА_41, ОСОБА_42) у 2005-2006 р.р. - т. 2 а.с.
118-119, 124, 146-147, т.6 а.с. 194, 195-196, 197-199, 201-203,
205-206, 209;

14). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_23,
НОМЕР_24 (ОСОБА_43, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_47) у 1993-2006 р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 124,
146-147, т. 5 а.с. 146, т. 6 а.с. 195-196, 197-199,200, 201- 203,
205-206; т. 7 а.с. 114-117;

15). сім'ї, що проживає в кімнатах НОМЕР_25,
НОМЕР_26 (ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_51) у 1997-2006
р.р. - т. 2 а.с. 118-119, 124, 146-147, т.6 а.с. 194, 195-196,
197-199, 201-203, 205-206, 209; т. 7 а.с. 114-117.

Відповідно до вимог ст.ст. 71, 75 ЦК УРСР,
які діяли на час виникнення
правовідносин, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлений в три роки, позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяв сторін.

Частиною 1 ст. 80 ЦК УРСР
передбачено, що закінчення строку
позовної давності до пред'явлення
позову, є підставою для відмови в
позові.

Загальна позовна давність
тривалістю у три роки встановлена й
нормами ЦК України.

Позовна давність - це
встановлений законом строк, для
захисту порушеного права,
необґрунтовані вимоги строком
позовної давності не захищаються.

Беручи до уваги, що вимоги позивачів,
які заявлені майже через 20 років, у 2013
році, стосовно правовідносин, що
виникли в 1993 році, є необґрунтованими,
що положення цивільного законодавства
про позовну давність поширюється лише
на випадки пред'явлення обґрунтованого
позову, колегія суддів вважає
необхідним рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2013
року та додаткові рішення цього ж суду
від 11 листопада 2013 року та від 18 лютого
2014 року про поновлення позивачам
строку позовної давності на звернення
до суду за захистом порушених прав;
про визнання недійсними:

- акту оцінки вартості майна
підприємства, затвердженого
розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській
області, в частині включення
гуртожитку;

- договір купівлі-продажу в
частині включення гуртожитку;

- свідоцтва про право власності на
цілісний майновий комплекс в частині
включення гуртожитку;

про визнання недійсним та скасування:

- розпорядження РВ ФДМУ по
Одеській області про затвердження акту
оцінки вартості майна підприємства в
частині включення гуртожитку;

- наказу РВ ФДМУ по Одеській
області про укладення договору
купівлі-продажу в частині включення
гуртожитку;

а також про:

- поновлення позивачам строку
позовної давності на звернення до суду
за захистом порушених прав;

- припинення права власності ТОВ
«Будпроект» на гуртожиток

скасувати та відмовити у задоволені
позову за його необґрунтованістю,
оскільки необґрунтовані вимоги
строком позовної давності не
захищаються.

Доводи позивачів стосовно
незаконності приватизації гуртожитку
у 1993 році до уваги не приймаються через
те, що на час проведення приватизації
гуртожиток не відносився до об'єктів
державного житлового фонду, що
підлягав приватизації громадянами
України чи підлягав передачі у
комунальну власність відповідних рад.
Законодавчої заборони для включення
гуртожитку до цілісного майнового
комплексу орендного підприємства
«Одеспобутбудпроект», який був
приватизований на період виникнення
правовідносин сторін, у 1993 році, не
існувало.

Зазначена правова позиція у справах зі
спорів, що виникли в подібних
правовідносинах, викладена Верховним
Судом України в постановах від 8
листопада 2010 року по справі № 3-6гс10, від
28 лютого 2011р. по справі №3-15гс11, від 16
травня 2011 по справі №3-35гс11, від 16
травня 2011р. по справі №3-40гс11/20/13, від 20
червня 2011р. по справі №3-39гс11, від 3
жовтня 2011р. по справі №3-96гс11, від 10
жовтня 2011р. по справі №3-90гс11, від 10
жовтня 2011р. по справі №3-101гс11/32/14, які є
обов'язковими до застосування для всіх
судів України, відповідно до вимог ч. 1
ст. 360-7 ЦПК України (т.7 а.с. 185-210).

Проте, у порушення вимог чинного
процесуального закону, судом першої
інстанції вказані рішення було
проігноровано, незважаючи на те, що
невиконання судових рішень Верховного
Суду України тягне за собою
відповідальність, установлену законом
(т.2 ст. 360-7 ЦПК України).

Забезпечуючи реалізацію прав і
обов'язків позивачів та надаючи їм
правову допомогу, їх представники, які
є кваліфікованими адвокатами, мали
проаналізувати законність спірного
інтересу та дійти висновку про
юридичну перспективу справи.

Колегія суддів вважає, що представники
позивачів зобов'язані були повідомити
своїх клієнтів про прецедентність
постанов Верховного Суду України з тим,
що б мешканці гуртожитку могли чітко
усвідомити для себе можливий хід
справи та прийняти рішення: розпочати
чи продовжити його ведення в суді, а у
разі розгляду спору по суті - розуміти
можливість отримання небажаного
результату.

Всупереч вимогам ст. 214 ЦПК України суд
першої інстанції в рішенні не вказав, у
чому саме виявляються перешкоди зі
сторони ТОВ «Будпроект» в користуванні
кімнатами, в яких мешкають позивачі.
Суд не зазначив норми закону, які
порушені відповідачем. Посилання суду
на скарги позивачів, що містяться у
матеріалах справи, само по собі не може
бути підставою для задоволення позову
в цій частині.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Оскільки позивачі не надали суду
доказів в обґрунтування своїх вимог до
ТОВ «Будпроект» стосовно здійснення
перешкод у користуванні житлом, в якому
вони мешкають, рішення суду і в цій
частині підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у позові.

Апеляційний суд не бере до уваги
посилання представників позивачів на
судові рішення Верховного Суду
України, ухвалені ним як судом
касаційної інстанції, при розгляді
інших справ, в яких брали участь інші
особи (т. 4 а.с.160-172).

При цьому колегія суддів виходить з
того, що провадження у зв'язку
винятковими обставинами було
різновидом касаційного провадження.

Тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені вказаними
рішеннями, не є обов'язковими
(преюдиціальними) для даної справи, на
відміну від рішень Верховного Суду
України, прийнятих при перегляді
судових рішень згідно Глави 3 Розділу V
ЦПК України (в редакції Закону № 2453- VІ
від 7 липня 2010р.) та про які зазначалось
вище.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та його додаткові рішення і
відмовляючи у задоволенні позову в
повному обсязі, колегія суддів вважає,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково, оскільки, не
зважаючи на наявність рішень суду в
інших цивільній та адміністративній
справах, правові підстави для закриття
провадження у даній справі за вимогами
окремих позивачів відсутні.

Так, відповідно до ст.. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 ЦПК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
передбачено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрало законної сили рішення суду або
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін, ухвалені або
постановлені з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Встановлено, що постановою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 10 листопада 2011 року, залишеною без
зміни ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, ОСОБА_28, ОСОБА_24, ОСОБА_32, ОСОБА_11
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову до РВ ФДМУ по
Одеській області, третя особа: ТОВ
«Будпроект» про визнання нечинним та
скасування акту оцінки вартості майна
орендного підприємства
«Одеспобутбудпроект», затвердженого
розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській
області № 49 від 29 жовтня 1993 р. та про
зобов'язання вчинити певні дії (т. 7
а.с.250-259; т. 2 а.с.117-118, 130, 150-153 справи
№2а-3151/11/1519).

Оскільки правила п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України розповсюджуються лише на
судові рішення, розглянуті в порядку
цивільного судочинства, підстав для
закриття провадження у справі за
позовом вищевказаних позивачів за
вищенаведеними вимогами не вбачається.

У зв'язку із знищенням цивільної справи
Малиновським районним судом м. Одеси
№2-308/99 за строками давності, судом
апеляційній інстанції досліджено
завірені копії судових рішень цієї
справи (т. 7 а.с.102-119).

Так, рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 14 липня 1999р., яке
набрало чинності, ОСОБА_37, ОСОБА_43,
ОСОБА_45, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50 та
іншим відмовлено у задоволенні позову
до АТЗТ «Одеспобутбудпроект», РВ ФДМУ
по Одеській області про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
гуртожитку АДРЕСА_1.

Із змісту рішення вбачається, що
позовні вимоги заявлено позивачами на
підставі ст. 48 ЦК УРСР.

У позовній заяві, поданій до
Малиновського районного суду м. Одеси у
березні 2013р., вимоги про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу від 3 листопада 1993р. заявлено
на підставі ст. 227 ЦК УРСР та, зокрема, до
іншого відповідача - виконкому ОМР (т. 1
а.с.3-9).

Таким чином, відсутність тих самих
сторін спору та підстав позову
виключає можливість застосування
апеляційним судом вимог ч. 1 ст. 310 ЦПК
України і в цьому випадку.

Правових підстав для закриття
провадження у цивільній справі щодо
позовних вимог ОСОБА_37, ОСОБА_43, ОСОБА_45,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_28,
ОСОБА_24, ОСОБА_32, ОСОБА_11, як того
просить ТОВ «Будпроект», колегія
суддів не вбачає.

Прийняті апеляційним судом 1 та 22
квітня 2014 року заходи щодо вирішення
спору між сторонами у позасудовий
спосіб до позитивних результатів не
привели.

Керуючись ст.303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст.
309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будпроект» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року та
додаткові рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 11 листопада
2013 року та від 18 лютого 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6; ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48,
ОСОБА_49, ОСОБА_50, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_51 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпроект»,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області, третя особа - Орган опіки та
піклування Малиновської районної
державної адміністрації Одеської
міської ради про визнання недійсним
акту оцінки вартості майна
підприємства, затвердженого
розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській
області, в частині включення
гуртожитку; визнання недійсним та
скасування розпорядження РВ ФДМУ по
Одеській області про затвердження акту
оцінки вартості майна підприємства в
частині включення гуртожитку; визнання
недійсним та скасування наказу РВ ФДМУ
по Одеській області про укладення
договору купівлі-продажу в частині
включення гуртожитку; визнання
недійсним договору купівлі-продажу
державного майна в частині включення
гуртожитку; визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
цілісний майновий комплекс в частині
включення гуртожитку; припинення права
власності ТОВ «Будпроект» на
гуртожиток та зобов'язання ТОВ
«Будпроект» не перешкоджати в
користуванні житлом відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Рішення апеляційного суду може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області

Г.Я. Колесніков