інстанції Голуб А.В.Провадження №
22-ц/780/1342/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Національного банку
України, державного нотаріуса Першої
Київської державної нотаріальної
контори Кузьмича Василя Миколайовича,
приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
Юстиція», Державної виконавчої служби
України, треті особи: акціонерний
комерційний банк «Східно-Європейський
банк», ОСОБА_5, товариство з обмеженою
відповідальністю «Біла Метелиця»,
приватний нотаріус Білоцерківського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання недійсним іпотечного
договору, визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис,
визнання недійсними прилюдних торгів
та їх результатів,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи його
тим, що 23 березня 2009 року між
Національним банком України та
акціонерним комерційним банком
«Східно-Європейський банк» (далі - АКБ
«Східно-Європейський банк») був
укладений кредитний договір, згідно з
яким Національний банк України надав
позичальнику кредит у сумі 18 350 000 грн.
зі сплатою 16,5 % річних на строк до 5
лютого 2010 року. У забезпечення
виконання зобов'язань АКБ
«Східно-Європейський банк» за вказаним
кредитним договором, 23 березня 2009 року
ОСОБА_3, від імені якої на підставі
довіреності діяла ОСОБА_5, уклала з
Національним банком України іпотечний
договір, за умовами якого передала
Національному банку України в іпотеку
нежиле приміщення АДРЕСА_2, яке
належить їй на праві власності. У
зв'язку з невиконанням АКБ
«Східно-Європейський банк» своїх
зобов'язання за кредитним договором, 01
грудня 2010 року державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Кузьмичем В.М. був
вчинений виконавчий напис, яким
запропоновано звернути стягнення на
нежиле приміщення АДРЕСА_2. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації цього
майна запропоновано задовольнити
вимоги Національного банку України у
розмірі 19 803 738 грн. 27 коп.

Зазначав, що в подальшому 27 вересня 2012
року були проведені прилюдні торги
приватним підприємством
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» з реалізації предмета
іпотеки, переможцем яких було
оголошено товариство з обмеженою
відповідальністю «Біла Метелиця», яке
запропонувало за предмет іпотеки 1 222 000
грн.

Позивач вказував, що при укладанні
іпотечного договору були порушені його
права, оскільки він, перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_3, згоди на укладання
іпотечного договору їй не давав. Тому
вважає, що вчинений нотаріусом
виконавчий напис також не підлягає
виконанню. Крім того, під час
організації прилюдних торгів були
допущені порушення вимог діючого
законодавства, чим порушено права
позивача, а саме, його не було
повідомлено про проведення прилюдних
торгів та про результати оцінки майна,
на рахунки приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
не надходило гарантійного внеску від
осіб, які бажали приймати участь у
проведенні торгів та на торгах був
присутнім лише один учасник -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Біла метелиця».

З наведених підстав позивач просив суд
визнати недійсним іпотечний договір
від 23 березня 2009 року,
укладений між Національним банком
України та ОСОБА_3, визнати виконавчий
напис від 01 грудня 2010 року таким, що не
підлягає виконанню та визнати
недійсними прилюдні торги від 27
вересня 2012 року, які проведені
приватним підприємством
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
щодо реалізації предмета іпотеки -
нежитлового приміщення АДРЕСА_2.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року в позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону в повному обсязі не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання
іпотечного договору недійсним, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_2 надавав згоду на укладання
оспорюваного іпотечного договору його
дружиною ОСОБА_3, що підтверджується
поясненнями нотаріуса, який 09 лютого 2009
року посвідчив заяву та зареєстрував в
реєстрі за №239, а також поясненнями
представників Національного банку
України і АКБ «Східно-Європейський
банк» про те, що ОСОБА_2 особисто
підписав вказану заяву. При цьому суд
критично оцінив та не прийняв до уваги
висновок судової - почеркознавчої
експертизи від 30 вересня 2013 року та
пояснення експертів Слободянюка О.П. і
Ткачук І.А. про те, що підпис від імені
ОСОБА_2 у заяві від 09 лютого 2009 року
виконано не ним, а іншою особою з
наслідуванням його підпису. Також суд
зазначив, що лист начальника Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
про перетинання державного кордону
ОСОБА_2, який адресований представнику
позивача - ОСОБА_9, є неналежним доказом,
оскільки не містить печатки.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що з 01
вересня 1982 року по даний час позивач
ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3
перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року
ОСОБА_3 на праві власності належить
нежиле приміщення АДРЕСА_2.

27 лютого 2009 року ОСОБА_3 видала
довіреність на ім'я ОСОБА_5, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_10 та зареєстрована в
реєстрі за № 501 на право укладання з
Національним банком України договорів
іпотеки та передачі в іпотеку належне
їй нерухоме майно - нежиле приміщення,
загальною площею 315,8 кв.м., в нежитловій
будівлі по АДРЕСА_2. Ця довіреність була
дійсна до 27 лютого 2012 року.

23 березня 2009 року між Національним
банком України та АКБ
«Східно-Європейський банк» був
укладений кредитний договір, згідно з
яким Національний банк України надав
позичальнику кредит у розмірі 18 350 000
грн. зі сплатою 16,5 % річних на строк до 5
лютого 2010 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
АКБ «Східно-Європейський банк» за
вказаним кредитним договором, 23
березня 2009 року ОСОБА_3, від імені якої
на підставі довіреності діяла ОСОБА_5,
уклала іпотечний договір, за умовами
якого передала Національному банку
України в іпотеку нежиле приміщення
АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_3 на праві
власності (т.1, а.с.58-60).

Згідно з п.10.6.1 іпотечного договору,
даний договір укладено за згодою її
чоловіка ОСОБА_2, викладеною у вигляді
заяви, справжність підпису на якій
засвідчено приватним нотаріусом
Білоцерківського району нотаріального
округу ОСОБА_6 09 лютого 2009 року за №239,
яка приєднана до примірника договору,
призначеному для зберігання у справах
приватного нотаріуса.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи оригіналу заяви, ОСОБА_2 дав свою
згоду на передачу в іпотеку та на
укладання з Національним банком
України договору іпотеки його дружиною
ОСОБА_3 в забезпечення належного
виконання АКБ «Східно-Європейський
банк» кредитних зобов'язань перед
Національним банком України по
кредитному договору належного їм на
прав спільної сумісної власності
нежилого приміщення АДРЕСА_2. Дана
заява посвідчена приватним нотаріусом
Білоцерківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_6 09 лютого 2009 року та
зареєстрована в реєстрі за № 239 (т.2,
а.с.163).

Обгрунтовуючи вимоги про визнання
іпотечного договору недійсним ОСОБА_2
посилався на те, що згоду на укладання
іпотечного договору своїй дружині
ОСОБА_3 він не давав та заяву не
підписував.

Встановлено, що відповідно до висновку
судово - почеркознавчої експертизи,
проведеної 30 вересня 2013 року у
Київському науково-дослідному
інституті судових експертиз, підпис
від імені ОСОБА_2 у рядку «Підпис:» у
заяві від 09 лютого 2009 року (бланк серії
ВМВ №668587) від його імені, якою він дає
свою згоду на передачу в іпотеку його
дружиною ОСОБА_3 зареєстрована у
реєстрі за №239 та засвідчена
посвідчена приватним нотаріусом
Білоцерківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_6, виконано не ОСОБА_2, а
іншою особою з наслідуванням підпису
ОСОБА_2 (т.2, а.с.168-174).

Згідно з положеннями ст.147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу. Незгода суду з висновком
експерта повинна бути мотивована в
рішенні або ухвалі.

Відмовляючи в задоволенні вимоги
позову про визнання іпотечного
договору недійсним та, оцінюючи
критично висновок судово -
почеркознавчої експертизи від 30
вересня 2013 року і пояснення експертів
Слободянюка О.П. та Ткачук І.А., які
проводили зазначену експертизу, суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що приватний нотаріус
Білоцерківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_6 в судовому засіданні
давав пояснення щодо підписання ОСОБА_2
заяви від 09 лютого 2009 року, як третя
особа у справі, що підтверджується
даними журналу судового засідання від
07 травня 2013 року (т.2 а.с.84-87), а не як
свідок згідно із статтями 180-182 ЦПК
України. При цьому, не були допитані і
як свідки представник Національного
банку України та представник АКБ
«Східно-Європейський банк» щодо
вказаних обставин. До того ж судом не
було враховано, що зазначені особи є
зацікавленими у розгляді справи.

Однак, як вбачається із висновку судово
- почеркознавчої експертизи судові
експерти Слободянюк О.П. та Ткачук І.А.
були попереджені про кримінальну
відповідальність за надання завідомо
неправдивого висновку та за відмову
від надання висновку за ст.ст.384, 385 КК
України. Вказана експертиза проведена
відповідно до вимог чинного
законодавства. Відповідачами не надано
доказів, які б ставили під сумнів
висновки експертизи.

Крім того, з листа начальника Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
про перетинання державного кордону
ОСОБА_2, який адресований представнику
позивача - ОСОБА_9 (т.1, а.с.130) вбачається,
що на час укладання іпотечного
договору ОСОБА_2 перебував за межами
України. Даний лист оформлений
належним чином на бланку Головного
центру обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України,
який містить реквізити центру та
підписаний начальником центру Власко
Д.Б. У зв'язку з чим посилання суду
першої інстанції на те, що даний лист є
неналежним доказом, на думку колегії
суддів, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що ОСОБА_2 не підписував
згоду на передачу в іпотеку та на
укладання з Національним банком
України іпотечного договору його
дружиною ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги
закону та встановлені обставини
справи, колегія суддів вважає, що майно,
яке перебуває у спільній власності,
може бути передане в іпотеку лише за
згодою усіх співвласників, а підставою
для визнання недійсним правочину щодо
розпорядження таким майном, зокрема, є
відсутність у співвласника, який
вчинив цей правочин, згоди інших
співвласників на його укладення.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що у суду першої
інстанції не було достатніх підстав
для відмови у задоволенні вимоги
ОСОБА_2 про визнання іпотечного
договору недійсним з наведених вище
підстав.

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю
у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК
України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

Тобто у випадку пропуску строку
позовної давності та за умови заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності на позивача
покладається обов`язок доведення часу
коли йому стало відомо про порушення
права та поважності причини пропуску
цього строку.

Судом встановлено, що оспорюваний
іпотечний договір був укладений 23
березня 2009 року, а з вимогою про
визнання його недійсним ОСОБА_2
звернувся до суду 30 листопада 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи
представник Національного банку
України під час розгляду справи
посилався на те, що позивачем
пропущений строк позовної давності і
просив суд його застосувати відповідно
до ч.3 ст.267 ЦК України, про що подавав
письмові заяви (т.1, а.с.116; т.3, а.с.133).

По справі встановлено, що позивачем на
надано доказів часу настання
порушеного права, не надано заяви щодо
поновлення строку позовної давності та
не надано доказів на підтвердження
поважності причин пропуску цього
строку, як того вимагають положення
ст.72 СК України та ст.267 ЦК України.

Колегія суддів критично оцінює
висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_2 довідався про порушення
свого права лише в кінці вересня 2012
року, про що підтвердила в суді ОСОБА_3,
оскільки остання давала пояснення в
суді як сторона у справі, а не як свідок
та є зацікавленою особою. При цьому по
справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
є подружжям з 01 вересня 1982 року і по
даний час, а тому позивач повинен був
знати про укладення своєю дружиною
оспорюваного іпотечного договору 23
вересня 2009 року та відповідно про
порушення свого права.

Отже, враховуючи, що оспорюваний
іпотечний договір був укладений 23
березня 2009 року, а з вимогою про
визнання його недійсним позивач
звернувся до суду лише 30 листопада 2012
року, пропустивши встановлений строк
позовної давності, доказів часу
настання порушеного права і поважних
причин пропуску цього строку, суду не
надав, та з заявою про поновлення
пропущеного строку позовної давності
не звертався, колегія суддів приходить
до висновку, що ОСОБА_2 пропустив строк
позовної давності для звернення до
суду з даною вимогою.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відмови у позові
ОСОБА_2 про визнання іпотечного
договору недійсним не відповідає
вимогам ст.213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні даної вимоги ОСОБА_2 з
наведених вище підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку з невиконанням АКБ
«Східно-Європейський банк»
зобов'язань за кредитним договором від
23 березня 2009 року, за заявою
Національного банку України 01 грудня
2010 року державним нотаріусом Першої
Київської державної нотаріальної
контори Кузьмичем В.М. був виданий
виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за №2-2929, згідно з яким
запропоновано звернуто стягнення на
нежиле приміщення АДРЕСА_2. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації цього
майна запропоновано задовольнити
вимоги Національного банку України у
розмірі 19 803 738 грн. 27 коп. (т.1, а.с.62).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_2
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, оскільки
зазначений виконавчий напис вчинений
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори
відповідно до вимог п.287 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 3 березня 2004 року (яка діла на
час вчинення виконавчого напису).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що на час розгляду справи
зазначений виконавчий напис вже був
виконаний та були проведені прилюдні
торги, на яких вказане вище іпотечне
майно було реалізоване.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 24
лютого 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України Мазуром
Г.І. було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання виконавчого напису
№2-2929, виданого 01 грудня 2010 року
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори. 30
травня 2011 року був складений акт опису
й арешту майна боржника.

Обгрунтовуючи вимоги про визнання
недійсними прилюдних торгів від 27
вересня 2012 року позивач посилався на
те, що він не був належним чином
повідомлений про проведення
експертизи оцінки майна та про
результати визначення вартості чи
оцінки майна. Також він не погоджується
з оцінкою вартості свого майна та
зазначив, що його було позбавлено права
подати заперечення в десятиденний
строк з дня надходження повідомлення
про результати оцінки.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» (яка діла на час
виникнення спірних правовідносин),
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, яка зобов'язана за
рішенням вчинити певні дії (передати
майно, виконати інші обов'язки,
передбачені рішенням) або утриматися
від їх вчинення.

Як вбачається з постанови про
відкриття виконавчого провадження від
24 лютого 2011 року сторонами виконавчого
провадження є боржник ОСОБА_3 та
стягував Національний банк України.
При цьому ОСОБА_2 не є стороною
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження» (яка діла
на час виникнення спірних
правовідносин), для оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Згідно з ч.1, ч.6 ст.13 Закону України «Про
виконавче провадження» (яка діла на час
виникнення спірних правовідносин), для
з'ясування та роз'яснення питань, що
виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста (у
разі необхідності - кількох експертів
або спеціалістів), а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання. Копії
постанови державного виконавця про
призначення у виконавчому провадженні
експерта, спеціаліста або суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання надсилаються сторонам
у триденний строк з дня її винесення.

Встановлено, що згідно з висновком
експертної оцінки майна від 20 січня 2012
року ринкова вартість предмета іпотеки
- нежилого приміщення АДРЕСА_2
становить у розмірі 1 607 353 грн. без ПДВ.

Також встановлено, що ОСОБА_2 державним
виконавцем не направлялися копія
постанови державного виконавця про
призначення у виконавчому провадженні
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
від 26 липня 2011 року та повідомлення про
результати визначення вартості чи
оцінки майна.

Відповідно до ч. 3, ч.4 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження»,
(яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин), державний виконавець
повідомляє про результати визначення
вартості чи оцінки майна сторонам. У
разі якщо сторони не згодні з
результатами визначення вартості чи
оцінки, вони мають право подати
державному виконавцю заперечення в
десятиденний строк з дня надходження
повідомлення. Сторона вважається
ознайомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем. У
разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції ОСОБА_2 не є стороною
вищевказаного виконавчого
провадження, а тому державний
виконавець відповідно до вищевказаних
норм Закону України «Про виконавче
провадження» не зобов`язаний
повідомляти його про призначення
експерта та про результати визначення
вартості чи оцінки майна, так як копія
постанови та повідомлення
направляються тільки сторонам
виконавчого провадження.

Відповідно до ст.52 Закону «Про
виконавче провадження» (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин),
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

За приписами ст. 62 цього Закону,
реалізація належних боржникові
будинку, квартири та іншого нерухомого
майна провадиться відповідно до закону
шляхом продажу з прилюдних торгів.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про
іпотеку» реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Мінюсту України
від 27 жовтня 1999 року за № 68/5, прилюдні
торги з реалізації арештованого
нерухомого майна за заявкою державного
виконавця організовує і проводить
спеціалізована організація, з якою
органом державної виконавчої служби
укладено відповідний договір.
Організація та проведення прилюдних
торгів з реалізації предмета іпотеки
здійснюються з урахуванням вимог
Закону України «Про іпотеку».

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 06
липня 2012 року між Державною виконавчою
службою України та приватним
підприємством «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП
«Юстиція») був укладений договір №053/12
про надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, згідно з умовами якого ПП «СП
«Юстиція» було доручено організацію
реалізації з прилюдних торгів
арештованого нерухоме майно (предмета
іпотеки).

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про
іпотеку» початкова ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем, а
якщо вони не досягли згоди, - на
підставі оцінки, проведеної відповідно
до законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90
відсотків його вартості, визначеної
шляхом його оцінки.

Як зазначено вище початкова ціна
продажу предмета іпотеки була
встановлена у розмірі 1 607 353 грн. без
ПДВ згідно з експертним висновком від 20
січня 2012 року.

Судом встановлено, що згідно з актом
уцінки майна від 28 серпня 2012 року
державним виконавцем було проведено
уцінку майна боржника на 24% згідно зі
ст. 62 Закону України «Про виконавче
провадження» та п. 4.5.10 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02 квітня 2012 року, оскільки прилюдні
торги з реалізації арештованого майна
ОСОБА_3 10 серпня 2012 року не відбулися у
зв`язку з відсутністю зареєстрованих
покупців. Вартість майна після уцінки
склала 1 221 588 грн. 28 коп.

Судом встановлено, що повторні
прилюдні торги, результати яких
оскаржує позивач, відбулися 27 вересня
2012 року.

Відповідно до положень ст. 43 Закону
України «Про іпотеку» організатор
прилюдних торгів не пізніше ніж за 15
днів до дня початку прилюдних торгів
публікує за місцезнаходженням
предмета іпотеки принаймні в двох
місцевих друкованих засобах масової
інформації повідомлення про
проведення прилюдних торгів. У
повідомленні зазначається
інформація про день, час, місце
проведення прилюдних торгів, опис
предмета іпотеки, що підлягає продажу,
місце, де можна отримати додаткову
інформацію про умови проведення
прилюдних торгів та іншу необхідну
інформацію. Організатор прилюдних
торгів забезпечує будь-якій
зацікавленій особі доступ до
інформації про умови проведення
прилюдних торгів та про предмет
іпотеки, що підлягає продажу. Не
пізніше дня публікації повідомлення
про проведення прилюдних торгів у
засобах масової інформації
організатор прилюдних торгів письмово
cповіщає державного виконавця,
іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх
осіб, що мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права та
вимоги на предмет іпотеки, про день, час
і місце проведення прилюдних торгів та
про початкову ціну реалізації майна.

Відповідно до пунктів 3.11, 3.12
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, спеціалізована організація
письмово повідомляє державного
виконавця, стягувача та боржника про
дату, час, місце проведення прилюдних
торгів, а також стартову ціну
реалізації майна. Для участі в
прилюдних торгах покупець подає
спеціалізованій організації: заяву про
участь у прилюдних торгах; документи,
що підтверджують сплату гарантійного
внеску. Організатор прилюдних торгів
зобов'язаний забезпечити
безперешкодне прийняття всіх заяв на
участь у прилюдних торгах, а також
забезпечити вільний доступ покупців до
місця проведення прилюдних торгів.

Судом встановлено, що 10 вересня 2012 року
ПП «СП «Юстиція» було опубліковано
повідомлення про проведення повторних
прилюдних торгів у двох друкованих
виданнях: газеті «Експрес-Об`ява» та
газеті «Авізо» (т.1, а.с.164, 165), а також
розмістило 05 вересня 2012 року
повідомлення про проведення прилюдних
торгів на спеціальному веб-сайті
«Система реалізації конфіскованого та
арештованого майна» (т.1, а.с. 161-163).

Відповідно до свідоцтв про державну
реєстрацію друкованого засобу масової
інформації, газети «Експрес-Об`ява» та
«Авізо» є друкованими засобами масової
інформації із загальнодержавною
сферою розповсюдження (т.1, а.с.149, 150), що
відповідає вимогам ст. 43 Закону України
«Про іпотеку».

Крім того, ПП «СП «Юстиція» направляло
письмове повідомлення про проведення
прилюдних торгів до ДВС України,
стягувачу Національному банку України
та боржнику ОСОБА_3 за адресою
реєстрації її місця проживання:
АДРЕСА_1, в якому було зазначено день,
час та місце проведення прилюдних
торгів та початкову (стартову) ціну
продажу майна (т.1, а.с. 166-169). З
матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_3 підтвердила у
суді, що вона отримувала вказане
повідомлення ПП «СП
«Юстиція» про проведення прилюдних
торгів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку, що ПП «СП
Юстиція» було дотримано вимог Закону
України «Про іпотеку» щодо надання та
доведення до всіх бажаючих інформації
про проведення прилюдних торгів.

Згідно з п. 3.10 Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, якщо реалізації
підлягає нежитлове приміщення, то в
інформації додатково зазначаються:
розмір площі; місцезнаходження;
призначення об'єкта; обмеження на його
використання; матеріали стін; процент
зносу; відомості про земельну ділянку,
на якій розташоване нежитлове
приміщення (її правовий режим та
розмір).

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про
іпотеку» у прилюдних торгах мають
право брати участь фізичні і юридичні
особи, які сплатили гарантійний внесок
і можуть відповідно до закону бути
покупцями нерухомого майна, що
реалізується. Розмір гарантійних
внесків не може перевищувати 5
відсотків початкової ціни продажу
предмета іпотеки.

Згідно з п.2.4 Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, учасник прилюдних торгів -
фізична або юридична особа, яка
сплатила гарантійний внесок і може
бути покупцем відповідно до
законодавства України.

Встановлено, що при проведенні
реєстрації для участі в прилюдних
торгах покупцем - ТОВ «Біла Метелиця»
було подано ПП «СП Юстиція» документ,
що підтверджує сплату гарантійного
внеску, а саме, платіжне доручення №55
від 26 вересня 2012 року(т.1, а.с. 170).

Як вбачається із матеріалів справи та з
пояснень представника ПП «СП Юстиція»,
для участі в прилюдних торгах було
зареєстровано одного учасника ТОВ
«Біла Метелиця».

За результатами прилюдних торгів було
складено протокол №1-053/12 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, що
належить ОСОБА_3 від 27 вересня 2012 року
(т.1, а.с. 61), відповідно до якого
переможцем прилюдних торгів стало ТОВ
«Біла Метелиця», яке запропонувало
ціну за спірне нежиле приміщення у сумі
1 222 000 грн. без ПДВ.

Згідно з положеннями ст. 45 Закону
України «Про іпотеку», прилюдні торги
проводяться принаймні за умови
присутності одного учасника. У разі
участі у прилюдних торгах одного
покупця майно може бути придбане ним за
початковою ціною. Якщо жоден учасник не
зареєструвався або у разі якщо предмет
іпотеки не був проданий, прилюдні торги
визнаються такими, що не відбулися. За
результатами проведення прилюдних
торгів і продажу предмета іпотеки
складається протокол, який
підписується уповноваженим
представником організатора прилюдних
торгів та покупцем предмета іпотеки. У
протоколі зазначаються: опис
придбаного покупцем предмета іпотеки;
початкова ціна предмета іпотеки; ціна
продажу предмета іпотеки; інформація
про покупця предмета іпотеки; день, до
якого покупець повинен повністю
сплатити ціну продажу предмета
іпотеки; банківський рахунок органу
державної виконавчої служби для
переказу покупцем ціни продажу
предмета іпотеки. У разі необхідності
до протоколу може бути внесена й інша
інформація.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
протокол №1-053/12 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна від
27 вересня 2012 року відповідає
вимогам ст. 45 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до п. 4.2 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, лот
виставляється на торги за наявності не
менше двох покупців.

Оскільки ч.3 ст.45 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що прилюдні
торги проводяться принаймні за умови
присутності одного учасника, у разі
участі у прилюдних торгах одного
покупця майно може бути придбане ним за
початковою ціною, тому суд першої
інстанції правильно не прийняв до
уваги положення п.4.2 вищевказаного
Тимчасового положення щодо того, що лот
виставляється на торги за наявності не
менше двох покупців та вірно прийняв
до уваги положення ч. 3 ст. 45 Закону
України «Про іпотеку», оскільки в п. 1.4
зазначеного Тимчасового положення
передбачено, що організація та
проведення прилюдних торгів з
реалізації предмета іпотеки
здійснюються з урахуванням вимог
Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що прилюдні торги від 27 вересня 2012 року
проведені з дотриманням вимог Законів
України «Про виконавче провадження»,
«Про іпотеку» та інших
нормативно-правових актів.

Також суд правильно зазначив, що
позивач та його представник не надали
належних доказів в обґрунтування вимог
щодо визнання недійсними прилюдних
торгів та їх результатів на підставі ч.1
ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України у зв`язку з
порушенням правил їх проведення, які
суттєво вплинули на результат торгів.

Таким чином рішення суду першої
інстанції суду в частині відмови у
позові про визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис та
визнання недійсними прилюдних торгів і
їх результатів, ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, передбачених законом підстав
для його скасування в цій частині при
апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент проведення прилюдних торгів на
рахунки ПП «СП «Юстиція» не надходило
гарантійного внеску від осіб, які б
бажали приймати участь у проведенні
прилюдних торгів, є необґрунтованими,
оскільки такий внесок сплачений ТОВ
«Біла Метелиця» 26 вересня 2012 року у
розмірі 61 079 грн. 41 коп, що
підтверджується копією платіжного
доручення №55 (т.1, а.с.170).

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що зміст повідомлень про проведення
прилюдних торгів ПП «СП «Юстиція» не
відповідають вимогам п.3.10 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, не
заслуговують на увагу, оскільки в
повідомленнях про проведення
прилюдних торгів ПП «СП Юстиція»
відобразило лише ті відомості, які
містяться в заявці Державної
виконавчої служби України, договорі та
долучених документах, подання яких
обумовлено п.3.2 вказаного Тимчасового
положення.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
недійсним іпотечного договору
скасувати та ухвалити нове рішення в
цій частині.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Національного банку України,
державного нотаріуса Першої Київської
державної нотаріальної контори
Кузьмича Василя Миколайовича,
приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
Юстиція», Державної виконавчої служби
України, треті особи: акціонерний
комерційний банк «Східно-Європейський
банк», ОСОБА_5, товариство з обмеженою
відповідальністю «Біла Метелиця»,
приватний нотаріус Білоцерківського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання недійсним іпотечного
договору - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді