У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» про
визнання незаконним скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди; за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» до
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої майну юридичної особи, та
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва

від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва

від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
скасувати наказ від 31 травня 2013 року
про його звільнення, поновити на посаді
керівника з організації роботи з
дебіторською заборгованістю та
проблемними активами, стягнути
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 20 517 грн 53 коп. та 20
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим,
що звільнення проведено Товариством з
обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі
Лізинг» (далі - «ВіЕйБі Лізинг») без
звернення до МСЕК щодо конкретизації
визначення спеціальних умов праці, не
вжито заходів щодо переведення
позивача на легшу роботу та не одержано
відмови у такому переведенні.

Крім того, зазначав, що у наказі про
звільнення та у трудовій книжці
невірно зазначено підставу звільнення,
відповідачем порушено вимоги ст. 47 КЗпП
щодо ознайомлення з наказом про
звільнення та видачі трудової книжки.

У жовтні 2013 року ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»
звернулося до суду з зустрічним
позовом, у якому зазначало, що за час
роботи ОСОБА_4, з метою організації його
робочого місця та
матеріально-технічного забезпечення
для виконання трудових обов'язків
видано товарно-матеріальні цінності,
частину яких на суму 2069 грн 17 коп.
позивач не повернув після звільнення.
Також зазначало, що за заявою позивача
у січні 2013 року останньому було
виплачено 5 тис. грн, які він
зобов'язався повернути частинами у
строк до 30 березня 2013 року. Однак, у
визначений сторонами строк грошові
кошти не повернуто. Крім того, у лютому
2013 року позивачу внаслідок лічильної
помилки зайво виплачено 7893 грн 91 коп.,
тому просило стягнути з ОСОБА_4 15 055 грн
51 коп.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києві від 08 листопада

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 04 грудня 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ТОВ
«ВіЕйБі Лізинг» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» 15
055 грн 51 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що з 29 вересня 2009
року ОСОБА_4 працював на посаді
керівника з організації роботи з
дебіторською заборгованістю та
проблемними активами ТОВ «ВіЕйБі
Лізинг» (а.с. 29).

У лютому 2013 ОСОБА_4 року переніс другий
інфаркт, йому була зроблена хірургічна
операція та він тривалий час
знаходився на лікарняному.

На підставі акту МСЕК № 1 від 30 травня
2005 року за № 623б ОСОБА_4 встановлено ІІ
групу інвалідності загального
захворювання.

У довідці до акту огляду МСЕК Серія 10
ААА № 810878 зазначено, що ОСОБА_4 може
працювати у відповідно створених
умовах.

На запит ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»
спеціалізована кардіологічна МСЕК

№ 1 м. Києва інформувала відповідача, що
не вважає можливим за станом здоров'я
продовження роботи інваліда II групи
ОСОБА_4 на посаді керівника з
організації роботи з проблемними
активами дебіторською заборгованістю
та зазначила, що ОСОБА_4 може працювати
інженером у спеціально створених
умовах.

31 травня 2013 року у зв'язку з виявленою
невідповідністю керівника з
організації роботи з дебіторською
заборгованістю та проблемними
активами виконуваній роботі внаслідок
стану здоров'я, який перешкоджав
продовженню даної роботи та
неможливістю перевести його (у тому
числі за його згодою) на іншу роботу у
ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», ОСОБА_4 на підставі
наказу від 31 травня 2013 року № 14-ОС
звільнено згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
дійшов правильного висновку, що
звільнення працівника проведено
відповідно до вимог Кодексу законів
про працю України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 вказував, що
на порушення вимог цивільного
процесуального закону його не було
повідомлено про день час і місце
апеляційного розгляду справи,
призначеного апеляційним судом на
04 грудня 2013 року.

Вказані твердження спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається
що апеляційним судом 28 листопада 2013
року у порядку ч. ч. 3−?5 ст. 74 ЦПК України
завчасно направлено ОСОБА_4 судову
повістку рекомендованим листом з
повідомленням про вручення на адресу,
за якою зареєстрований та яку вказував
в апеляційній скарзі скаржник. Вказана
судова повістка тривалий час
зберігалася на відділені пошти та
згодом була повернута відділенням
зв'язку до апеляційного суду за
закінченням терміну зберігання (а.с. 216,
249−?250).

Крім того, у порядку вимог ч. 6 ст. 74 ЦПК
України ОСОБА_4 повідомлено
телефонограмою про те, що розгляд
справи за його апеляційною скаргою на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року
призначено на 04 грудня 2013 року о 17 год.
Телефонограма отримана особисто
ОСОБА_4 29 листопада 2013 року о 14 год. 55 хв.
(а.с. 217).

Відповідно до ч. 6 ст. 74 та ч. 1 ст. 75 ЦПК
України апеляційним судом було вжито
усіх належних, можливих та достатніх
заходів повідомлення ОСОБА_4 про дату,
час і місце розгляду його апеляційної
скарги. У свою чергу, позивач не
з'явився у судове засідання без
повідомлення поважних причин.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 листопада

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євтушенко О.І.