Справа № 459/2249/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/1048/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді
- Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю:
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 19
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червнограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди заподіяної
професійним захворюванням при
виконанні трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася в суд з
даним позовом, в заяві вказує, що з
11.11.1970 року по 18.07.2005 року працювала
машиністом на Червоноградському
шахто-будівельному управлінні №4, з
подальшими переведеннями та
звільненнями. 18.07.2005 року була
звільнена внаслідок невідповідності
виконуваній роботі за станом здоров'я.
12.10.2005 року МСЕК їй вперше було
встановлено 40% втрати професійної
працездатності. Внаслідок отримання
професійного захворювання їй було
завдано великої моральної шкоди, що
полягала у фізичному болю та
стражданнях. Просить стягнути з
відповідача на її користь 30 000 грн. у
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 19
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 8
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди заподіяної професійним
захворюванням при виконанні трудових
обов'язків. В решті позовних вимог
відмовлено.

Дане рішення оскаржило
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області подавши апеляційну
скаргу, у якій покликається на те, що
рішення було прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Вказує, що на момент звернення з
позовом до суду Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачено, що
Фонд здійснює відшкодування моральної
шкоди. Також, зазначає що довідка МСЕК
про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди -
частини втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Окрім того, звертає
увагу, що районний суд не взяв до уваги
те, що позивач знала при прийомі на
роботу про шкідливі та небезпечні
умови праці на підприємстві та про
наслідки, які тягне за собою робота в
даних умовах.

Просить прийняти нове рішення,
яким скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 19.11.2013 року та в
позові ОСОБА_3 відмовити повністю.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, хоча про розгляд справи була
повідомлена, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 62), про причини неявки
суд не повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
зверталась, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що на час
спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34
ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про
охорону праці», згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Частиною 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Районним судом встановлено, що згідно
копії трудової книжки ОСОБА_3 та акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 25.07.2005 року
вбачається, що стаж роботи позивачки в
умовах впливу шкідливих факторів
становить 12 років 9 місяців (а.с. 4-7).

Як встановлено матеріалами справи, а
саме довідкою обласної МСЕК серії ЛВА-2
№009389 від 12.10.2005 року позивачці ОСОБА_3
безтерміново встановлено 40 % втрати
професійної працездатності (а.с. 8 ).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції врахував
характер заподіяної позивачу шкоди,
глибину фізичних та душевних
страждань, вимоги розумності та
справедливості і прийшов до
правильного висновку про стягнення з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області 8 000 грн. моральної
шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки
такий відповідає обставинам справи та
вимогам ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу
України, п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» та роз'ясненню, що
міститься в рішенні Конституційного
суду України від 27 січня 2004 року №
1-рп/2004 у справі № 1-9/2004.

Покликання апелянта в
апеляційній скарзі, що районним судом
не враховано те, що відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з втратою
працездатності випливає з трудових
відносин та те, що позивачем пропущено
тримісячний строк звернення з позовом
до суду про стягнення моральної шкоди є
безпідставними, оскільки згідно п.3 ч.1
ст. 268 ЦК України та п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Окрім того, апеляційним судом
також враховується той факт, що апелянт
- відповідач у справі, не заявляв
клопотання про призначення по справі
відповідної експертизи на предмет
визначення підстав та/або розміру
заподіяної позивачу моральної шкоди.
Відсутність у матеріалах справи
висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків
районного суду.

Твердження апелянта, що Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачено відшкодування Фондом,
колегія суддів вважає безпідставним і
таким, що не відповідає вимогам закону,
а саме ч.3 ст.34 Закону України від 23.09.1999
року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», яка
діяла на час спірних правовідносин,
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л