У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 07 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 (до зміни прізвища - ОСОБА_2) до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в
інтересах якого діє ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Рівненського міської ради про поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 07 листопада 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

За ОСОБА_2 визнано право власності на: ?
земельної ділянки площею 0,06 га, лінія
НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2; ?
будівельних матеріалів, які були
використані в процесі будівництва
дачного будинку НОМЕР_2 який розміщений
на земельній ділянці площею 0,06 га,
лінія НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2;
меблевий гарнітур-прихожу вартістю 1827
грн., диван вартістю 764 грн., газову
плиту "Арістон" вартістю 743 грн. та
телевізор "Соні" вартістю 538 грн.

За ОСОБА_1 визнано право власності на: ?
земельної ділянки площею 0,06 га, лінія
НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2; ?
будівельних матеріалів, які були
використані в процесі будівництва
дачного будинку НОМЕР_2 який розміщений
на земельній ділянці площею 0,06 га,
лінія НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2;
меблевий гарнітур для кухні вартістю
1591 грн., холодильник двокамерний
"Арістон" вартістю 1814 грн.,
електродуховку "Арістон" вартістю 86
грн.

Вирішено питання розподілу судових
витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 4150 грн. в рахунок відшкодування
понесених позивачем судових витрат.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
покликається на те, що рішення в
частині поділу земельної ділянки та
будівельних матеріалів є незаконним та
необґрунтованим, прийняте з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи.

Погоджується із визнанням за позивачем
права власності на меблевий
гарнітур-прихожу, диван, газову плиту,
телевізор, а за нею - на меблевий
гарнітур для кухні, холодильник
2-камерний, електродуховку.

Зазначає, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
позивач проcив поділити земельну
ділянку площею 0,6 га, лінія НОМЕР_1, що
розташована в АДРЕСА_2, а суд здійснив
поділ земельної ділянки площею 0,06 га,
лінія НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2.

Судом не враховано, що позивач не
ставить позовної вимоги про визнання
даної земельної ділянки об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а виходить із того, що вона вже є
спільним майном подружжя, однак дана
земельна ділянка не є спільним нажитим
майном подружжя.

Ця земельна ділянка не перебуває у
власності ОСОБА_1 і не може бути
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та входити до переліку майна,
що підлягає поділу.

Вказує, що покликання в рішенні суду на
ч.6 ст.126 Земельного кодексу України 2002
року є безпідставним, оскільки на
момент виникнення спірних
правовідносин (27 червня 2001 року -
придбання ОСОБА_1 земельної ділянки)
діяв Земельний кодекс України 1990 року і
згідно із ч.1 ст.22 вказаного Кодексу
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

В порушення вимог ст.23 ЗК України 1990
року державний акт про право власності
на зазначену земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_1 відсутній, що також
підтверджується висновком експерта
№20530/1-ЮШ від 10.07.2012 року, а згідно з
довідкою Садового товариства "Льонок"
від 27.04.2011 року ОСОБА_1 є лише членом
садового товариства і користується
земельною ділянкою, членські внески
сплачує ОСОБА_3, яка і обробляє ділянку.

Судом також не враховано, що позивач не
заявляв позовної вимоги про визнання
будь-яких будівельних матеріалів,
обладнання, виробів та конструкцій
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а виходив з того, що
вони вже є спільним майном подружжя,
однак будівельні матеріали не є
спільним нажитим майном подружжя.

Зазначає, що покликання в рішенні суду
на те, що висновком експерта
підтверджується придбання позивачем
та ОСОБА_1 під час спільного
подружнього проживання матеріалів,
обладнання, виробів та конструкцій є
необґрунтованим, адже висновки
експертизи не підтверджують такої
обставини. Також відсутні докази
здійснення позивачем за час шлюбу
будь-якого процесу будівництва будинку
під час якого були використані
матеріали, обладнання, вироби та
конструкції.

Посилання в рішенні суду на те, що разом
із купівлею земельної ділянки було
придбано дачний будинок є
безпідставними.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 07
листопада 2013 року в частині
задоволення позовних вимог про поділ
земельної ділянки площею 0,06 га, лінія
НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2 та про
поділ будівельних матеріалів,
обладнання, виробів та конструкцій, які
були використані в процесі будівництва
будинку, що розташований на земельній
ділянці площею 0,06 га, лінія НОМЕР_1, яка
розташована в АДРЕСА_2 і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні цих
вимог, а в решті рішення - залишити без
змін; здійснити розподіл судових
витрат між сторонами.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про поділ квартири
ухвалене без повного, всебічного та
об'єктивного дослідження матеріалів
справи, не надано належної оцінки всім
зібраним в ході розгляду справи
доказам.

Вказує, що відповідачка ОСОБА_1
визнала та підтвердила в суді, що
договір обміну квартир не був
рівноцінний за вартістю.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимого щодо поділу квартири,
суд зазначив, що спірна квартира
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, однак у власності позивача вона
ніколи не перебувала, - чим на його
думку суд порушив вимоги ст. 11 ЦПК
України щодо диспозитивності судвого
процесу.

Його участь у придбанні квартири
була істотною (фактично внесок
становив 3000 доларів США, що складає ?
вартості квартири), а тому суд повинен
був розглянути його вимоги по суті, а не
відмовляти в задоволенні таких вимог з
формальних підстав.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 07.11.2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо визнання квартири
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5
та ухвалити нове рішення, яким вказані
вимоги задовольнити і визнати за ним,
ОСОБА_2, право власності на ? вказаної
квартири;вирішити питання розподілу
судових витрат.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
рішенням Рівненського міського суду
від 14 січня 2010 року розірвано шлюб, який
зареєстрований 20 липня 1991 року
відділом ЗАГС м. Рівне, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.36).

Судом першої інстанції при вирішенні
спору стосовно права спільної
сумісної власності подружжя вірно
встановлено обсяг спільно нажитого
майна, з'ясовано джерело і час його
придбання.

Встановлено,що під час перебування у
шлюбних відносинах 27 червня 2001 року
було укладено договір купівлі-продажу
між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_1
(покупець), предметом якого є земельна
ділянка площею 0,06 га, що розташована на
території садового товариства в с.Нова
Українка Рівненського району
Рівненської області (а.с.7). На вказаній
земельній ділянці розташований дачний
будинок НОМЕР_2, який не введено в
експлуатацію і право власності на
нього не зареєстровано.

Задовольняючи позовні вимоги
щодо поділу цієї земельної ділянки та
дачного будинку на ній як спільного
майна бувшого подружжя, суд першої
інстанції вірно виходив з доведеності
того факту, що сторони набули право
власності на це майно у відповідності
до договору купівлі- продажу і висновки
суду з цього приводу відповідають
обставинам справи, вимогам закону,
зокрема, ст.14 Закону України "Про
власність", чинному на час укладення
цього договору.

Рішення суду в цій частині
узгоджується і з роз'ясненнями, що
містяться в п.15 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про судову практику про захист
права власності та інших речових прав"
№5 від 07 лютого 2014 року згідно яких до
виникнення права власності на
новостворене майно та об*єкт
незавершеного будівництва,- право
власності існує лише на матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення)
майна. Законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог щодо поділу квартири,
суд правильно виходив з доведеності
того, що вказана квартира була придбана
в результаті укладеного 10 листопада 2000
року договору міни між ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 (сторона-1) та ОСОБА_10 (сторона-2),
відповідно до якого сторона-1 міняє
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та
належить стороні-2 (а.с.11).

Доводи позивача щодо участі його
в придбанні цієї квартири перевірялися
судом і не знайшли підтвердження.

В частині вирішення позовних
вимог про поділ меблів та побутової
техніки рішення суду першої інстанції
не оскаржене жодною із сторін, а тому у
відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України
апеляційним судом не перевіряється.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 07
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В. Шимків
С.С.