Провадження по справі 2/122/124/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Гоцкалюка В.Д.,

при
секретарі - Курському І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Підприємство
«Кримська ПМК № 6» про виселення з
гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа Підприємство
«Кримська ПМК № 6» про виселення ОСОБА_2
та її неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати НОМЕР_1
гуртожитку ПМК- 6.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1974 року
вона працює в ПМК-6 і їй як працівнику в
1988 році була виділена кімната НОМЕР_2, в
якій вона проживала разом зі своїм
сином - ОСОБА_4 і дочкою ОСОБА_5 У 2002 році
син одружився, у нього народилася
дитина і 10 квітня 2003 року, у зв'язку із
збільшенням членів сім'ї, за рішенням
ПМК- 6 їй було додатково виділено в
гуртожитку кімнату НОМЕР_1, в якій
проживав син разом із сім'єю. ОСОБА_4
зареєстрований в гуртожитку по кімнаті
НОМЕР_1 і в даний час у нього 4 дітей.
ОСОБА_4 разом з дружиною і дітьми
тимчасово довелося виїхати в
Білогірський район і в кімнаті НОМЕР_1,
ні хто не жив. ОСОБА_2 звернулася до неї
з проханням тимчасово пожити в кімнаті
НОМЕР_1, ні вона ні син заперечувати не
стали, але сказали, що за необхідності
вона відразу ж звільнить кімнату. З
метою впорядкування проживання ОСОБА_2
в гуртожитку з нею від імені ПМК-6 був
укладений договір найму житлового
приміщення 04 січня 2011 року строком до 31
грудня 2011 року. У 2011 році в усній і
письмовій формі ОСОБА_2 просили
звільнити кімнату НОМЕР_1, але вона
відмовлялася і в липні 2012 року подала
до суду позов про надання їй кімнати в
гуртожитку. 03 жовтня 2012 року ОСОБА_2 в
позові було відмовлено, але кімнату
вона не звільнила і 20 березня 2013 року
написала розписку, що 01 червня 2013 року
звільнить кімнату, проте вона дотепер
проживає в кімнаті НОМЕР_1.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в
судовому засіданні позов підтримали та
просили його задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому
засіданні позов не визнав та в його
задоволенні просив відмовити, оскільки
в даному випадку у ОСОБА_1 відсутнє
право вимоги.

Представник підприємства «Кримська
ПМК № 6» - Голубєва Л.П. позов підтримала
та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими
не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що з 1974
року ОСОБА_1 працює в ПМК-6 і їй як
працівнику в 1988 році була виділена
кімната НОМЕР_2, в якій вона проживала
разом зі своїм сином - ОСОБА_4 і дочкою
ОСОБА_5

ОСОБА_1 17 березня 2003 року написала заяву
адресовану Кримській ПМК-6 з проханням
виділити додаткову площу її сім'ї у
зв'язку з одруженням сина та згідно
виписки з протоколу № 3 від 10 квітня 2003
року засідання ПМК-6, вирішено виділити
ОСОБА_1 окрему кімнату для сина ОСОБА_4 з
реєстрацією.

Згідно ст.47 Конституції України, кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою або
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону.

10 квітня 2003 року, ОСОБА_4 отримав ордер
№2 на право зайняття з сім'єю з однієї
особи ОСОБА_4, в гуртожитку АДРЕСА_1,
кімната НОМЕР_1.

В своєму позові ОСОБА_1 просить
виселити ОСОБА_2 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кімнати
НОМЕР_1 гуртожитку ПМК- 6.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
встановлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказує на
те, що вона має право на звернення з
таким позовом оскільки, вказана
кімната була виділена сину за її
зверненням до ПМК- 6, та в зазначеній
кімнаті зареєстрований її син ОСОБА_4

Статтею 1,9 ЖК України кожен має право на
житло. Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Проте суд вважає, що у відповідності до
положень ст. 60 ЦПК України, кожна особа
має довести ті обставини на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Зважаючи на те, що ордер на право
зайняття кімнати НОМЕР_1 в гуртожитку
АДРЕСА_1, від 10 квітня 2003 року видано
ОСОБА_4, а з позовом звертається ОСОБА_1
в своїх інтересах, та суду не надано
доказів щодо порушення прав ОСОБА_1 з
боку ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина
ОСОБА_3, а також тим обставинам, що
ОСОБА_1 має будь-яке відношення до
кімнати НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1,
адже ОСОБА_4 є повнолітньою
працездатною особою, з такими
позовними вимогами на адресу суду не
звертався, суд вважає, що в задоволенні
позову ОСОБА_1 слід відмовити, за його
необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі ст.ст. 1, 9, 109 Житлового
Кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 7, 10,
11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Підприємство «Кримська ПМК
№ 6» про виселення з гуртожитку -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Залізничний
районний суд м. Сімферополя АР Крим
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: