РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП «Банк»,
ОСОБА_2, третя особа ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» про визнання недійсним
договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, в якому, з урахуванням
уточнених вимог, просить визнати
недійсним договір іпотеки від 19.02.2007
року №РСL-CNL/700/519/2007, укладений між ЗАТ
«ОТП «Банк» та ОСОБА_2, стягнути з
відповідачів судовий збір 114,70 грн.

В своїх доводах посилається на те, що
між відповідачами укладено договір
іпотеки від 19.02.2007 року, за умовами якою
ОСОБА_2 передала в іпотеку банку
житловий будинок, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на
праві власності, що підтверджується
рішенням Київською районною суду м.
Харкова від 13.12.2006 року. Вказаний
договір укладено в забезпечення
виконання кредитного договору від
19.02.2007 року. Він та ОСОБА_2 з 6 листопада
1986 року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано 15 вересня 1999 року.
В період шлюбу (у 1991 році) він з жінкою
за спільні сімейні кошти самочинно
побудували новий будинок. Після
розірвання шлюбу на підставі рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 13.12.2006 р. ОСОБА_2 набула право
власності на спільне майно-зазначений
будинок, без врахування його майнових
інтересів, оскільки після розірвання
шлюбу майно подружжя не було
розподілено. Про прийняте рішення
Київського районною суду м. Харкова від
13.12.2006 про визнання за ОСОБА_2 права
власності він дізнався лише у серпні 2012
року, та оскаржив рішення суду в
апеляційному порядку. Рішенням
апеляційного суду Харківській області
від 15 жовтня 2012 року було скасовано в
повному обсязі. Таким чином, відсутня
підстава набуття права власності за
ОСОБА_2 на предмет іпотеки, зазначена у
договорі іпотеки від 19.02.2007 року.
Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 жовтня 2012 р.
встановлено, що предмет іпотеки -
житловий будинок є незаконним
самочинним будівництвом та після
скасування рішення Київського райсуду
від 13.12.06 р. про визнання права
власності на нього, перестає бути
об'єктом цивільних прав та обов'язків.
Тобто, на момент укладення договору
іпотеки від 19.02.2007 року сам предмет
іпотеки був відсутній.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги підтримав.

Представник ПАТ «ОТП Банк» та «ОТП
Факторинг Україна» проти позову
заперечувала в повному обсязі, просила
застосувати строк позовної давності,
надала письмові заперечення.

ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце
судового розгляду повідомлялася
своєчасно та належним чином, причини не
явки не повідомила.

Суд, вислухавши думку представників
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

19 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №PCL-CNL
700/519/2007 (майнова порука).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 ст. 3 договору,
предметом іпотеки за цим договором є
житловий будинок літ. «Д-2» житловою
площею 184,0 кв.м. загальною площею 411,9
кв.м., з огорожею №6,7,8 (змішана),
замощенням І (тр. плитка), розташований
земельній ділянці площею 798 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить Іпотекодавцю на праві
власності, що підтверджується Рішенням
Київського районного суду м. Харкова,
справа №2-6538/06/04 від 13.12.2006 року право
власності на який зареєстровано в КП
«Харківське МБТІ» згідно Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16.01.2007 року.

Згідно з п. 3.2.1 ст. 3 договору іпотеки, у
строк до 19.08.2007 року оформити у
власність земельну ділянку, на якій
розташоване нерухоме майно, яке є
Предметом договору іпотеки та надати
іпотекодержателю нотаріально
засвідчені копії державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та передати земельну ділянку в
іпотеку.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 13.12.2006 року у цивільній
справі №2-6538/06/04, визнано за ОСОБА_2
право власності на житловий будинок
літ. «Д-2» з надвірними будівлями,
загальною площею 411,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15.10.2012 року
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13.12.2006 року скасовано, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. Скасовуючи рішення суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції послався на те, що судом
першої інстанції не були дотримані
вимоги ст.ст. 331, 376 ЦК України, а також
вимоги ст. 22 Кодекс про шлюб та сім'ю.

Оскільки відсутнє права власності на
будинок, то майно вважається не
створеним та не може бути предметом
іпотеки у якості житлового будинку з
надвірними будівлями, а матеріали та
обладнання в іпотеку не передавалися.

Відповідно до ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна,
яке залишається у володінні
застоводавця або третьої особи.

Згідно зі ст. 583 ЦК України,
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку»,
предметом іпотеки можуть бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна за
умови, що нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності.

У ст. 18 Закону України «Про іпотеку»
вказано, що іпотечний договір
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню, а
також повинен містити істотні умови, до
яких віднесено: відомості про ім`я,
найменування, місце проживання, місце
знаходження та ідентифікаційний код,
номер, зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання, опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації
та/або його реєстраційні дані,
посилання на видачу заставної або її
відсутність.

У разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.

Житловий будинок літ. «Д-2» житловою
площею 184,0 кв.м. загальною площею 411,9
кв.м., з огорожею №6,7,8 (змішана),
замощенням І (тр. плитка), розташований
земельній ділянці площею 798 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2
не мала права передавати в іпотеку,
оскільки право власності за ОСОБА_2 на
самочинно збудований будинок не
визнано.

У зв'язку з цим, предмет іпотеки за
договором іпотеки від 19.02.2007 року
відсутній. Таким чином, в іпотечному
договорі невірно визначено одна із
істотних умов іпотечного договору -
опис предмету іпотеки.

Враховуючи, що право власності за
ОСОБА_2 на самочинно збудований будинок
не визнано, то вона не мала правових
підстав для передачі його в іпотеку.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зміст правочину не можу суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цього
Кодексу.

На підставі ст. 236 ЦК України, правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», у
разі відсутності в іпотечному договорі
однієї з вказаних вище істотних умов,
договір може бути визнаний недійсним
на підставі рішення суду.

У зв'язку з цим, суд вважає можливим
визнати недійсним п.п. 3.1, 3.2 ст. 3
Договору іпотеки №PCL-CNL 700/519/2007 (майнова
порука) від 19.02.2007 року, в якому йде мова
про склад та опис предмета Іпотеки, а
саме житловий будинок літ. «Д-2»
житловою площею 184,0 кв.м. загальною
площею 411,9 кв.м., з огорожею №6,7,8
(змішана), замощенням І (тр. плитка),
розташований земельній ділянці площею
798 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Суд враховує, що п. 3.2.1 ст. 3 договору
іпотеки передбачено обов'язок оформити
у власність земельну ділянку, на якій
розташоване нерухоме майно, яке є
Предметом договору іпотеки, та надати
іпотекодержателю нотаріально
засвідчені копії державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та передати земельну ділянку в
іпотеку.

Згідно з п. 9.6 ст. 9 договору іпотеки, у
разі, якщо будь-яке положення цього
договору стає недійсним із будь-яких
причин, це не впливає на дійсність
будь-яких чи всіх інших положень цього
договору.

У зв'язку з цим, підстави для визнання
недійсним в цілому договору іпотеки
від 19.02.2007 року - відсутні.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позивач міг дізнатись про скасування
права власності на будинок з 15.10.2012
року, тому суд вважає необхідним
відраховувати сплив позовної давності
саме від цього дня, тому вимоги
заявлені позивачем до закінчення
перебігу строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Суд вважає необхідним стягнути на
користь позивача з відповідачів у
рівних частках судовий збір по 57 грн. 35
коп. з кожного.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 236, 257, 261 ЦК
України, ст.ст. 5, 18 ЗУ «Про іпотеку»,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсними п.п. 3.1, 3.2 ст. 3
договору іпотеки №РСL-CNL/700/519/2007 від
19.02.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП
«Банк» та ОСОБА_2.

Стягнути у рівних частках з ПАТ «ОТП
«Банк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір по 57 (п'ятдесят сім) грн. 35
коп. з кожного.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий -