Справа № 350/2277/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1017/2014
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Беркій О.Ю.,
Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

з участю: представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника
банку - Бойчука М.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ПАТ
«Державний ощадний банк України» про
визнання права власності на нерухоме
майно, - за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Рожнятівського районного суду
від 18 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись в суд з позовом, вимоги
якого збільшили під час розгляду
справи, до ОСОБА_5 про визнання
недійсним та скасування реєстрації
згідно Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 22.08.2008 року на
кафе-магазин та витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
22.08.2008 року №19985630, видане ОСОБА_5,
визнання права власності на приміщення
кафе-магазину площею 338,1 м. кв., що
знаходиться по АДРЕСА_1. Позовні вимоги
мотивовані тим, що 21.08.2007 року між
сторонами укладено договір про
співпрацю по реконструкції приміщення
швейного цеху в кафе-магазин, згідно
умов якого позивачі взяли на себе
фінансову та організаційну участь у
даній діяльності. Позивачі повністю
виконали договірні зобов'язання, проте
в порушення умов договору не отримали у
власність передбачені їм частини
реконструйованого швейного цеху, а
єдиним зареєстрованим власником стала
відповідачка.

Ухвалою судді від 11.03.2014 року до участі
в справі залучено третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог ПАТ
«Ощадбанк.

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 18 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм чинного законодавства,
з неповним з'ясуванням дійсних
обставин справи, без належного
дослідження доказів, представник
позивачів подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що відповідачкою в порушення
договірних зобов'язань та ст.ст. 628,629 ЦК
України, зареєстровано як за
одноособовим власником право
власності на два поверхи кафе-магазину,
а судом не спростовано наведених
порушень договірних зобов'язань.
Договір про реконструкцію приміщення
швейного цеху передбачає набуття права
власності між договірними сторонами на
конкретні частини двохповерхового
кафе-магазину як на окремі об'єкти
нерухомого майна, а не набуття спільної
часткової власності між ними на спірну
нерухомість, як на неподільне майно.
Судом необґрунтовано вказано що однією
з підстав відмови в задоволенні позову
є встановлення факту перебування
кафе-магазину в іпотеці ПАТ «Ощадбанк»
за кредитним зобов'язанням ОСОБА_8
Проте, відповідно до вимог ЗУ «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи іпотека є
дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належить кафе-магазин (колишній
швейний цех) площею 338,1 кв.м. по АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно видане
Цінівською сільською радою 22.08.2008 року
на підставі рішення виконкому
сільської ради від 12.08.2008 року (а.с. 19).
Дане майно перебуває в іпотеці ПАТ
«Ощадбанк» згідно договору від 03.09.2008
року (а.с. 40).

Як вбачається з матеріалів справи дане
приміщення було реконструйоване з
швейного цеху, частину якого ОСОБА_5
купила в КСП ім. Шевченка. Так,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 02.08.1999 року ОСОБА_5 отримала 10/100
частини приміщення швейного цеху, а
саме вбудований магазин загальною
площею 62,9 кв. м., а договором від 04.02.2000
року - 9/100 частини, вбудований склад
загальною площею 52,5 кв. м.

Згідно договору від 21.08.2007 року про
співпрацю по реконструкції приміщення
швейного цеху, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
вирішили досягти мети -реконструкції
швейного цеху, перевід його в
кафе-магазин, виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки підприємцю ОСОБА_5

Відповідно до п.2.2.,2.3,2.4 ОСОБА_3 станом на
момент укладення договору передав
ОСОБА_5 кошти у розмірі 20000 доларів США
для першочергової закупівлі
будівельних матеріалів. Отримання в
подальшому між сторонами коштів має
оформлятись розпискою. Участь ОСОБА_2 -
фінансова, організаційна та участь
власною працею. Керівництво сумісною
діяльністю та облік результатів
спільної діяльності покладається на
ОСОБА_5 Згідно п.3.1. розподіл
реконструйованих площ здійснюється
таким чином - позивачі у спільну
сумісну власність отримують другий
поверх приблизною площею 338 кв.м., а
відповідач - перший поверх 114 кв.м.

Статтями 1130,1131 ЦК України передбачено,
що за договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Договір про
спільну діяльність укладається у
письмовій формі. Умови договору про
спільну діяльність, у тому числі
координація спільних дій учасників або
ведення їхніх спільних справ, правовий
статус виділеного для спільної
діяльності майна, покриття витрат та
збитків учасників, їх участь у
результатах спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Зі змісту даного правочину грошові та
інші майнові внески учасників договору
про спільну діяльність, а також майно,
створене або придбане в результаті їх
сумісної діяльності, є спільною
власністю сторін, яка за своїм
характером є частковою (дольовою)
власністю.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК
України).

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, договір про співпрацю не
передбачає передачу права власності на
майно від одного її учасника іншому, а
тільки досягнення спільного
результату, який як вбачається з
матеріалів справи, відрізняється від
того, що існує насправді. Так, договором
передбачено, що кафе-магазин буде
складатись з першого поверху - 52 м.кв
(зал №1) та 62 м.кв (зал №2), другий поверх -
загальною площею 338 кв.м., а згідно копії
технічного паспорта від 14.08.2008 року
спірне приміщення складається з
першого поверху - площею 41,8 кв.м. та
другого поверху - 296,3 кв.м., загальною
площею 338,1 кв.м.

Позивачами не надано доказів того, що
вони належним чином здійснювали
фінансову та організаційну участь у
досягненні спільного результату
відповідально до умов договору. Так
єдиним доказом фінансової участі
ОСОБА_3 є п.2.2. договору, а що стосується
організаційної та фінансової участі
ОСОБА_2, то підтвердження такої не
здобуто ні судом першої, ні апеляційної
інстанції, а самим представником
позивачів вказується, що про
завершення проведення реконструкції
та функціонування кафе-магазину,
позивачі дізнались тільки в 2013 року.

Таким чином, договір про співпрацю,
який по суті не містить істотних умов
якого-небудь конкретного
цивільно-правового договору, за
відсутності доказів про реальність
участі позивачів у досягненні
конкретного результату, не є підставою
для скасування державної реєстрації
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та набуття права
власності на спірне приміщення за
позивачами.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для його
скасування за доводами апеляційної
скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук