Провадження №22-ц/784/568/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Богатирьовій В.А.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року

за
позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи -
ОСОБА_7, приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання заповіту
недійсним,

В С
Т А Н О В И Л А

У листопаді 2013 року ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
треті особи - ОСОБА_7, приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання заповіту недійсним.

Позивачка зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік
ОСОБА_9 Після його смерті відкрилася
спадщина на належну йому ? частку
квартири АДРЕСА_1.

Заповітом від 06 жовтня 2012 року,
який було записано зі слів спадкодавця
та посвідчено приватним нотаріусом в
присутності свідків, останній належну
йому частку нерухомого майна заповідав
ОСОБА_4

Посилаючись на те, що складений
ОСОБА_9 на ім'я відповідача заповіт є
недійсним, оскільки останній дуже
хворів, при складанні заповіту
спадкодавець не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними,
волевиявлення останнього не було
вільним і не відповідало його волі,
уточнивши свої позовні вимоги,
позивачка остаточно просила визнати
заповіт ОСОБА_9, посвідчений 06 жовтня 2012
року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, недійсним на підставі
ст.ст. 225,1257 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_3, посилаючись на те, що
судом не надано об'єктивної оцінки всім
обставинам справи, в тому числі
свідченням осіб, яких було допитано в
якості свідків, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
обґрунтованість та законність рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивачки,
відповідача та його представника,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 не є заінтересованою особою, в
розумінні ст.1257 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
встановленими судом обставинами та
правовідносинами, його висновками щодо
них та результати вирішення справи
вважає законними та обґрунтованими.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України,
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною вільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається.

Як вбачається із роз'яснень,
викладених у п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" №7
від 30.05.2008 р. заповіт є правочином, тому
на нього поширюються загальні
положення про правочини, якщо у книзі
шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, вчинений дієздатною фізичною
особою в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій і
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним.

Згідно з приписами ч.2 ст.1257 ЦК
України, за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6
перебували в зареєстрованому шлюбі з 01
листопада 2002 року.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєві від 21 вересня 2011 року
шлюб розірвано (а.с.42).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 15 лютого 2005 року
ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на праві спільної
часткової власності - кожному по ?
частки належала квартира АДРЕСА_1 (
а.с.43).

06 жовтня 2012 року приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, за місцем
проживання ОСОБА_9 було посвідчено
заповіт, яким все належне йому на день
смерті майно, останній заповідав
ОСОБА_4 ( а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер ( а.с.7).

Як вбачається з матеріалів
спадкової справи, із заявою про
прийняття спадщини після смерті
спадкодавця звернувся ОСОБА_4-
спадкоємець за заповітом та дочка
спадкодавця ОСОБА_7 - спадкоємець
першої черги. ( а.с.59-74).

ОСОБА_6 не є спадкоємцем жодної із
черг, які передбачені ст.ст.1261-1266 ЦК
України, ні спадкоємцем за заповітом, а
за такого її права складанням даного
заповіту жодним чином не порушуються.

Дійшовши висновку, що позивачка не
є зацікавленою особою у розумінні
вимог ст.1257 ЦК України, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що ОСОБА_6 на підставі ст.1264 ЦК
України має право на спадкування як
спадкоємець четвертої черги, колегія
суддів вважає безпідставним, оскільки
право на спадкування при визнанні
заповіту недійсним у неї може
виникнути лише у випадку,
передбаченому ч.2 ст.1258 ЦК України, а
саме: у разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
спадщини, неприйнятті ними спадщини
або відмови в її прийняття, крім
випадків, встановлених ст.1259 цього
Кодексу. Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_7 є дочкою спадкодавця, а
отже є спадкоємцем першої черги. Крім
того, спадщину у встановленому законом
порядку остання прийняла, звернувшись
до приватного нотаріуса з відповідною
заявою.

Твердження в апеляційній скарзі
про те, що судом першої інстанції не
була надана правова оцінка свідченням
осіб, допитаних в якості свідків, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
правового значення не мають.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення, оскільки воно ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: