Справа № 307/1406/14-ц
Провадження № 2/307/829/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І., при секретарі Баник А.А.,
представника позивачки - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тячів цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розподіл майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3 про розподіл майна. Свої вимоги
мотивує тим, що вони з відповідачем
зареєстрували шлюб 10 липня 1976 року.
Починаючи з лютого 2012 року, вони з
відповідачем разом не проживають,
спільного господарства не ведуть,
однак шлюб між ними не розірвано. За
період спільного проживання нею та
відповідачем в 1977 році було проведено
повну перебудову старого житлового
будинку АДРЕСА_1 та в 1979 році було
збудовано літню кухню. Факт належності
їм з відповідачем вказаного нерухомого
майна, у відповідності до довідки
Бедевлянської сільської ради від 21.11.2013
року за №02-9/324, стверджується записом в
погосподарській книзі, особовий
рахунок НОМЕР_1 та технічним паспортом
на садибний житловий будинок,
складений за результатами технічної
інвентаризації. Зазначила, що спільне
проживання з відповідачем та
збереження сім'ї є неможливим і вона
запропонувала відповідачу розділити
нажите ними майно у добровільному
порядку, про те дана пропозиція
відповідачем була відхилена. Дійсна
вартість зазначеного житлового
будинку становить 156691 гривень, що
стверджується зведеним актом вартості
будівель та споруд. Оскільки вони з
відповідачкою володіють на праві
спільної сумісної власності нерухомим
майном, до складу якого входить
житловий будинок та господарські
будівлі дворогосподарства АДРЕСА_1, а
також враховуючи ту обставину, що вона
не має іншого житла, то вважає, що поділ
всього спільного нажитого ними майна
слід провести в натурі шляхом поділу
об'єкта нерухомого майна на дві окремі
ізольовані частини (квартири).

Просить суд поділити житловий
будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1
на дві рівні частини, одну з яких
присудити їй, а іншу - відповідачу
ОСОБА_3.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала, посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини та
додатково пояснила, що на даний час
право власності на спірний будинок не
встановлено, державна реєстрація
будинку не проведена, оскільки
позивачка не може виготовити необхідні
для цього документи із-за заперечень з
боку відповідача. Просить позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та додатково пояснив, що
будинок він будував до одруження в 1976
році, а одружився в липні 1976 року.
Будинок не зареєстрований та право
власності на нього не встановлено.
Просить в задоволенні позову
відмовити. На подальший розгляд справи
в судове засідання не з»явився, хоч про
час та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений, а тому суд
в порядку ст.169 ЦПК України розглянув
справу у його відсутності на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони з 10 липня 1976 року по даний час
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
що стверджується свідоцтвам про
укладення шлюбу (а.с.6).

В листі виконавчого комітету
Бедевлянської сільської ради від 21.11.2013
року за №02-9/324 зазначено, що згідно
погосподарського обліку господарство
в АДРЕСА_2 (особистий рахунок НОМЕР_1)
зареєстрований у 1977 році, головою сім'ї
в ньому значиться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
рік забудови житлового будинку - 1976 рік
(а.с.7).

На даний час на замовлення позивачки
ОСОБА_2 Тячівським РПТІ виготовлено
проект технічного паспорту від 14.11.2013
року на садибний (індивідуальний)
житловий будинок в АДРЕСА_1, згідно
якого його балансова вартість
становить 552422 гривні, а
інвентаризаційна - 156691 гривня (а.с.8-11).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
15.04.2014 року за №20533843 відомості щодо
реєстрації в Державному реєстру
речових прав на нерухоме майно права
власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1, - відсутні (а.с.34).

Відповідно до інформаційної довідки
Тячівського РПТІ від 14.04.2014 року за №07/58
право власності на нерухоме майно за
адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано
(а.с.35).

Згідно з положеннями ст.ст. 60, 61 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно з вимогами ст.ст. 69 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1
СК України дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Згідно ст.182 ЦК України право власності
та інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом..

За змістом ст.331 ч.2 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 4 ч.1 п.1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме також і право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ст.372 ч.1 та ч.2 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що до складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи.

Як встановлено в судовому засіданні на
даний час право власності на спірний
будинок АДРЕСА_1 в установленому
законом порядку сторонами не набуто,
оскільки відсутня державна реєстрація
вказаного будинку відповідно до вимог
закону, що також ствердила в судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_1,
а тому суд вважає, що цей будинок не
може входити до складу спільного майна
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як набуте в
установленому порядку нерухоме майно,
що може бути предметом поділу.

Належних доказів щодо завершення
будівництва будинку АДРЕСА_1, сторонами
не надано.

Суд не бере до уваги посилання
позивачки як на докази: лист
виконавчого комітету Бедевлянської
сільської ради від 21.11.2013 року за №02-9/324
та проект технічного паспорту від
14.11.2013 року на садибний (індивідуальний)
житловий будинок в АДРЕСА_1, оскільки
вони не підтверджують завершення його
будівництва чи його перебудову,
введення в експлуатацію та відсутність
при цьому містобудівних та інших норм.

У зв'язку з цим обраний позивачкою
спосіб захисту своїх прав шляхом
розподілу в натурі на дві рівні частини
спірного будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, є неправильним і
судовому захисту не підлягає.

Інших належних та допустимих доказів
сторонами не наведено.

Згідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього
Кодексу, повинні бути належними та
допустимими.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази та беручи до
уваги той факт, що право власності на
нерухоме майно - житловий будинок
АДРЕСА_1, на даний час за сторонами не
встановлено, не проведена державна
реєстрація будинку, він не може бути
предметом поділу та встановлення
порядку користування в судовому
порядку, суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог позивачки слід
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивачку.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215
ЦПК України, ст.4 ч.1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 60, 61
69-71 СК України, ст.ст.182, 331, 372 ЦК України,
суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розподіл майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко