Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Одеської міської
ради до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
спадщини відумерлою за касаційною
скаргою Одеської міської ради на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 року Одеська міська рада
звернулася до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що згідно договору
дарування від 18 червня 2010 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
остання набула право власності на
квартиру АДРЕСА_1. У подальшому ОСОБА_4
відчужила вказану квартиру дочці
ОСОБА_3, шляхом укладення договору
дарування.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 8 грудня 2011 року договір
дарування спірної квартири від 18
червня 2010 року визнано недійсним, у
зв'язку з чим власником вказаної
квартири став ОСОБА_5 який ІНФОРМАЦІЯ_1
помер, однак вказана квартира
знаходиться у чужому незаконному
володінні ОСОБА_3

Посилаючись на те, що спадкоємців за
законом та за заповітом після смерті
ОСОБА_5 немає, позивач вважав, що
зазначена квартира повинна перейти у
власність територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 19 липня 2013 року позов
задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлю
спадщиною, та визнано за
територіальною громадою м. Одеси в
особі Одеської міської ради м. Одеси
право власності на вказану квартиру.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого
незаконного володіння ОСОБА_3 на
користь територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року заочне
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі заочне рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що позивач з
позовом про визнання спадщини
відумерлою звернувся раніше
встановленого законом річного строку
після смерті спадкодавця, в порядку
позовного провадження, а не в порядку
окремого провадження, а також не
перевірена наявність спадкоємців
після смерті ОСОБА_5

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Положеннями ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини. Спадщина,
визнана судом відумерлою, переходить у
власність територіальної громади за
місцем відкриття спадщини.

З обставин справи вбачається, що згідно
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 10 грудня 2009 року ОСОБА_5 є
власником квартири АДРЕСА_1.

На підставі договору дарування від 18
червня 2010 року, укладеному між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, остання набула право
власності на вказану квартиру.

У подальшому, ОСОБА_4 відчужила спірну
квартиру дочці ОСОБА_3, шляхом
укладення 7 грудня 2010 року договору
дарування.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 8 грудня 2011 року договір
дарування від 18 червня 2010 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
визнано недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
загальним наслідком визнання
правочину недійсним є реституція,
тобто повернення сторін правочину до
первісного стану, повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про визнання
спадщини відумерлою.

За правилами ст. 276 ЦПК України суд
відмовляє в прийнятті заяви про
визнання спадщини відумерлою, якщо
орган місцевого самоврядування
подасть заяву до закінчення одного
року з часу відкриття спадщини.

Пред'являючи позов, Одеська міська рада
просила витребувати квартиру АДРЕСА_1 з
чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на
користь територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради,
визнати вказану квартиру відумерлою
спадщиною та визнати право власності
на неї за територіальною громадою

м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Однак вирішуючи спір, апеляційний суд
не врахував, що оскільки спір виник не
лише з приводу визнання спадщини
відмерлою та переходу її у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини, а і витребування
майна, то дана справа підлягає розгляду
в порядку позовного провадження.

Крім того, поза увагою суду залишилося
те, що недотримання річного строку з
часу відкриття спадщини, відповідно до
ст. 276 ЦПК України, могло бути підставою
для відмови у прийнятті заяви, однак у
прийнятті заяви відмовлено не було.

Звернення до суду мало місце 12 червня
2013 року, а річний строк з часу відкриття
спадщини сплинув 24 червня 2013 року.

Проте факт звернення до суду раніше
встановлено законом строку не є
підставою для відмови в позові.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції посилався
на те, що ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, після визнання договору
дарування недійсним є власником
квартири АДРЕСА_1, спадкоємців за
законом або за заповітом після його
смерті немає, а тому спадщина має бути
визнана відумерлою, право власності на
квартиру переходить територіальній
громаді, яка має право на витребування
спірної квартири із чужого незаконного
володіння

Суд першої інстанції в своєму рішенні
зазначав, що з копії спадкової справи
з'ясовано, що ніхто із спадкоємців за
законом та за заповітом у встановлений
законом строк не звернувся з заявою
про прийняття спадщини.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції дав оцінку наданим сторонами
доказам та дійшов до правильного
правового висновку про доведеність
факту належності спірної квартири,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні в
справі докази, не витребував нових, не
навів належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції та
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Одеської міської
ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року скасувати,
заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 19 липня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська