АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий
суддя / По-батькові >.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю представника ОСОБА_1,
представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
кредитної спілки «Буковинський
альянс» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка за
договором про надання правової
допомоги представляє інтереси ОСОБА_2,
на рішення Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 12
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Кредитна спілка «Буковинський альянс»
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Згідно уточнених позовних вимог
просила стягнути з відповідача на її
користь 10040 грн. 48 коп. заборгованості
за кредитним договором № 888 від 12
квітня 2007 року у вигляді непогашеної
суми відсотків станом на 17 жовтня 2013
року та судові витрати у розмірі 220 грн.
40 коп.

Рішенням Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 12
листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС
«Буковинський альянс» 9512 грн. 13 коп.
боргу у вигляді відсотків. Стягнуто
судові витрати у вигляді судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка
за договором про надання правової
допомоги представляє інтереси ОСОБА_2,
просить змінити рішення суду першої
інстанції в частині розміру
заборгованості по кредитному договору,
стягнувши з ОСОБА_2 на користь КС
«Буковинський альянс» 3395,79 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 888 від 12 квітня 2007 року; та стягнути
витрати по сплаті судового збору.

____________________________________________________________________

22ц-81/ 2013 р.
Головуючий у 1 інстанції Телешман
О.В.

Категорія 19
доповідач Савчук М.В.

Посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вважає, що кредитна спілка
невірно розрахувала суму
заборгованості і судом першої
інстанції безпідставно стягнуто з
відповідача на користь позивача 9512 грн.
13 коп. боргу у вигляді відсотків,
оскільки, на думку відповідача, його
заборгованість перед позивачем по
відсоткам за користування кредитом
складає 3395,79 грн.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
процентів за кредитним договором за
період з 05.05.2009 року, тобто з дати, від
якої стягувалася заборгованість
згідно судового наказу
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 5 червня 2009 року 2-Н-257/09 про
стягнення заборгованості з
відповідача ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором станом по 17.10.2013
року, оскільки відповідач своєчасно не
виконав своє грошове зобов'язання на
погашення заборгованості за кредитом
відповідно до судового наказу.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на законі.

Як встановлено судом, 12 квітня 2007 року
між кредитною спілкою «Буковинський
альянс» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 888, відповідно до
якого останній отримав кредит у сумі
10000 грн. зі сплатою 45 % річних за кожен
календарний день на фактичний залишок
заборгованості, або у випадку,
передбаченому п. 3.4.3 договору за
підвищеною ставкою 75 % річних з
кінцевим терміном повернення кредиту 12
квітня 2010 року.

Згідно зазначеного договору
відповідач зобов'язався щомісячно
сплачувати платежі за кредитом. Проте
належним чином свої зобов'язання не
виконував, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду із заявою про видачу
судового наказу і згідно наказу
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 5 червня 2009 року № 2-н-257 з
відповідача ОСОБА_2 стягнуто
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 9636 грн. 42 коп., з яких 6055 грн. 21
коп. основного боргу та 3581 грн. 21 коп.
заборгованості по відсотках станом на 5
травня 2009 року.

Вказаний судовий наказ набрав законної
сили і згідно постанови старшого
державного виконавця Шевченківського
відділу ДВС Чернівецького міського
управління юстиції від 29.12.2010 року
виконавче провадження з примусового
виконання вказаного вище судового
наказу № 2-н-257 від 05.06.2009 року закінчено
у зв'язку з його реальним виконанням.

Згідно ухвали Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 31.10.2013
року постанову старшого державного
виконавця Шевченківського відділу ДВС
від 29.12.2010 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу скасовано та
зобов'язано Шевченківський відділу ДВС
Чернівецького міського управління
юстиції відновити виконавче
провадження. Суд першої інстанції
виходив з того, що подані боржником
судовому виконавцю квитанції про
сплату певних грошових сум не
свідчать, що вони сплачені на
виконання судового наказу.

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року, ухвалу Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 31.10.2013
року залишено без змін. Зазначеною
ухвалою встановлено, що сплачені
відповідачем суми були спрямовані на
погашення відсотків згідно умов
кредитного договору, а не на погашення
заборгованості за кредитом відповідно
до судового наказу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 статтею 598 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до п. 6.3 кредитного договору
від 12.04.2007 року якщо сума платежу, що
його вносить позичальник, є
недостатньою для погашення кредиту,
відсотків та пені, то спілка зараховує
в першу чергу суму пені, далі - суму
відсотків, а суму, що залишилася, спілка
зараховує на погашення кредиту.

Необгрунтованими є посилання апелянта
на те, що заборгованість перед
позивачем по відсоткам за користування
кредитом складає 3395, 79 грн., так як
платежі, що здійснювались ОСОБА_2 через
касу КС «Буковинський Альянс»,
здійснювались в рахунок погашення
заборгованості по виконавчому
провадженню на виконання судового
наказу, оскільки це спростовується
матеріалами справи, зокрема,
зазначеними вище ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 31.10.2013 року та ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 25 грудня 2013 року.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про порушення норм
процесуального права в частині
задоволення заяви позивача про
уточнення розміру позовних вимог, що,
на думку апелянта, є зміною підстави
позову, оскільки частиною 2 статті 31 ЦПК
України передбачено, що крім прав та
обов'язків, визначених у статті 27 цього
Кодексу, позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. Підстава позову - це частина
позову, яка відображає обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2
ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують
кожну обставину, а також наявність
підстав для звільнення від доказування
(п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК). Заявляючи позов про
стягнення заборгованості станом по 17
жовтня 2013 року, позивач не змінив
підставу позову, оскільки не змінилися
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги.

Виходячи з позовних вимог та
розрахунку заборгованості, який
зроблений кредитною спілкою, суд
першої інстанції вірно визначив суму
заборгованості по відсоткам за період
з 18.05.2010 року по 17.10.2013 року у розмірі
9512,13 грн. Відповідачем належними та
допустимими доказами не спростована
вказана сума боргу у вигляді
відсотків за кредитним договором.

Зважаючи на викладене, вимоги
позивача про стягнення заборгованості
за кредитним договором від 12.06.2007 року у
вигляді відсотків є обґрунтованими, а
тому колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка за
договором про надання правової
допомоги представляє інтереси ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 12 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :