Справа№ 751/234/14-ц
Провадження №4-с/751/11/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста
Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О.
Г.

при секретарі Лящинська
М. В.

за участю: скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Чернігові справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії старшого державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Дранченко
В.В. про повернення стягнених коштів,
скасування постанови в частині та
усунення порушень, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
дії старшого державного виконавця
Центрального відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Дранченко В.В. про повернення
стягнених коштів, скасування постанови
в частині та усунення порушень.
Мотивуючи свої вимоги тим, що
Новозаводським районним судом м.
Чернігова видано виконавчий лист №
2/751/1849/2013 від 23.10.2013 про стягнення з
нього на користь дочки ОСОБА_3
аліментів на період її навчання в
розмірі 1/4 частини доходу щомісячно.
Зазначає, що старшим державним
виконавцем Центрального ВДВС ЧМУЮ
Дранченко В.В. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
31.10.2013, але всупереч вимогам Закону
України «Про виконавче провадження»
копії вищезазначеної постанови
сторонам виконавчого провадження
надіслані не були, що унеможливило
добровільне виконання рішення суду.
Вказує, що у п. 3 постанови про відкриття
виконавчого провадження від 31.10.2013
зазначено про стягнення з нього
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з провадженням виконавчих дій, але
відповідно до Декрету КМУ «Про
держмито» він звільнений від сплати
державного мита, оскільки являється
інвалідом армії ІІ групи. Зазначає, що
стягувач не зверталася із заявою до
державного виконавця про примусове
виконання виконавчого листа, а тому у
останньої не було підстав для
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження. Також вказує,
що постанову про відкриття виконавчого
провадження від 31.10.2013 отримав 26.12.2013 на
особистому прийомі у державного
виконавця. Враховуючи вищевикладене,
просить повернути незаконно стягненні
кошти в розмірі 48,40 грн., скасувати п. 3
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 31.10.2013 в частині
виконавчого збору та усунути інші
порушення.

У судовому засіданні скаржник скаргу
підтримав, просив її задовольнити
посилаючись на обставини, викладені у
скарзі. Вказав, що державним виконавцем
неправомірно винесено відповідну
постанову про стягнення з нього витрат
на проведення виконавчих дій у розмірі
48,40 грн.

Суб'єкт оскарження старший державний
виконавець Центрального ВДВС ЧМУЮ
Дранченко В.В. у судове засідання не
з'явилась, про день та час слухання
справи повідомлена належним чином
(а.с.10), надіслала клопотання про
розгляд справи без її участі (а.с.12), а
також письмові заперечення, в яких
просить відмовити у задоволенні скарги
(а.с.13-15).

Заслухавши пояснення скаржника,
дослідивши надіслані заперечення,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для закриття провадження в
частині вимог та відмови в задоволенні
скарги в іншій частині, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що на підставі заяви
стягувача ОСОБА_3 про прийняття до
виконання виконавчого листа від 23.10.2013
(а.с.17), постановою старшого державного
виконавця Центрального ВДВС ЧМУЮ
Дранченко В.В. від 31.10.2013 відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №
2/751/1849/2013, виданого 23.10.2013
Новозаводським районним судом м.
Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 аліментів на період її
навчання в розмірі 1/4 частини доходу
щомісячно. Рішення в частині стягнення
аліментів підлягає негайному
виконанню у межах суми платежу за один
місяць і боржнику надано строк для
добровільного виконання - негайно
(а.с.4,16). Пунктом 3 вказаної постанови
передбачено, що при невиконанні
рішення в наданий для добровільного
виконання строк виконати його в
примусовому порядку зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій. Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувана постанова була надіслана
державним виконавцем боржнику та
стягувачу (а.с.19,21). Крім того, 04.11.2013
державним виконавцем, в межах даного
виконавчого провадження, винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
розмірі 48,40 грн. (а.с.19Б).

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
адміністративного суду України про
внесення змін до постанови Пленуму
ВАСУ від 13.12.2010 № 3 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 21.05.2012 № 5 (пункт 6), судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.
Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання. За змістом пункту 7 частини
другої статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Тому слід
ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Оскільки скаржник просить повернути
йому незаконно стягненні кошти на
проведення виконавчих дій в розмірі 48,40
грн., враховуючи роз'яснення Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2012, суд приходить до висновку, що
скарга в частині зазначеної вимоги
підвідомча адміністративним судам і
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
провадження по справі в частині
повернення стягнутих витрат на
проведення виконавчих дій в сумі 48,40
грн. підлягає закриттю.

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги скаржника в іншій частині
поданої скарги.

Так, спірний пункт 3 постанови про
відкриття виконавчого провадження від
31.10.2013 носить попереджувальний
характер, винесений на підставі
положень ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» і не покладає
на боржника безпосереднього обов'язку
щодо сплати виконавчого збору.

Більш того, вищезгадане рішення суду в
частині стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню у межах суми
платежу за один місяць, тобто в цій
частині має одноразовий характер.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Суд вважає, що при винесенні
оскаржуваної постанови державний
виконавець діяла відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», яким передбачено, що
державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що підстав,
передбачених ст. 26 зазначеного Закону
для відмови у відкритті виконавчого
провадження у державного виконавця не
було.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» особа, що
подала скаргу звільняється від сплати
судового збору, як інвалід ІІ групи.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 205, ст. ст. 383 - 387 ЦПК України,
законами України «Про виконавче
провадження» та «Про судовий збір», суд
-

Ухвалив:

Закрити провадження по справі за
скаргою ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Дранченко В.В. про повернення
стягнених коштів, скасування постанови
в частині та усунення порушень, в
частині повернення стягнутих витрат на
проведення виконавчих дій в сумі 48,40
грн.

В задоволенні іншої частини вимог
скарги ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Дранченко В.В. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
О.Г. Деркач