Справа № 2/326/145/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької
області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Сичовій Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом в якому просить стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну
шкоду в розмірі 636 грн. 55 коп.., моральну
шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати на
правову допомогу в розмірі 2550 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2013
приблизно о 19.15 годині водій автомобіля
ВАЗ - 2105 д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснюючи
рух по вул. Морській в м. Приморську
Запорізької області у житловій зоні,
позначеної дорожнім знаком 5.31 ПДД, не
виконав вимоги п.п.12.1, 12.3 Правил
дорожнього руху та навпроти будинку №62
не впорався з керуванням транспортного
засобу і допустив наїзд на пішохода
малолітню ОСОБА_4, внаслідок чого
згідно висновку судового-медичної
експертизи №496 від 04.11.2013р.
Бердянського МВ ЗОБ СМЕ їй було завдано
тілесні ушкодження у вигляді «набряку
м'яких тканин в області лівої скроні,
підшкірної гематоми століття ліворуч,
садна м'яких тканин в області лівого
колінного суглоба, в області лівого
плеча садна шкірних покривів, забиття
м'яких тканин голови, лівого плечового
суглоба, лівого колінного суглоба», які
кваліфікуються, як легкі тілесні
ушкодження. Після
дорожньо-транспортної пригоди водій
ОСОБА_3 залишив місце пригоди.
Відомості про скоєне ДТП були внесені
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань, однак постановою
слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС
України в Запорізькій області від
08.11.2013 року кримінальне провадження за
ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України закрито, у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення. Постановою
Приморського районного суду
Запорізької області від 05.12.2013 року
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
адміністративних правопорушень
передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та на
нього накладено стягнення у вигляді
штрафу. Внаслідок отримання тілесних
ушкоджень донька позивачки - ОСОБА_4 з
18.09.2013 р. по 24.09.2013р. проходила курс
лікування в травматологічному
відділенні Приморської ЦРЛ.
Неправомірними діями відповідача,
позивачці була спричинена матеріальна
шкода на суму 636 грн. 55 коп., яка
складається з витрат на лікування,
проведення СМЕ, проїзд до
судово-медичних експертів в м.
Бердянськ та м. Запоріжжя. Крім того,
внаслідок неправомірних дій
відповідача, позивачці було завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000
грн. Моральна шкода полягає у фізичному
болю та психічних стражданнях, яких
зазначала позивачка та її дитина у
зв'язку з ДТП та ушкодженням її
здоров'я. Відшкодовувати завдану
матеріальну та моральну шкоду
відповідач відмовляється і навіть не
приніс елементарних вибачень у зв'язку
із чим вона була вимушена звернутися за
правовою допомогою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2, підтримали
позовні вимоги з наведених підстав,
просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з`явився, надіслав заяву в якій
просить розглядати справу без його
участі, позовні вимоги визнає частково.

Вислухавши позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту права, встановлених цивільним
законодавством, є, зокрема, його
визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до постанови слідчого про
закриття кримінального провадження за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України відносно ОСОБА_3 18.09.2013
приблизно о 19.15 годині водій автомобіля
ВАЗ - 2105 д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснюючи
рух по вул. Морській в м. Приморську
Запорізької області у житловій зоні,
позначеної дорожнім знаком 5.31 ПДД, не
виконав вимоги п.п.12.1, 12.3 Правил
дорожнього руху та навпроти будинку №62
не впорався з керуванням транспортного
засобу і допустив наїзд на пішохода
малолітню ОСОБА_4, внаслідок чого
згідно висновку судового-медичної
експертизи №496 від 04.11.2013р.
Бердянського МВ ЗОБ СМЕ їй було завдано
тілесні ушкодження у вигляді «набряку
м'яких тканин в області лівої скроні,
підшкірної гематоми століття ліворуч,
садна м'яких тканин в області лівого
колінного суглоба, в області лівого
плеча садна шкірних покривів, забиття
м'яких тканин голови, лівого плечового
суглоба, лівого колінного суглоба», які
кваліфікуються, як легкі тілесні
ушкодження. Після
дорожньо-транспортної пригоди водій
ОСОБА_3 залишив місце пригоди (а.с.2).

Постановою судді Приморського
районного суду Запорізької області від
05.12.2013р. №3/326/1390/2013р., ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні адміністративних
правопорушень, передбачених ст. 124, ст.
122-4 КУпАП та притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу (а.с.3).

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Внаслідок отримання тілесних
ушкоджень малолітня ОСОБА_4 проходила
курс лікування, під час якого було
витрачено на придбання ліків,
проходження медичних обстежень та на
проїзд до судово-медичних експертів в
м. Бердянськ та м. Запоріжжя грошові
кошти на загальну суму 636 грн. 55 коп., що
підтверджується копією виписки з
медичної картки, квитанцій та товарних
чеків (а.с.8-9).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України
(відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки),
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як зазначено в п.п. «в» п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27.03.1992 року з наступними змінами, «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» розмір витрат на ліки
визначається на підставі виданих
лікарями рецептів, довідок, або
рахунків про їх вартість.

На підставі наведеного позов в частині
стягнення з ОСОБА_3 636 грн. 55 копійок
матеріальної шкоди підлягає повному
задоволенню, оскільки ця сума є
доведеною та підтверджується
відповідними доказами.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї, чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб; розмір відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру та обсягу страждань,
зазнаних позивачем та інших обставин.

Суд вважає доведеним той факт, що
протиправними, винними діями ОСОБА_3,
які виразились у завданні доньки
позивачці тілесних ушкоджень, під час
скоєння ДТП, було завдано моральну
шкоду.

Моральна шкода завдана позивачці
відобразилась у фізичному болю та
душевних стражданнях, які зазнала вона
та її дитина в результаті отриманих
дитиною травм та пов'язаного з цим
нервового стресу.

Не викликає сумнівів в суду і той факт,
що наведена вище моральна шкода
знаходиться у прямому
причинно-наслідковому зв'язку між
протиправними, винними діями
відповідача та тими негативними
змінами, які настали у житті позивача
та малолітньої дитини. Однак виходячи з
принципу розумності і справедливості,
суд вважає, що достатньою сумою
компенсації завданої моральної шкоди
буде 1000 гривень, які й належить
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, у
зв'язку з чим позов в частині стягнення
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат,
відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних із розглядом
справи. До витрат пов'язаних з
розглядом справи відносяться, у тому
числі, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки
витрати на правову допомогу в розмірі
2550 грн., які підтверджуються
документально (а.с.8).

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

На підставі ст. ст. 15, 16, 23, 1167, 1168, 1188 ЦК
України, ст. 55 Конституції України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, матеріальну
шкоду в розмірі 636 грн. 55 коп., моральну
шкоду в розмірі 1000 грн., а також витрати
на правову допомогу в розмірі 2550 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_2 на користь держави судовий збір
в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Повний текст рішення проголошено 12.05.2014
року.

Суддя:
підпис Д.О.
Каряка

З оригіналом згідно: суддя

Д.О. Каряка

12.05.2014