АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Усика Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 25 листопада
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Гаражно-будівельний кооператив
«Лівобережний-1», Десята Київська
державна нотаріальна контора, про
визнання об'єктів нерухомого майна
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування,
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/1865/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Савлук Т.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи:
Гаражно-будівельний кооператив
«Лівобережний-1» (далі - ГБК
«Лівобережний-1»), Десята Київська
державна нотаріальна контора, про
визнання об'єктів нерухомого майна
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному
обсязі, визнати квартиру АДРЕСА_1,
гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4 у ГБК «Лівобережний-1» за
адресою: АДРЕСА_2, об'єктами спільної
сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3;
визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування на Ѕ частку
квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку гаражних
боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у
ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2. Зазначає, що ОСОБА_2 є
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_7, яка померла в місті Києві
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Померла перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 На
думку апелянта, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1
та гаражних боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4 у ГБК «Лівобережний-1»
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, та неправильно застосував до
спірних правовідносин ст. 357 ЦК України.
Також зазначає, що ОСОБА_3 після смерті
своєї дружини із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався, а також відмовляється від
надання нотаріусу правовстановлюючих
документів на вказане майно, у зв'язку з
чим ОСОБА_2 був позбавлений можливості
оформити спадщину у встановленому
законом порядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував, вважав, що спір
вирішений судом правильно.

Представники ГБК «Лівобережний-1»,
Десятої Київської державної
нотаріальної контори, а також особисто
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися,
про час та місце апеляційного розгляду
справи треті особи та ОСОБА_2
повідомлені належним чином, позивач
забезпечив явку в судове засідання
своїх уповноважених представників, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 15 червня 1974 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу від 15 червня 1974 року
НОМЕР_5 (а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла (а.с.10).

17 жовтня 2011 року ОСОБА_7 було складено
заповіт, відповідно до якого вона на
випадок своєї смерті заповідала все
своє майно, де б воно не було та з чого б
воно не складалось і взагалі все те, що
на день її смерті буде належати їй і на
що вона за законом матиме право, своєму
синові ОСОБА_2 Вказаний заповіт було
посвідчено ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу, зареєстрований за № 3643 (а.с.8).

26 червня 2012 року ОСОБА_2 звернуся до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 На підставі
вказаної заяви 26 червня 2012 року Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою було заведено спадкову справу
за № 535/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
серпня 1997 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7
було укладено договір купівлі-продажу
гаража, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за № 3783,
відповідно до якого ОСОБА_7 купила у
ОСОБА_10 гаражний бокс НОМЕР_1 у ГБК
«Лівобережний-1», який розташований в
АДРЕСА_2 (а.с.115).

36 січня 1999 року на підставі наказу
Головного управління житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації на ім'я ОСОБА_3
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.118).

09 червня 2004 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
гаражного боксу, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрований в реєстрі за № 2567,
відповідно до якого ОСОБА_3 купив у
ОСОБА_12 та прийняв у власність гаражний
бокс № НОМЕР_3 в ГБК «Лівобережний-1»,
який розташований в АДРЕСА_2 (а.с.117).

23 січня 2007 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_3
було укладено договір дарування
гаражного боксу, посвідчений державним
нотаріусом Двадцять другої Київської
державної нотаріальної контори
Гуєцькою І.В., зареєстрований в реєстрі
за № 3-97, відповідно до якого ОСОБА_14
подарував ОСОБА_3 гаражний бокс №
НОМЕР_4, що знаходиться у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.116).

18 травня 2009 року на підставі наказу
Головного управління житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації на ім'я ОСОБА_3
видано свідоцтво про право власності
на гаражний бокс № НОМЕР_3 в ГБК
«Лівобережний-1», який розташований в
АДРЕСА_2. (а.с.114).

27 червня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину.

Листом Десятої Київської державної
нотаріальної контори від 03 серпня 2012
року № 3628/02-14 позивачу було
повідомлено, що ним було пропущено
шестимісячний строк для подання заяви
про прийняття спадщини, передбачений
ст. 1270 ЦК України, відповідно до п. 1.12
глави 10 розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22 лютого 2012 року за
№296/5, місцем відкриття спадщини після
померлої ОСОБА_7 є останнє місце її
реєстрації, а також рекомендовано йому
звернутися до суду з позовом про
визначення йому додаткового строку для
звернення до суду із заявою про
прийняття спадщини або заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2012 року ОСОБА_2
було визначено додатковий строк для
подання ним заяви про прийняття
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7 тривалістю в два місяці,
починаючи з часу набрання рішенням
законної сили.

25 грудня 2012 року ОСОБА_2 було повторно
подано до Десятої Київської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. 08 лютого 2013 ОСОБА_2
звернувся до Десятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу йому свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

12 лютого 2013 року Десятою Київською
державною нотаріальною конторою у
відповідь на звернення ОСОБА_2 про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, було повідомлено, що для
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом йому необхідно з'явитись
до нотконтори з документами, які
підтверджують право власності на
майно, що належало померлій (а.с.36).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про
визнання квартири АДРЕСА_1, гаражних
боксів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у
ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2 об'єктами спільної сумісної
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3; визнання за
ним права власності в порядку
спадкування на Ѕ частку квартири
АДРЕСА_1 та Ѕ частку гаражних боксів
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2
мотивуючи свої вимоги тим, що він є
спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 Після смерті матері позивач
звернувся до Десятої Київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, однак
отримати свідоцтво про право власності
на спадкове майно позивач не має
можливості, оскільки всі документи
щодо об'єктів нерухомого майна, які
входять до спадкової маси, а саме,
квартиру АДРЕСА_1, гаражні бокси НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у ГБК
«Лівобережний-1», знаходяться у ОСОБА_3,
який є чоловіком померлої. При цьому,
вказані об'єкти нерухомого майна були
придбані подружжям ОСОБА_3 під час
шлюбу, тому є об'єктами спільної
сумісної власності подружжя.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем обрано неналежний
спосіб захисту права власності на
нерухоме майно, що є предметом
спадкування, на час звернення з позовом
до суду відсутня відмова нотаріальної
контори у видачі позивачу свідоцтва
про право власності на спадкове майно,
спір між спадкоємцями щодо поділу
спадкового майна не існує, а вимоги
позивача фактично стосуються поділу
спільного сумісного майна подружжя.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України
визначено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України визначено,
що майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування, є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

Статтею 1226 ЦК України визначено, що
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про
нотаріат» встановлено, що у разі смерті
одного з подружжя свідоцтво про право
власності на частку в їх спільному
майні видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видано на половину
спільного майна.

Таким чином, враховуючи те, що квартира
АДРЕСА_1, гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, у ГБК «Лівобережний-1», були
набуті подружжям ОСОБА_2 за час шлюбу,
вказане майно на час смерті ОСОБА_7
відповідно до ст. ст. 60 СК України, ст. 22
КпШС України належало ОСОБА_7 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності
подружжя.

Відтак, до складу спадщини, яка
відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7 увійшла Ѕ частка квартири
АДРЕСА_1 та Ѕ частка гаражних боксів
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 набув
право власності на гаражний бокс №
НОМЕР_4, що знаходиться у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2, на
підставі договору дарування гаражного
боксу від 23 січня 2007 року, посвідченого
державним нотаріусом Двадцять другої
Київської державної нотаріальної
контори ГуєцькоюІ.В., а тому, на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України
вказаний гаражний бокс є особистою
приватною власністю ОСОБА_3 та не
входить до складу спадщини.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України визначено,
що малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу.

Як вбачається матеріалів справи,
ОСОБА_3 є непрацездатною особою та
відповідно до ст. 1241 ЦК України має
право на обов'язкову частку у спадщині,
яка відкрилася після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7

Вказані факти були визнані позивачем у
його заяві про прийняття спадщини від 26
червня 2012 року, яка знаходиться в
матеріалах спадкової справи, у якій він
зазначив, що спадкоємцем, який має
право на обов'язкову частку у спадщині
згідно з 1214 ЦК України, є чоловік
померлої ОСОБА_3

ОСОБА_3 до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини не
звертався.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач, разом з померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а
тому, відповідно до положень ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв
спадщину.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 з
січня 2008 року і по день смерті
проживала разом з ним у квартирі
АДРЕСА_3 а тому ОСОБА_3, не звернувшись
до нотаріальної контори з відповідною
заявою, є таким, що не прийняв спадщину.
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2
надано копію довідки ЖРЕО № 405 від 13
червня 2012 року № 674, однак колегія
суддів не приймає її до уваги, оскільки
вказана обставина спростовується
матеріалами справи.

Так, в заповіті ОСОБА_7 від 17 жовтня 2011
року, посвідченому ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу, місцем її зареєстрованого
проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1
(а.с.8).

Листом Десятої Київської державної
нотаріальної контори від 03 серпня 2012
року № 3628/02-14 позивачу було
повідомлено, що ним було пропущено
шестимісячний строк для подання заяви
про прийняття спадщини, передбачений
ст. 1270 ЦК України, відповідно до п. 1.12
глави 10 розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22 лютого 2012 року за №
296/5, місцем відкриття спадщини після
померлої ОСОБА_7 є останнє місце її
реєстрації, а також рекомендовано йому
звернутися до суду з позовом про
визначення йому додаткового строку для
звернення до суду із заявою про
прийняття спадщини або заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2012 року ОСОБА_2
було визначено додатковий строк для
подання ним заяви про прийняття
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7

Поставивши перед судом питання про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини у
зв'язку із його пропуском, ОСОБА_2 не
вправі стверджувати про постійне
проживання разом зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини, оскільки
прийняття спадкоємцем, який проживав
разом із спадкодавцем, спадщини
відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
виключає можливість звернення до суду
з позовом про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Таким чином, у суду відсутні підстави
вважати, що на час відкриття спадщини,
ОСОБА_7 проживала разом з позивачем.

Крім того, відповідно до змісту ч. 3 ст. 61
ЦПК України вказане рішення, яке також
ґрунтується на поясненнях самого
позивача та довідці ЖРЕО № 405 від 13
червня 2012 року № 674, не має приюдиційної
сили, оскільки ОСОБА_3 не брав участі у
розгляді вказаної справи, будь-яких
обставин щодо нього рішенням суду
установлено не було.

Враховуючи викладене, відповідно до
положень ст. ст. 1223, 1226, 1241 ЦК України
ОСОБА_2 за заповітом має успадкувати ѕ,
а ОСОБА_3 - ј спадкового майна, до складу
якого входить Ѕ частка квартири
АДРЕСА_1 та Ѕ частка гаражних боксів
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2

Як вбачається з матеріалів справи, 12
лютого 2013 року Десятою Київською
державною нотаріальною конторою у
відповідь на звернення ОСОБА_2 про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, було повідомлено, що для
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом йому необхідно з'явитись
до нотконтори з документами, які
підтверджують право власності на
майно, що належало померлій (а.с.36).

31 січня 2014 року державним нотаріусом
Десятої Київської державної
нотаріальної контори було винесено
постанову про відмову у видачі
позивачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом відповідно до
положень ст. ст. 49, 68 Закону України «Про
нотаріат», п. 4.15 глави 10 розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, оскільки В
матеріалах спадкової справи відсутні
правовстановлюючі документи на
вказане майно.

Як було встановлено, правовстановлюючі
документи на квартиру АДРЕСА_1 та
гаражні бокси НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, у
ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2 знаходяться у ОСОБА_3 Протягом
розгляду справи, відповідачем до
нотаріальної контори вказаних
документів надано не було.

За таких підстав, ОСОБА_2 позбавлений
можливості оформити спадкові права у
нотаріальній конторі.

Вказані обставини су першої інстанції
не врахував та дійшов помилкового
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання за ним права власності на
належну йому частину спадкового майна.

Таким чином, за ОСОБА_2 підлягає
визнанню право власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
на наступне майно: 3/8 частини квартири
АДРЕСА_1; 3/8 частини гаражного боксу
НОМЕР_1, площею 18,00 кв.м., що знаходиться
в ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2; 3/8 частини гаражного боксу №
НОМЕР_2, площею 18,00 кв.м., що знаходиться
в ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2; 3/8 частини гаражного боксу №
НОМЕР_3, площею 18,10 кв.м., що знаходиться
в ГБК «Лівобережний-1» за адресою:
АДРЕСА_2 (1/2 - 1/8 = 3/8).

При цьому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 в частині визнання квартири
АДРЕСА_1, гаражних боксів НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2
об'єктами спільної сумісної власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_3, оскільки такий спосіб
захисту не відповідає закону, та
суперечить вимогам ст. ст. 3, 27-31 ЦПК
України.

Таким чином, рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 25 листопада
2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
об'єктів нерухомого майна спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_7, яка померла в
місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
наступне майно:

3/8 (три восьмих) частини квартири
АДРЕСА_1

3/8 (три восьмих) частини гаражного боксу
НОМЕР_1 (п'ятсот два), площею 18,00 кв.м., що
знаходиться в ГБК «Лівобережний-1» за
адресою: АДРЕСА_2 (два);

3/8 (три восьмих) частини гаражного боксу
№ НОМЕР_2 (п'ятсот три), площею 18,00 кв.м.,
що знаходиться в ГБК «Лівобережний-1»
за адресою: АДРЕСА_2 (два);

3/8 (три восьмих) частини гаражного боксу
№ НОМЕР_3 (п'ятсот чотири), площею 18,10
кв.м., що знаходиться в ГБК
«Лівобережний-1» за адресою: АДРЕСА_2
(два).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А Пікуль

Г.І. Усик