Справа № 310/1540/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді -
Крамаренко А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участю: представника заявника -
ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення,
дії та бездіяльність державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
вказаною скаргою посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору з
ВАТ «Державний ощадний банк України»
№1961 від 24.04.2007 року вона отримала
кредит на покупку автомобіля Suzuki Grand
Vitara.

24.04.2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та нею для
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за зазначеним вище
договором був укладений договір
застави, а саме автомобіля Suzuki Grand Vitara,
2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2, що
належить їй на праві власності.

Проте, відділом Державної виконавчої
служби Бердянського міськрайонного
управління юстиції при примусовому
виконанні виконавчих листів, виданих в
2010 році Орджонікідзевським районним
судом м. Запоріжжя про солідарне
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Охорона - комп» сум був накладений
арешт на вищевказане заставлене майно.

Просила визнати дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Головченко Ю.С. неправомірними
стосовно винесення постанови від 08.06.2011
року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
в частині накладення арешту на
автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, номер об'єкту
НОМЕР_2; визнати дії головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Смирнової І.Ю.
неправомірними стосовно винесення
двох постанов від 15.11.2010 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в частині
накладення арешту на автомобіль Suzuki
Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2;
зобов'язати державного виконавця
Годіну А.Ю. усунути порушення, а саме
скасувати постанови від 08.06.2011 року та
від 15.11.2010 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження в частині накладення арешту
на автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, номер
об'єкту НОМЕР_2.

В судовому засіданні представник
заявника за довіреністю ОСОБА_1
підтримав вимоги, просив скаргу
задовольнити.

Представники відділу Державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції та
ПАТ «Державний ощадний банк України»,
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, письмові
пояснення на скаргу не надали.

Заслухавши представника заявника,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею ст. 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає справу в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України
особа яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як встановлено судом, 24.04.2007 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №1961, на підставі
якого останній був наданий кредит в
сумі 31028 доларів США на умовах
строковості, зворотності, цільового
характеру використання, платності та
забезпеченості, зі сплатою 12% річних,
строком повернення до 24.04.2014 року.

24.04.2007 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_2 був укладений
нотаріально посвідчені договір
застави належного ОСОБА_2 автомобіля
Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2. За
вказаним договором заставою
забезпечувалось виконання зобов'язань
заставодавця, що випливають з
кредитного договору від 24.04.2007 року №1961
з повернення кредиту, відсотків та
інших передбачених договором платежів.

Обґрунтовуючи вимоги про зняття арешту
із заставленого рухомого майна,
ОСОБА_2 посилалася, зокрема, на те, що
державним виконавцем був порушений
передбачений ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» порядок
звернення стягнення на заставлене
майно та порушені її права та права ПАТ
«Державний ощадний банк України», як
заставодержателя, який має пріоритет
обтяження у відносинах з третіми
особами.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч.1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 575 ЦК України закладом
є застава рухомого майна, що
передається у володіння
заставодержателя або за його наказом у
володіння третьої особи. Правила про
окремі види застав встановлюються
законом.

Згідно ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону
України «Про заставу» в разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, за рахунок якого
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих простроченням виконання (у
випадках, передбачених законом чи
договором неустойкою), необхідні
витрати за утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Судом встановлено та підтверджується
витягом з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна від 19.02.2014 року, що
обтяження автомобіля за договором
застави від 24.04.2007 року вносилися до
реєстру 29.05.2009 року та 31.05.2012 року
терміном дії до 31.05.2017 року.

За приписами ст. 12 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» реєстрація
обтяження надає відповідному
обтяженню чинності у відносинах з
третіми особами, якщо інше не
встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно не є чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється
пріоритет обтяження, якщо інші
підстави для виникнення пріоритету не
визначені цим Законом.

Відповідно до ст. ст. 21 - 23 Зазначеного
Закону, застава рухомого майна згідно з
параграфом 6 гл.49 ЦК України, що виникає
на підставі договору, є видом
забезпечувального обтяження і
відповідно до забезпечувального
обтяження обтяжувач має право в разі
порушення боржником забезпеченого
обтяженням зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Згідно з вимогами ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача- заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто лише у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладання арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває у
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

З витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна видно, що постанови
державного виконавця ВДВС
Бердянського МРУЮ про арешт рухомого
майна, винесені при примусовому
виконанні ухвал та виконавчих листів
про солідарне стягнення з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ТОВ «Охорона-комп»
сум вносились до реєстру 19.11.2010 року.

Як встановлено судом, як на час
винесення державним виконавцем
оскаржених постанов, так і на час
розгляду даної справи ОСОБА_2 має
заборгованість по кредитному договору
перед ПАТ «Державний ощадний банк
України». Тому суд вважає, що
накладення державним виконавцем ВДВС
Бердянського МРУЮ арешту на майно
боржника, а саме на автомобіль Suzuki Grand
Vitara, 2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
унеможливлює виконання умов
укладеного між ПАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_2 кредитного
договору від 24.04.2007 року та договору
застави майна від 24.04.2007 року, шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно у разі невиконання позичальником
у визначені строки будь-яких із
зобов'язань, передбачених кредитним
договором.

З огляду на викладене скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню у зв'язку із
правомірністю заявлених вимог.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 88, 212 - 215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Головченко Юлії
Сергіївни неправомірними стосовно
винесення постанови від 08.06.2011 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження в частині
накладення арешту на автомобіль Suzuki
Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2.

Визнати дії головного державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Смирнової Ірини Юріївни
неправомірними стосовно винесення
двох постанов від 15.11.2010 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в частині
накладення арешту на автомобіль Suzuki
Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2.

Зобов'язати державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Годіну Аллу Юріївну
усунути порушення, а саме скасувати
постанову від 08.06.2011 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в частині
накладення арешту на автомобіль Suzuki Grand
Vitara, 2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_2.

Зобов'язати державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Годіну Аллу Юріївну
усунути порушення, а саме скасувати
постанови від 15.11.2010 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в частині
накладення арешту на автомобіль Suzuki Grand
Vitara, 2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, номер об'єкту НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Запорізької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення ухвали,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цієї ухвали.

Суддя А.І.
Крамаренко