Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділення частки майна, що знаходиться
у спільній сумісній власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про встановлення порядку користування
житловим будинком

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 26
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
виділення частки майна, що знаходиться
у спільній сумісній власності,
посилаючись на те, що в період часу із 25
жовтня 1997 року по 4
листопада 2011 року вони із відповідачем
перебували у шлюбі, в якому у них
народилося двоє дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. За договором
купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року №
3765 вони придбали земельну ділянку
площею 0, 07 га та незавершений
будівництвом будинок по АДРЕСА_1, який у
шлюбі добудували. Рішенням
Виноградівського районного суду від
22 листопада 2012 року визнано за
нею та відповідачем по Ѕ частці у праві
власності на указаний житловий будинок
та необхідну для його обслуговування
земельну ділянку площею 0, 07 га.
Посилаючись на те, що відповідач
створює перешкоди у користуванні
будинком, просила виділити їй житлові
кімнати № № 4, 5 площею 12, 9 кв. м та 16, 6 кв.
м, розміщені на першому поверсі,
кімнати № № 6, 7 площею 3, 8 кв. м та 4, 5 кв.
м, розміщені на першому поверсі,
кімнату № 3 площею 38, 9 кв. м, розміщену
на цокольному поверсі, коридор № 1
площею 13, 1 кв. м на першому
поверсі, коридор № 2 площею 14, 2 кв. м на
цокольному поверсі, мансарду залишити
у спільному користуванні; господарські
споруди та земельну ділянку поділити у
рівних частинах, надавши їй ту частину
земельної ділянки, яка позначена від В
до Г та від Г до Д.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
житловим будинком. В обґрунтування
позову зазначав, що поділ житлового
будинку є технічно неможливим, за таких
обставин необхідно встановити порядок
користування ним. Просив виділити йому
у користування житлові кімнати № № 2, 3
площею 15, 9 кв. м та 15, 6 кв. м,
розміщені на першому поверсі, кімнату
№ 3 площею 38, 9 кв. м,
розміщену на цокольному поверсі;
ОСОБА_3 виділити у користування житлові
кімнати № № 4, 5 площею 12, 9 кв. м та 16, 6 кв.
м, розміщені на першому поверсі,
кімнати № № 6, 7 площею 3, 8 кв. м та 4, 5 кв.
м, розміщені на першому поверсі,
кімнату № 1 площею 17, 8 кв. м та кімнату №
4 площею 17, 6 кв. м, розміщені на
цокольному поверсі. Інші приміщення
залишити у спільному користуванні.

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від
4 березня 2013 року та додатковим
рішенням суду від 23 квітня 2013 року
ОСОБА_3 у позові відмовлено. Позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено
порядок користування житловим
будинком АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_4
житлові кімнати № № 2, 3 площею 15,
9 кв. м та 15, 6 кв. м, розміщені на першому
поверсі, кімнату № 3 площею
38, 9 кв. м, розміщену на цокольному
поверсі; ОСОБА_3 - житлові кімнати
№ № 4, 5 площею 12, 9 кв. м та 16, 6 кв. м,
розміщені на першому поверсі, кімнати
№ № 6, 7 площею 3, 8 кв. м та 4, 5 кв. м,
розміщені на першому поверсі, кімнату
№ 1 площею 17, 8 кв. м та кімнату № 4
площею 17, 6 кв. м, розміщені на
цокольному поверсі. Коридор № 1 площею
13, 1 кв. м на першому поверсі, коридор № 2
площею 14, 2 кв. м на цокольному поверсі,
та мансарду залишено у спільному
користуванні.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2013 року скасовано рішення суду
першої інстанції та додаткове рішення
суду, ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову ОСОБА_3 та
відмову у позові ОСОБА_4 У порядку
поділу житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_3 виділено приміщення площею 29, 7
кв. м, 8, 6 кв. м, 6, 6 кв. м на
цокольному (підвальному) поверсі,
кухню площею 12 кв. м, коридор площею 4, 2
кв. м, приміщення площею 3, 8 кв. м, ванну
кімнату площею 4, 5 кв. м, коридор площею
6, 2 кв. м, житлову кімнату площею 12, 9 кв. м
на першому поверсі. ОСОБА_4 виділено
приміщення площею 17, 8 кв. м, 7, 4
кв. м, 17, 6 кв. м на цокольному
(підвальному) поверсі, тамбур площею
2, 3 кв. м, коридор площею 6, 7 кв. м,
ванну кімнату площею 4, 1 кв. м, кухню
площею 8, 6 кв. м, житлову кімнату площею
15, 9 кв. м, дві лоджії площею по
1, 1 кв. м на першому поверсі. Для
переобладнання виділених часток в
ізольовані приміщення зобов'язано
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за власний рахунок
влаштувати перегородки, встановити
двері та віконні блоки, пробити прорізи
у стінах, заповнити їх та влаштувати
сходові клітини у належних їм
приміщеннях згідно висновку
будівельно-технічної експертизи.
Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 198, 3 кв. м
присадибної земельної ділянки за ІІ
варіантом експертного висновку,
залишивши 303, 4 кв. м землі під житловим
будинком та господарськими спорудами у
спільному користуванні. Сарай та
господарську будівлю поділено порівну
по Ѕ частці кожному.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведені вимоги закону враховані
судами не повністю.

Встановлено, що із 25 жовтня 1997 року по 4
листопада 2011 року сторони перебували у
шлюбі, в якому у них народилося двоє
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. За договором
купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року №
3765 вони придбали земельну ділянку
площею 0, 07 га та незавершений
будівництвом (12 % готовності) будинок по
АДРЕСА_1. Готовність будинку на момент
звернення до суду становить 95 %.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4 та частково задовольняючи
вимоги ОСОБА_3, апеляційний суд виходив
із того, що встановлення порядку
користування майном, яке перебуває у
спільній сумісній власності подружжя,
у судовому порядку не передбачено
нормами сімейного законодавства. Майно
подружжя, у тому числі й колишнього,
підлягає поділу на підставі ст. ст. 69, 71
СК України.

Із висновками апеляційного суду
повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 368 ЦК
України та ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом
(наприклад, шлюбним договором, Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду»).

Право спільної сумісної власності
подружжя припиняється у разі його
поділу в натурі (ч. 3 ст. 372 ЦК України, ч. 1
ст. 71 СК України).

Сторони у справі за договором
купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року
№ 3765 придбали нерухоме майно у
спільну сумісну власність.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 22 листопада 2012 року задоволено
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
частки майна, що належить на праві
спільної сумісної власності. За кожним
із колишнього подружжя визнано по Ѕ
частці у спільній сумісній власності
на житловий будинок та необхідну для
його обслуговування земельну ділянку.

Дійшовши висновку про те, що порядок
користування майном подружжя у
судовому порядку не встановлюється,
апеляційний суд не звернув уваги на ті
обставини, що частки кожного із
подружжя у спільній сумісній власності
визначені рішенням Виноградівського
районного суду від 22 листопада 2012 року,
право спільної сумісної власності
подружжя припинилося. При цьому
апеляційний суд не врахував те, що при
поділі майна необхідно враховувати
можливість його реального поділу, а у
разі поділу будинку зокрема - технічної
можливості переобладнання для
забезпечення ізольованого
користування його частинами, що має
підтверджуватися висновком експерта.

За таких підстав, доводи, якими
апеляційним судом обґрунтовано
відмову у задоволенні позову про
встановлення порядку користування
житловим будинком, є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що
висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 11
вересня 2013 року № 188 встановлено
можливість реального поділу будинку по
АДРЕСА_1 за двома варіантами за умови
проведення ремонтно-будівельних робіт
із перепланування приміщень
(а. с. 137- 182).

За положеннями ст. 152 ЖК Української РСР
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Провівши поділ будинку за другим
варіантом висновку експертизи із
відповідними переобладнаннями,
апеляційний суд дійшов висновку про
те, згода виконавчого комітету
сільської ради на проведення таких дій
не потрібна, оскільки положеннями СК
України не передбачається, із набуттям
чинності якого ст. 152 ЖК
Української РСР фактично втратила
силу.

Разом з тим, закон України, який би
виключав ст. 152 ЖК Української РСР, не
приймався.

Крім того, згідно п. 1.4. Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів
відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
містить у собі - улаштування в окремих
жилих будинках, жилих і нежилих у
жилих будинках приміщень
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і
газових приладів; влаштування і
переобладнання туалетів, ванних
кімнат,

вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків.

Зобов'язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
власний рахунок влаштувати
перегородки, встановити двері та
віконні блоки, пробити прорізи у
стінах, влаштувати сходові клітини у
належних їм приміщеннях для
переобладнання виділених часток в
ізольовані приміщення, апеляційний суд
не зазначив у рішенні, які саме дії щодо
переобладнання та перепланування, у
яких приміщеннях будинку та якої
вартості необхідно зробити,
враховуючи, що обраний судом варіант
поділу будинку передбачає
облаштування окремих сходових клітин,
дверних прорізів, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і газових
приладів, влаштування і
переобладнання туалетів, ванних
кімнат, вентиляційних каналів. Крім
того, не обговорено питання щодо
облаштування двох окремих виходів для
забезпечення ізольованого
користування частинами будинку.

Проект переобладнання та
перепланування жилого будинку не
відображений і у висновку експерта від
11 вересня 2013 року № 188.

Не вбачається обґрунтованим
врахування апеляційним судом при
поділі майна сараю Б та господарської
будівлі Г, оскільки відомості про те, що
указані об'єкти введені в експлуатацію
у матеріалах справи відсутні. У
технічному паспорті житлового будинку
по АДРЕСА_1 (а. с. 27-30) сарай та
господарська будівля не зазначені.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Указані вимоги закону порушені як
судом апеляційної інстанції, так й
судом першої інстанції.

У своєму позові ОСОБА_3 просила про
виділ частки майна, що знаходиться у
спільній сумісній власності, однак
обґрунтовувала вимоги необхідністю
проведення його поділу та посилалася
як на норми ст. 370 ЦК України, так і на
положення ст. 372 ЦК України, ст. 69 СК
України одночасно. Суд першої
інстанції не уточнив, яку вимогу
заявлено позивачем: про виділ частки із
майна, за якого спільна власність
припиняється лише щодо особи, майно
якої виділено, чи поділ майна подружжя
відповідно до ст. 372 ЦК України, ст. 69 СК
України.

Крім того, суд першої інстанції
розглядав справу у межах вимог, які
було уточнено у судовому засіданні, про
що зазначено у рішенні. Разом з тим,
указані уточнення позову відсутні у
матеріалах справи. Таким чином, обсяг
позовних вимог підлягає перевірці.

Враховуючи те, що внаслідок
неправильного застосування
апеляційним судом норм матеріального
права та порушення судами норм
процесуального права, істотні за
значенням обставини справи не
встановлені, ухвалені судові рішення
підлягають скасуванню із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції згідно ст. ст. 335, 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від
4 березня 2013 року, додаткове рішення
від Виноградівського районного суду
Закарпатської області 23 квітня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко