У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
на рішення Рівненського міського суду
від 23 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 грудня 2013 року Публічному
акціонерному товариству «Імексбанк»
(далі - ПАТ «Імексбанк» або Банк)
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

На рішення суду позивач подав
апеляційну скаргу, де покликався на
його незаконність та
необґрунтованість через
неправильність застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, а також у зв'язку
з неповнотою з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про
помилковість висновків суду щодо
розміру заборгованості ОСОБА_1 перед
Банком - 890, 88 доларів США,
неспівмірність заборгованості
відповідачів з вартістю спадкового
майна та відсутність відомостей про
реєстрацію за ОСОБА_2 26 частин
спадкового майна.

При вирішенні спірних відносин судом
не враховано положень ст.ст. 526, 528, 610, 611,
612, 1054 ЦК України щодо належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, ст.ст. 23, 33 Закону України
«Про іпотеку» щодо права слідування
іпотечного зобов'язання за новим
власником предмета іпотеки та
задоволення вимог за рахунок предмета
іпотеки, а також умов п.п. 8.2, 3.1.6, 6.2, 9.3
договору іпотеки від 02.10.2007 року №242071
щодо права звернути стягнення на
предмет іпотеки після смерті
іпотекодавця, якщо його спадкоємці
прийняли спадщину.

Оскільки відповідачі прийняли
спадщину, в т.ч. і нежитлове підвальне
приміщення загальною площею 73, 9 кв.м.,
що розташоване в АДРЕСА_1, тому вони
повинні нести зобов'язання за іпотекою
спадкодавця. З цих підстав вважає
обґрунтованими заявлені вимоги до
ОСОБА_1 і ОСОБА_2. Вважав, що вирахувана
судом заборгованість ОСОБА_1
спростовується тим, що вона набула
зобов'язання перед позивачем у розмірі
46 частин заборгованості позичальника,
який помер.

Не погоджувався з висновками суду про
неспівмірність розміру заборгованості
і вартості іпотечного майна.

Усупереч процесуальному закону суд
першої інстанції не виконав указівок
суду касаційного, оскільки у разі
смерті боржника за кредитним договором
за наявності спадкоємців відбувається
заміна боржника у зобов'язанні, який
несе відповідальність у межах вартості
майна, одержаного в спадщину. Також
зазначалося про незастосування
місцевим судом п. 6.2 договору іпотеки, ч.
1 ст. 575, ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст.ст. 1, ч. 5
ст. 5, ст.. 23 Закону України «Про іпотеку»
та хибність висновку про те, що на день
смерті ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором було виконане, суд
не перевірив, у якому порядку
відповідачі прийняли спадщину і чи
зареєстровано право власності ОСОБА_2
на її частку предмету іпотеки.

Просив скасувати рішення Рівненського
міського суду від 23 грудня 2013 року і
ухвалити нове - про задоволення позову
щодо звернення стягнення в рахунок
погашення кредитної заборгованості в
розмірі 6 951, 25 доларів США (еквівалент
за курсом Національного банку України -
55 417, 45 гривень) нежитлового підвального
приміщення загальною площею 73, 9 кв.м.,
що розташоване в АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_1 - 46 частин та ОСОБА_2 - 26 частин.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
Банку, колегія суддів дійшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з таких підстав.

Залишаючи без задоволення позов ПАТ
«Імексбанк», суд першої інстанції
правильно виходив з того, що остаточна
заборгованість відповідачів перед
кредитором є значно меншою за вартість
іпотечного майна, а тому вимоги
позивача є неспівмірними між собою.

Матеріалами справи встановлено, що 2
жовтня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «Імексбанк» (після
зміни назви - ПАТ «Імексбанк») та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №24207, за
яким позичальник одержав 18 000 доларів
США кредитних коштів під 14 відсотків
річних за користування коштами на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання з кінцевим
терміном сплати кредиту до 4 жовтня 2010
року (а.с. 6-9).

Повернення кредитних коштів
забезпечено іпотекою - нежитловим
підвальним приміщенням загальною
площею 73, 9 кв.м. у АДРЕСА_1, що належало
ОСОБА_3 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 22.10.2005
року, про що між ними того ж числа
укладено іпотечний договір (а.с. 10-11,
зв.).

Свої грошові зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_3 виконував своєчасно і
належним чином до моменту смерті 27
листопада 2007 року (а.с. 21).

Вважаючи, що після смерті позичальника,
який одночасно був і іпотекодавцем,
його права та обов'язки перейшли до
спадкоємців - відповідачів у справі, в
лютому 2011 року Банк звернувся з позовом
до суду, вимагаючи звернути стягнення
на спірне нерухоме майно.

20 жовтня 2009 року Рівненським міським
судом визнано укладену між
спадкоємцями позичальника - ОСОБА_1,
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 мирову угоду, за
умовами якої у власність ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 перейшли 26 частки нежитлового
підвального приміщення загальною
площею 73, 9 кв.м. у АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 - 46
частки цього приміщення. ОСОБА_3
відступив свою частку у спадковому
майні на користь ОСОБА_2.

Згідно із наданої Комунальним
підприємством «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації» інформації
за ОСОБА_2 28 січня 2010 року зареєстроване
право приватної власності на 2 6 частини
нежитлового підвального приміщення
(належна їй площа - 23, 0 кв.м.), що
знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі
ухвали суду про визнання мирової угоди
від 2 жовтня 2009 року.

ОСОБА_1 зареєструвала своє право
власності на 4 6 приміщення (а.с. 125).

Норми ч. 1 ст. 608 ЦК України встановлюють,
що зобов'язання припиняються смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і в зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Умови кредитного і іпотечного
договорів не визначають обов'язку
спадкоємців відповідати за
несвоєчасність виконання спадкодавцем
своїх зобов'язань.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав і
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 цього Кодексу
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен зі спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Зважаючи на
викладене, у разі смерті боржника за
кредитним договором за наявності
спадкоємців відбувається заміна
боржника в зобов'язанні, який несе
відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин до спадкоємців
перейшов обов'язок сплатити тільки
суму кредитних коштів, яка існувала на
момент смерті ОСОБА_3, без нарахування
після відкриття спадщини процентів,
неустойки та інших платежів,
встановлених договором як особиста
відповідальність виключно для
позичальника.

У зв'язку з цим правильним є висновок
суду щодо розміру існуючої сукупної
заборгованості відповідачів перед
позивачем - 890, 88 доларів США, яка
сплачувалася ОСОБА_1 і яка залишилася
від сплачених нею 10 775, 79 доларів США.

Доводи позивача про існування іншого
розміру заборгованості - 6 951, 25 доларів
США не ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки заборгованість нараховано з
урахуванням відсотків за користування
кредитом, що є недопустимим (а.с. 52). На
вимогу апеляційного суду ПАТ
«Імексбанк» уточненого розрахунку
заборгованості не надав.

Згідно із ч. 5 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й тих
самих умовах, що існували до набуття
ним права власності на предмет іпотеки
(ст. 23 цього Закону).

Тому після смерті ОСОБА_3 до
відповідачів як його спадкоємців
перейшли не лише права та обов'язки
іпотекодавця, але й обов'язки за
основним зобов'язанням у межах
вартості спадкового майна.

Частина 2 ст. 590 ЦК України вказує, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Пункт 6.2 договору іпотеки №242071 від
02.10.2007 року встановлює, що
іпотекодержатель набуває права
звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від настання строку
виконання основного зобов'язання, якщо
на момент настання строку виконання
зобов'язань за кредитним договором
вони не будуть виконані, зокрема, у
випадку смерті іпотекодавця (а.с. 10-11).

На момент укладення договору іпотеки
спірне майно оцінено в 247 000 гривень (а.с.
10). Інших даних про вартість
нежитлового підвального приміщення по
АДРЕСА_1 матеріали справи не містять, а
представник позивача в засіданні
апеляційного суду ствердив про те, що
вартість предмета іпотеки ПАТ
«Імексбанк» не оспорюється.

Станом на день ухвалення оскаржуваного
рішення розмір заборгованості в
національній валюті складав 7 118, 13
гривень, що обчислюється у спосіб
множення 890, 88 доларів США на еквівалент
1 долара США за курсом Національного
банку України на 23 грудня 2013 року, тобто
на 7, 99 гривень.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в абз. першому п. 41 своєї
постанови від 30.03.2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
вбачається, що при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оцінюючи обставини співмірності суми
заборгованості та вартості іпотечного
майна, враховуються правила п. 6 ч. 1 ст. 3
ЦК України щодо справедливості,
добросовісності та розумності як
загальних засад цивільного
законодавства, Колегія суддів бере до
уваги і те, що ОСОБА_1 добровільно
погасила значну частину
заборгованості перед кредитором і
виявила намір сплатити остаточну
заборгованість на користь ПАТ
«Імексбанк», однак той відмовився
прийняти грошові кошти (і ця обставина
визнана сторонами), а також те, що
розмір заборгованості за кредитом є в
десятки разів нижчим вартості спірного
нерухомого майна.

За наведеного правильними є висновки
суду першої інстанції про відсутність
достатніх підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином спростовуються покликання
позивача про співмірність суми
заборгованості за кредитом з вартістю
іпотечного майна.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги про незастосування
норм матеріального права та про хибне
застосування норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви касаційного суду, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої та апеляційної
інстанцій при новому розгляді справи.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення згідно із ч. 1 ст.
308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
відхилити, а рішення Рівненського
міського суду від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.В.Демянчук

С.П.Ковалевич