У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.,

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 09 жовтня 2013 року в справі за
позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
заподіяної злочином,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу
на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 09 жовтня 2013
року, яким з нього на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» стягнуто 20 930,42 грн.
у відшкодування завданої матеріальної
шкоди та 229,40 грн. судових витрат.

У скарзі просить скасувати зазначене
рішення, як постановлене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, і ухвалити нове рішення, яким у
позові банку до нього відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримали.

Представник позивача ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» Рогач В.М.
апеляційну скаргу не визнала, просила
таку відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи вважає, колегія суддів вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 працюючи на посаді
начальника сектора обслуговування
індивідуального бізнесу в
Мукачівському відділенні №15
Закарпатської дирекції ВАТ «Банк
«Фінанси та кредит», будучи службовою
особою, виконуючи
організаційно-розпорядчі функції, в
жовтні 2008 року склав завідомо
неправдиві офіційні документи на
отримання кредиту ОСОБА_4 в розмірі 15 000
грн. за укладеним 03.10.2008 року між ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_4
кредитним договором, внаслідок чого
підробив підпис позичальника в
розписці про отримання пластикової
картки та у квитанції про отримання
грошових коштів, які ОСОБА_1 отримав
03.10.2008 року в сумі 15 000 грн., чим заподіяв
шкоду інтересам банку, за що був
засуджений вироком Мукачівського
міськрайонного суду від 28.12.2009 року за
ст.191 ч.2, ст.366 ч.1 КК України.

Зазначеним вироком з ОСОБА_1 на користь
Закарпатської обласної дирекції філії
«Західне регіональне управління» ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» було
стягнуто 15 000 грн. цивільного позову.
Вказана сума грошей відповідачем на
користь банку була сплачена повністю у
грудні 2012 року.

З довідки-розрахунку, яка міститься у
матеріалах справи (а.с.10) слідує, що
станом на 30.07.2013 року за вказаним
кредитним договором рахується
заборгованість по щомісячній комісії в
сумі 15 000 грн. та заборгованість по
відсоткам за користування кредитом в
сумі 5930,42 грн., а всього на загальну суму
20 930,42 грн., яку позивач просив стягнути
з відповідача на користь банку на
підставі положень ст.22 та ч.1 ст.1166 ЦК
України.

Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є : - втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); - доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки внаслідок неправомірних дій
відповідача позивачу було завдано
майнової шкоди у зв'язку з незаконним
отриманням коштів в розмірі 15 000 грн., а
також збитків у виді упущеної вигоди на
загальну суму 20 930,42 грн., з яких 15 000 грн.
щомісячної комісії та 5 930,42 грн.
відсотків за користування кредитом,
які банк міг би отримати від
позичальника, тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що порушене право банку підлягає
захисту шляхом стягнення з відповідача
на користь банку завданої матеріальної
шкоди в розмірі 20 930,42 грн..

Посилання у апеляційній скарзі на
пропуск позивачем строку позовної
давності, не заслуговують на увагу з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Вироком суду встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 від імені ОСОБА_4
уклав з банком кредитний договір від
03.10.2008 року, з метою незаконного
заволодіння майном АТ «Банк «Фінанси
та кредит», у зв'язку з чим зазначений
правочин є таким, що порушує публічний
порядок, а тому такий згідно з ч.1 ст.203,
ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною (ч.2 ст.216 ЦК України).

До вимог, пов'язаних із застосуванням
наслідків нікчемного правочину,
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК
України).

Разом з цим, пунктом 5 Перехідних та
прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» від 20.12.2011
року, №4176-У1 встановлено, що протягом
трьох років з дня набрання чинності цим
Законом особа має право звернутися до
суду з позовом про застосування
наслідків нікчемного правочину за
умови, якщо строк їх пред'явлення,
встановлений положеннями Цивільного
кодексу України, що діяли до набрання
чинності цим Законом, не сплив на
момент набрання чинності цим Законом.

Оскільки позивачу про порушення свого
права, яке відповідно до положень ч.ч.2, 3
ст.22, ч.1 ст.1166 ЦК України підлягає
захисту, стало відомо з вироку
Мукачівського міськрайонного суду від
18 грудня 2009 року, яким відповідача
ОСОБА_1 було засуджено, та з якого на
користь банку було стягнуто 15 000 грн.
цивільного позову, а Закон України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» від 20.12.2011
року, №4176-У1, набрав чинності 15.01.2012
року, і строк пред'явлення вимоги
банком до відповідача ОСОБА_1,
встановлений положеннями ЦК України,
що діяли до набрання чинності цим
Законом, не сплив на момент набрання
чинності цим Законом, тому строк
позовної давності позивачем не
пропущено.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК
України підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга відповідача
відхиленню, оскільки рішення судом
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 09 жовтня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча :

Судді :