РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової
С.М.,

при секретарі - Кирик О.В.

за участю представника
позивача - Ольховського Є.Ф.,

за участю представника
відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Хмельницькому цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Надра»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ комерційний банк «Надра»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 10 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» в
особі начальника відділення №7 та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№51/МК/2007-840, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику грошові кошти
у сумі 9 900,00 дол. США зі сплатою 18% річних
за користування кредитними коштами з
кінцевим терміном погашення кредиту до
10 серпня 2009 року.

Згідно п. 4.1.1 договору позичальник
зобов'язаний повертати кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитними коштами на рахунок НОМЕР_1 у
філію ПАТ КБ «Надра» Хмельницьке РУ
згідно з графіком повернення кредиту
та сплати відсотків, який є невід'ємною
частиною договору. Проте ОСОБА_3
зазначені умови договору порушуються
та не сплачуються обов'язкові платежі.
Станом на 10.09.2013 року залишок за тілом
кредиту складає 3 664,34 дол. США 34 центи,
що еквівалентно 29 289,07 грн.

Відповідно до п. 4.1.2.1. договору відсотки
за користування кредитом
встановлюються у розмірі 18% річних
виходячи з фактичної кількості днів у
розрахунковому місяці. Станом на 10.09.2013
року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
нарахованих відсотків складає 3 101,29
дол. США, що еквівалентно 24 788,64 грн.

Згідно із п. 9.1., 9.2. договору у разі
порушення позичальником строків
сплати відсотків та повернення кредиту
позичальник зобов'язаний сплатити на
користь банку пеню у розмірі 0,5% від
суми прострочених зобов'язань за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Станом на 10.09.2013 року нарахована
пеня згідно п. 9.1, 9.2 договору за
несвоєчасну сплату платежів (строком
від 05.09.2012 р. по 04.09.2013 р.) складає 941,09 дол.
США, що еквівалентно 7 522,13 грн.

Відповідно до п. 9.2 договору за
порушення строків повернення кредиту
та/чи сплати відсотків за користування
кредитом позичальник сплачує банку
штраф у розмірі 5% від суми
заборгованості по поверненню кредиту
та/чи сплати відсотків вказаних у
графіку і визначених на дату
прострочення. Станом на 10.09.2013 року
штраф згідно п. 9.2 договору складає 338,28
доларів США, що еквівалентно 2 703,89 грн.

Загальний розмір заборгованості
ОСОБА_3 перед банком станом на 10.09.2013
року становить 8 045,01 доларів США, що
еквівалентно 64 303,73 грн.

Згідно із п. 4.1.4 договору банк має право
вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених договором,
можливих штрафних санкцій, якщо
позичальник не вніс черговий платіж у
термін, визначений у графіку
повернення кредиту та сплати
відсотків.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором 10 серпня 2007
року між ОСОБА_4 та банком був укладений
договір поруки №51/1, згідно п.1.1 якого

ОСОБА_4 поручився перед банком за
належне виконання позичальником -
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору
№51/МК/2007-840, в тому числі: повернути до 10
серпня 2009 року кредит в сумі 9 900,00
доларів США; сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 18,0% річних; сплатити інші
платежі, передбачені кредитним
договором, сплатити можливі штрафні
санкції ( штраф, пеня).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки та
поручитель відповідає перед
кредитором у повному обсязі,
позичальник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, що означає нічим не
обумовлене і абсолютне право кредитора
вимагати виконання зобов'язань,
вказаних у п.1.1. договору поруки
повністю (чи у будь якій його частині)
як від позичальника та поручителя
разом, так і від кожного окремо.

Станом на 10 вересня 2013 року загальна
сума заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ
КБ «Надра» за кредитним договором
№51/МК/2007-840 від 10.08.2007 року складає 8 045,01
доларів США, що еквівалентно згідно
курсу НБУ сумі у 64 303,73 грн.

Позивач просить стягнути солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» заборгованість за
кредитним договором №51/МК/2007-840 від 10
серпня 2007 року у сумі 8 045,01 дол. США, що
за курсом НБУ станом на 10.09.2013 р.
еквівалентно сумі 64 303,73 грн. та витрати
по сплаті судового збору у сумі 1595,48
грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
пояснивши, що позивачем пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду про стягнення заборгованості
як за кредитним договором, так і за
договором поруки. Просить застосувати
до вимог позивача строк позовної
давності та відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу у встановлений строк
його виконання.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року
між ПАТ КБ «Надра» в особі начальника
відділення №7 та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №51/МК/2007-840,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику грошові кошти у сумі 9 900,00
дол. США. Відповідно до п.1.3 кредитного
договору кредит надається
позичальнику строком по 10.08.2009 року
включно, зі сплатою відсотків за
користування кредитом з розрахунку 18%
річних, що обчислюються виходячи з 360
днів у році.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. До вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно п. 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Суд приходить до висновку, що строк
давності до основної вимоги -
поверненню кредиту та відсотків за
користування кредитними коштами і до
додаткових вимог - стягнення пені та
штрафу минув, представником
відповідача зроблено заяву про
застосування позовної давності, а тому
у задоволенні позову про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором слід відмовити.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором 10 серпня 2007
року між ОСОБА_4 та банком був укладений
договір поруки №51/1, згідно п.1.1 якого

ОСОБА_4 поручився перед банком за
належне виконання позичальником -
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договору
№51/МК/2007-840, в тому числі: повернути до 10
серпня 2009 року кредит в сумі 9 900,00
доларів США; сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 18,0% річних; сплатити інші
платежі, передбачені кредитним
договором; сплатити можливі штрафні
санкції ( штраф, пеня).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки та
поручитель відповідає перед
кредитором у повному обсязі,
позичальник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, що означає нічим не
обумовлене і абсолютне право кредитора
вимагати виконання зобов'язань,
вказаних у п.1.1. договору поруки
повністю (чи у будь якій його частині)
як від позичальника та поручителя
разом, так і від кожного окремо.

Згідно із п.5.3 договору поруки дія
договору закінчується належним
виконанням позичальником взятих на
себе зобов'язань по кредитному
договору чи виконанням поручителем
своїх зобов'язань згідно з умовами
цього договору.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повно виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Суд приходить до висновку про
припинення поруки ОСОБА_4, оскільки
кредитор після настання строку
виконання основного зобов'язання -
10.08.2009 р. не пред'явив вимоги до
поручителя протягом шести місяців, а
тому вимоги публічного акціонерного
товариства комерційного банку "Надра"
про стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за
кредитним договором №51/МК/2007-840 від
10.08.2007 року не підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Надра" слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
257, 258, 261, 267, 526, 530, 559 Цивільного кодексу
України, Законом України "Про захист
прав споживачів", Постановою пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року,
суд

вирішив:

у задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Надра" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особою, без участі якої проголошено
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.