Справа №585/1433/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковець О. Ф.Номер
провадження 22-ц/788/65/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 45
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Криворотенка
В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 13 вересня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа:
Управління Держземагенства у
Роменському районі Сумської області,
про виділення частки зі складу
земельної ділянки,

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду від 13 вересня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_4 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_4 27/100 частин
земельної ділянки площею 270 кв. м зі
складу земельної ділянки площею 0,1000 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки №:04:040:0113, з
встановленням земельного сервітуту,
згідно варіанту, що вказаний у висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №727 від 28 серпня 2013 року та
додатків № № 2, 3 до висновку
експертизи.

Ухвалою суду від 29 листопада 2013 року на
підставі заяви ОСОБА_3 роз'яснене
вказане рішення суду про те, що
встановлений судом сервітут площею 39
кв. м на користь ОСОБА_3 передбачає
право обслуговування водопроводу, а не
право проходу та проїзду на велосипеді
(а. с.173).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду в
частині встановлення їй земельного
сервітуту для прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку, обслуговування водопроводу,
інших ліній комунікацій.

Вказує, зокрема, що погоджується з
рішенням суду в частині виділення
позивачці 270 кв. м зі складу земельної
ділянки площею 0, 1000 га, проте не
погоджується з рішенням в частині
встановлення їй земельного сервітуту
лише для обслуговування водопроводу,
оскільки у неї немає іншої можливості
потрапляти до свого домоволодіння з
вул. Дудіна, окрім як через побудований
паркан позивача, відповідно, в повній
мірі розпоряджатися своїм майном.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_3 та її
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, та пояснили,
що вважають необхідним повністю
скасувати рішення суду, позивачки та
її представника, які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним,
відповідача ОСОБА_5, який покладається
на розсуд суду, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

19 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що вона є власником 27/100
частин земельної ділянки площею 0,1000 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки №:04:040:0113.

Співвласниками вказаної земельної
ділянки є відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є власниками кожен
по 1/16 частині земельної ділянки;
ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є
власниками кожен по 6/100 частин
земельної ділянки; ОСОБА_3- є власником
6/25 частин земельної ділянки.

Вона, позивачка, має Державний акт на
право власності на земельну ділянку ЯМ
№ 193780, виданий 25 грудня 2012 року,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державний актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01168, з
Додатком до нього серії АА № 265334 від 25
грудня 2012 року.

Вказує, що має бажання виділити
належну їй частку земельної ділянки зі
складу спільної з відповідачами
земельної ділянки, проте не може цього
здійснити в позасудовому порядку,
оскільки не може дійти згоди з цього
приводу з відповідачкою ОСОБА_3

Просила виділити в натурі належні їй
27/100 частин зі складу земельної ділянки
площею 0,1000 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки №:04:040:0113.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
за висновком експертизи є технічна
можливість виділення позивачці її
частки земельної ділянки, всі
відповідачі визнали її позов і у
відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України
в разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
12 травня 2011 року є власником 27/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.79-80).

Будинок фактично складається з
чотирьох відокремлених квартир.
Позивачка ОСОБА_4 є власником квартири
№ 1, відповідач ОСОБА_3 - квартири № 2,
відповідачі сім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_8 -
квартири № 3, сім'я ОСОБА_12 - квартири №
4. Між сторонами склався порядок
користування надвірними
господарськими будівлями.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку №193780 на
підставі рішення Роменської міської
ради від 23 грудня 2011 року ОСОБА_4 є
власником 27/100 частин земельної ділянки
площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_1,
що складає 270 кв. м вартістю 29327, 4 гр.

Згідно Додатку до вказаного державного
акту - списку співвласників земельної
ділянки ОСОБА_4 належить 27/100 частин
земельної ділянки, ОСОБА_5, - 1/16 частин;
ОСОБА_6 - 1/16 частин; ОСОБА_7 - 1/16 частин;
ОСОБА_8 - 1/16 частин; ОСОБА_9 - 6/100 частин;
ОСОБА_10 - 6/100 частин; ОСОБА_11 - 6/100 частин;
ОСОБА_12- 6/100 частин; ОСОБА_3- 6/25 частин
земельної ділянки, що відповідає їх
часткам у праві власності на будинок
(а.с.3-4, 56).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №727
від 28 серпня 2013 року визначено один
варіант виділу частки земельної
ділянки позивачці ОСОБА_4 (27/100) площею
270 кв. м з залишенням у спільній
власності інших співвласників 73/100
частини ділянки площею 730 кв. м; з
встановленням земельних сервітутів
(а.с.85-96).

Враховуючи, що виділу вимагала лише
ОСОБА_4, висновок експертизи передбачає
встановлення на виділеній їй ділянці
на підставі п. «в» ст. 99 ЗК України на
користь відповідачки ОСОБА_3
земельного сервітуту площею 39 кв. м для
обслуговування водопроводу; і на іншій
ділянці встановлення земельного
сервітуту на користь позивачки ОСОБА_4:
на підставі п. «в» статті 99 ЗК України -
87 кв. м для обслуговування
газопроводу та на підставі п. «а» ст. 99
ЗК України - 7 кв. м для проходу по
земельній ділянці до загального лазу
на горище будинку.

Згідно заяв ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 ОСОБА_8, ОСОБА_11, яка діє від себе
та від своєї неповнолітньої дочки
ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, останні після
проведення експертизи в справі визнали
позовні вимоги позивача ОСОБА_4 (а.с.117 -
134).

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України
учасник спільної часткової власності
має право вимагати виділення належної
йому частки із складу земельної
ділянки як окремо, так і разом з іншими
учасниками, які вимагають виділення, а
у разі неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.

Ч. ч. 1, 4 ст. 98 ЗК України передбачають, що
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками);
земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Стаття 99 ЗК України передбачає, що
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення, зокрема, таких земельних
сервітутів: п. «а» - право проходу та
проїзду на велосипеді; п. «б» - право
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій.

Суд, вирішуючи спір, а потім
роз'яснюючи рішення суду, виходив з
того, що всі співвласники земельної
ділянки погодились на виділення
частки земельної ділянки позивачці
згідно варіанту, запропонованого
висновком будівельно-технічної
експертизи, який передбачав
встановлення, зокрема, земельного
сервітуту ОСОБА_3 для обслуговування
водопроводу. В ухвалі від 29 листопада
2013 року суд зазначив, що встановлення
для неї земельного сервітуту з правом
проходу та проїзду на велосипеді по
ділянці позивачки буде зміною судового
рішення.

Експерт в засіданні апеляційного суду
пояснив, що при проведенні експертизи
врахував матеріали інвентаризаційної
справи на домоволодіння, зокрема,
викопіювання з будівельного кварталу,
з яких вбачається, що за вказаним
домоволодінням раніше рахувалась
земельна ділянка більшого розміру - 1096
кв. м (а.с.95), при цьому всі співвласники
мали окремі виходи з домоволодіння. При
передачі землі у приватну власність
на підставі ст. 121 ЗК України було
передано 0, 1000 га, решта землі не була
приватизована, залишилась у
комунальній власності, нею
користуються всі співвласники
домоволодіння та інші особи.
Можливість облаштування окремих
виходів з домоволодіння та заїзду для
співвласників залишилось і на
сьогодні, а тому він склав висновок
експертизи з врахуванням розташування
квартир в будинку та господарських
будівель, належних кожному
співвласнику, необхідності
встановлення земельних сервітутів
саме для обслуговування комунікацій,
вже наявних на території спірної
земельної ділянки. Інші запитання
перед експертом не ставились.

Інші вимоги, в тому числі і зустрічні, в
справі не заявлялись, а тому доводи
скарги про те, що рішення суду є
незаконним в частині встановлення
сервітуту відповідачці саме для
обслуговування водопроводу, є
безпідставними.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачка довела в справі
обгрунтованість свого позову.

Рішення суду узгоджується з принципом
диспозитивності, встановленим ст. 11 ЦПК
України, згідно ч. 1 якої суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідач не навела у апеляційній
скарзі фактів, які б підтвердили
необґрунтованість рішення суду в
оскаржуваній частині, свідчили б про
наявність підстав для задоволення
скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 13 вересня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -