Справа №490/6498/13-ц 27.02.2014 27.02.2014 27.02.2014
Провадження №22-ц/784/557/14
Головуючий першої інстанції Гуденко
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, представника
відповідача Гриненко Т.В. і третьої
особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк ,,Фідокомбанк" (далі - Фідокомбанк)
і ОСОБА_2 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18
грудня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до
Фідокомбанку про визнання недійсними
договорів кредиту та іпотеки,
застосування наслідків їх недійсності,
стягнення моральної і матеріальної
шкоди та зустрічним позовом
Фідокомбанку до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з пізніше уточненим позовом до
Фідокомбанку, в якому остаточно просив:
визнати недійсними, укладені ним з
відповідачем, договори іпотеки від 9
серпня 2007 року та від 2 грудня 2010
року, кредитний договір № 3770 від 9
серпня 2007 року і дві додаткові угоди до
цього договору від 2 жовтня 2010 року та
від 30 січня 2012 року як такі, що не
відповідали вимогам закону на час їх
укладення; стягнути з відповідача, як
безпідставно набуті, сплачені ним по
кредитному договору 456 57 грн. 36 коп., 82182
грн. 84 коп. процентів за користування
чужими грошима та 100 000 грн. моральної
шкоди.

16 вересня 2013 року Фідокомбанк подав у
суд зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2
про стягнення 535 257 грн. 56 коп.
заборгованості за тим же кредитним
договором (еквівалент 66965,79 доларів
США), яка складається з заборгованості
за кредитом - 512 156 грн. 3 коп. (еквівалент
64 075,57 доларів США), заборгованості по
відсотках - 21403 грн. 82 коп. і 1697 грн. 72 коп.
пені за порушення строків повернення
кредиту.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 грудня 2013 року як
первісний, так і зустрічний позови,
задоволено частково.

Визнано недійсними:

- кредитний договір № 3770,
укладений 9 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та
ВАТ ,,Ерсте Банк", як правопопередником
Фідокомбанку, а також першу та другу
Додаткові угоду до вказаного
кредитного договору від 2 жовтня 2010
року та 30 січня 2012 року;

- договір іпотеки двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений 9 серпня 2007
року між ОСОБА_2 та ПАТ ,,Ерсте Банк", як
правопопередником Фідокомбанку;

- договір іпотеки магазину промислових
товарів по АДРЕСА_2, укладений 2 грудня
2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ ,,Ерсте Банк",
як правопопередником Фідокомбанку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Фідокомбанку 117 600 грн. (що еквівалентно
14 700 доларів США) залишку тіла кредиту
за кредитним договором № 3770 від 9
серпня 2007 року. Вирішено питання
розподілу судових витрат. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на необґрунтованість
рішення в частині відмови в
задоволенні його позовних вимог і в
частині задоволення зустрічного
позову, просив рішення в цій частині
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення всіх його позовних вимог
та відмову в задоволенні зустрічного
позову банку.

В своїй апеляційній скарзі представник
відповідача посилався на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального і процесуального права,
а тому просив рішення скасувати
повністю і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні первісного
позову та задоволенні зустрічних
позовних вимог банку.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з недійсності всіх
укладених сторонами спірних договорів,
а тому застосував правові наслідки
недійсності цих правочинів.

Між тим, не з усіма висновками
місцевого суду можна погодитись.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
9 серпня 2007 року ВАТ ,,Ерсте Банк"
(правопопередник Фідокомбанку) і
ОСОБА_2 уклали кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав 69 700
дол. США кредиту строком до 8 серпня 2027
року під 12 % річних для придбання
двокімнатної № 8 по вул. Декабристів, 13,
у м. Миколаєві (далі - спірна квартира).

9 серпня 2007 року ОСОБА_2, за нотаріально
посвідченим договором купівлі -
продажу, придбав у ОСОБА_7 спірну
квартиру за 440 453 грн.

В той же день, для забезпечення
виконання позичальником зазначеного
кредитного договору, між сторонами був
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки, за яким позивач
передав в іпотеку банку спірну
квартиру.

Рішеннями Миколаївського
міськвиконкому від 27 і 28 листопада 2007
року ОСОБА_2 дозволено проведення
проектних і ремонтно-будівельних робіт
по переобладнанню спірної квартири в
нежитлове приміщення (для розміщення
магазину промислових товарів) і надано
цьому приміщенню нову адресу: АДРЕСА_2
(далі - магазин).

6 січня 2009 року позивач отримав
свідоцтво про право власності на
вказану нерухомість і провів її
державну реєстрацію.

2 грудня 2010 року сторони підписали
додаткову угоду № 1 до кредитного
договору та уклали новий договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського
нотаріального округу ОСОБА_8, на
забезпечення того ж кредитного
договору, за якими предметом іпотеки
тепер став названий магазин.

30 січня 2012 року сторони підписали
додаткову угоду № 2 до кредитного
договору про збільшення загального
розмір кредиту на 4169,81 дол. США (суму
прострочених платежів за відсотками)
та про те, що заборгованість позивача
за кредитом на цей день становить 65184,48
дол. США.

Між тим, до укладення вищевказаних
договорів, спірна квартира належала
ОСОБА_5, яка 10 березня 2004 року придбала
її у ОСОБА_9.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 16 грудня 2005 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 7 квітня 2006 року, договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений між ОСОБА_9 і ОСОБА_5, в
частині покупця визнано недійсним і
визначено покупцем ОСОБА_7, яка 23 лютого
2007 року отримала свідоцтво про право
власності на цю нерухомість.

Проте рішенням Верховного Суду України
від 28 жовтня 2009 року зазначене рішення
місцевого суду від 16 грудня 2005 року та
ухвала апеляційного суду від 7 квітня
2006 року скасовані, а по справі ухвалено
нове рішення, яким у задоволені позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про визнання
договору купівлі - продажу частково
недійсним.

Таким чином, під час касаційного
провадження, відкритого 7 листопада 2007
року і закінченого 28 жовтня 2009 року,
ОСОБА_7 продала 9 липня 2007 року ОСОБА_2
спірну квартиру, яка на день ухвалення
рішення Верховним Судом України вже
була переобладнана позивачем у магазин
з отриманням свідоцтва про право
власності на нього.

Затим, рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня
2012 року частково задоволено позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування
спірної квартири. У цій справі як третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог, приймав участь ПАТ ,,Ерсте банк".

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 6 грудня 2012
року назване рішення місцевого суду
від 4 жовтня 2012 року змінено в частині
витребування майна. У ОСОБА_2
витребувано і передано ОСОБА_5 спірну
квартиру, переведену в магазин на
підставі рішення Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 26
вересня 2008 року за № 1834.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня 2013
року відмовлено в задоволені
касаційних скарг ОСОБА_2 і ПАТ ,,Ерсте
Банк" на вказані рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 4 жовтня
2012 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 6 грудня 2012
року.

Отже, названими судовими рішеннями
встановлено незаконність переходу
права власності на спірну квартиру до
ОСОБА_7, а потім і до ОСОБА_2 і, як
наслідок, ця нерухомість повернута
ОСОБА_5, яка не виступала майновим
поручителем по спірному кредитному
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою,
третьою - п'ятою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 575 ЦК України окремим видом
застави, як виду забезпечення
виконання зобов'язань, є іпотека, тобто
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Змістовний аналіз ст. ст. 1, 5 і 17 Закону
України ,,Про іпотеку" від 5
червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV)
вказує на те, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника.

Предметом іпотеки може бути об'єкт
нерухомого майна, який належить
іпотекодавцю-фізичній особі на праві
власності. Іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору. Вона
припиняється, зокрема: у разі
припинення основного зобов'язання,
закінчення строку дії іпотечного
договору або визнання іпотечного
договору недійсним.

Правильно встановивши, незаконність
переходу права власності на спірну
квартиру, яка в наступному була
переобладнана в магазин, до ОСОБА_2, а
потім її повернення за рішенням суду у
власність ОСОБА_5, яка не була майновим
поручителем по спірному кредитному
договору, суд першої інстанції ухвалив
обґрунтоване рішення про недійсність
указаних іпотечних договорів.

Також вірно місцевий суд відмовив у
відшкодуванні моральної школи,
оскільки ні нормативні акти, які
регулюють спірні правовідносини, ні
укладені сторонами договори, такого
відшкодування не передбачено.

Не викликає заперечень і рішення суду в
частині відмови у стягнення збитків,
оскільки позивач не довів, що банк
укладенням кредитного та іпотечного
договорів, а потім виконанням цих
договорів, заподіяв йому шкоду.

У той же час, питання втрати позивачем
спірної нерухомості, на переобладнання
якої він потратив свої і кредитні
кошти, не може вирішуватись у даній
справі, оскільки не є предметом даних
позовів.

Ця частина оскарженого рішення
ухвалена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому не підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками місцевого суду
щодо недійсності спірного кредитного
договору, які ґрунтуються на тому, що
внаслідок недійсності іпотечних
договорів, які забезпечували кредитний
договір, останній теж втрачає
дійсність.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, 1) припинення
зобов'язання 2) зміна умов зобов'язання;
3) сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України
встановлено, за кредитним договором
банк (кредитодавець) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
установлених договором, а позичальник -
повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту також встановлені Законом
України „Про захист прав споживачів"
від 12 травня 1991 року (з наступними
змінами).

Отже, укладення кредитного договору не
виключається і без забезпечення
виконання цього зобов'язання
позичальником, оскільки це є предметом
домовленостей сторін та їх довіри одне
одному.

Однак, ні спірний кредитний договір, ні
вказані нормативні акти, ні Рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року у справі про захист
прав споживачів кредитних послуг, на
яке посилався місцевий суд, не містять
положень і не вказують на те, що
дійсність спірного кредитного
договору залежить від дійсності його
забезпечення (застави, іпотеки, поруки
тощо). Натомість, іпотека припиняється,
зокрема, у разі визнання кредитного
договору недійсним.

За таких обставин, відповідно до
пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
оскаржене рішення в частині визнання
недійсним кредитного договору та
відмови в задоволенні зустрічного
позову підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
вимог щодо недійсності кредитного
договору та задоволенні вимог банку
про стягнення з відповідача кредитної
заборгованості.

Згідно укладеної сторонами 30 січня 2012
року додаткової угоду № 2 до кредитного
договору загальний розмір кредиту
збільшився на 4169,81 дол. США (суму
прострочених платежів за відсотками). А
загальна заборгованість Позичальника
за кредитом на цей день становила 65184,48
дол. США, яку він зобов'язався погашати
відповідно до узгодженого сторонами
графіку платежів.

Однак, з грудня 2012 року ОСОБА_2 кредит не
погашає, а тому станом на 20 березня 2013
року він має заборгованість,
складовими частинами якої є: 512 156 грн. 3
коп. (еквівалент 64075,57 дол. США) -
заборгованості за кредитом, 21405 грн. 82
коп. (еквівалент 2677,82 дол. США) -
заборгованості по відсотках і 1687 грн. 72
коп. пені.

Відповідно до п. 6.5 спірного кредитного
договору банк має право достроково
вимагати від позичальника погашення
заборгованості за кредитом і
відсотками та нараховувати пеню за
невиконання умов договору. В зв'язку з
чим колегія суддів дійшла висновку, що
зустрічний позов банку є
обґрунтованим, доведеним і таким, що
підлягає задоволенню.

Наслідком ухвалення нового рішення,
відповідно до ст. 88 ЦПК України, є
присудження до стягнення з позивача на
користь відповідача 5470 грн. 30 коп.
судових витрат пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, з
урахуванням часткового задоволення
первісного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313 - 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк ,,Фідокомбанк" і ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 грудня 2013 року в
частині відмови у відшкодуванні
матеріальної і моральної шкоди, а також
визнання недійсним договорів іпотеки:
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
укладених 9 серпня 2007 року і 2 грудня 2010
року між ОСОБА_2 та ПАТ ,,Ерсте Банк", як
правопопередником Фідокомбанку, -
залишити без змін.

В іншій частині вказане рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Фідокомбанку про визнання
недійсними кредитного договору від 9
серпня 2007 року і додаткових угод до
нього від 2 грудня 2010 року та від 30 січня
2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
акціонерного товариства комерційний
банк ,,Фідокомбанк" 535 257 грн. 56 коп.
заборгованості по кредитному договору,
укладеному 9 серпня 2007 року між ВАТ
,,Ерсте Банк", правонаступником якого є
Фідокомбанк, і ОСОБА_2, станом на 20
березня 2013 року, складовими частинами
якої є: 512 156 грн. 3 коп. (еквівалент
64075,57 дол. США) - заборгованості за
кредитом, 21405 грн. 82 коп. (еквівалент 2677,82
дол. США) - заборгованості по відсотках
і 1687 грн. 72 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
акціонерного товариства комерційний
банк ,,Фідокомбанк" 5470 грн. 30 коп.
судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: