Провадження № 2/344/607/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

05 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом КП «Єдиний розрахунковий
центр» до ОСОБА_2 про визнання договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, укладеним на підставі
нормативного акту обов'язкової дії,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Єдиний
розрахунковий центр» звернулося з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії, стягнення судових
витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що відповідач проживає за
адресою: АДРЕСА_1 та користується
послугами, які надаються позивачем та
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» є
споживачем послуг, оскільки їх отримує.
Відповідно до рішення
Івано-Франківської міської ради «Про
організацію та забезпечення роботи
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х,
позивача визначено виконавцем послуг з
01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій; з
управління будинком, спорудою або
групою будинків; з ремонту приміщень,
будинків, споруд. На підставі рішення
від 02.06.2011р. КП «Єдиний розрахунковий
центр» після прийняття будинку АДРЕСА_1
на баланс (01.04.2012р.) почав виконувати
послуги відповідно до структури
періодичності та строків їх надання,
затверджених рішенням
Івано-Франківської міської ради №383-14
від 15.09.2011р. (зі змінами та
доповненнями). Перед початком надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, слугувало
здійснення всіх залежних від позивача
дій, які полягали в укладенні договору
«Про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій» у спосіб передбачений ст. 634
ЦК України, як договір приєднання, а
саме: здійснено публікацію даного
договору в офіційному виданні
«Західний кур'єр» від 29.09.2011р. та на
сайті www.domivka.if.ua, крім цього відкрито
особовий рахунок та направлено на
адресу відповідача претензії про
несплату за послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та необхідність укладення
відповідного договору. Протягом
періоду з 01.04.2012р. по час звернення до
суду актів-претензій з приводу
ненадання чи неналежного надання
послуг від відповідача не надходило.
Оскільки сторони тривалий час
виконують конклюдентні дії, а саме: КП
«Єдиний розрахунковий центр» виконує
свої обов'язки , визначені
законодавством України стосовно
житлово-комунальних послуг і надає
споживачам послуги з утримання будинку
і споруд та прибудинкової території, а
відповідач отримує ці послуги, не
відмовилася від їх надання, тому
позивач вважає, що між сторонами
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і тому просить
позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав посилаючись
на викладені в ньому обставини, крім
цього суду пояснив, що договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
цілком відповідає типовому договору
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009р. №529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій», в
подальшому подав клопотання про
розгляд справи без участі представника
позивача, проти винесення заочного
рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1
ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а позивач подав достатньо
матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов слід задовольнити виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення
Івано-Франківської міської ради «Про
організацію та забезпечення роботи
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х
позивача визначено виконавцем послуг з
01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій; з
управління будинком, спорудою або
групою будинків; з ремонту приміщень,
будинків, споруд (а.с.35).

Будинок, який знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1, в якому проживає
відповідач як уповноважений власник
квартири, згідно довідки про склад
сім'ї №02-02/1532 від 05.08.2013 року (а.с.14),
віднесено до переліку будинків, щодо
яких позивач надає послуги з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій, що підтверджується актом
прийняття-передачі об'єкта з
управління в управління (на баланс)
01.04.2012 року (а.с.34).

Перед початком надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, та після
цього слугувало здійснення всіх
залежних від позивача дій, які полягали
в укладенні договору «Про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» у спосіб
передбачений ст. 634 ЦК України, як
договір приєднання, а саме: здійснено
публікацію суті житлово-комунальної
реформи та даного договору в
офіційному виданні «Західний кур'єр»
від 29.09.2011р. (а.с.6-9) та на сайті www.domivka.if.ua.

Згідно зі ст. 60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В судовому
засіданні відповідачем не було надано
суду підтверджуючих доказів того, що
вона відмовилася від отримання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, подавши
відповідну заяву до позивача.

Так як відповідач належних дій не
вчиняв, та продовжував отримувати
вказані послуги, такі дії відповідно до
ч. 1 ст. 11 ЦК України, продовжують
цивільні права та обов'язки сторін.
Тобто можна вважати, що відповідач з
моменту взяття будинку позивачем в
управління отримує від нього послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, тобто сторони
знаходяться у фактичних договірних
відносинах. Отже, обидві сторони у цих
відносинах мають певні права та
обов'язки, а саме, позивач зобов'язаний
надавати споживачеві вказані послуги,
а відповідач зобов'язаний сплачувати
кошти за отримані послуги.

Окрім того, як вбачається з довідки про
розрахунок за надані послуги ОСОБА_2 за
період з квітня 2012 р. по серпень 2013р.,
відповідач не оплатив за надані
послуги (а.с.15).

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначає Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року.

Відповідно до вказаного закону, термін
«житлово-комунальні послуги»
визначається як результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування у жилих та нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків зокрема є договори та інші
правочини.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 та підпунктом 3п. 2 ст.
21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний укласти Договір на
виконавців житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового Договору.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками даних відносин є:
власник, споживач, виконавець,
виробник.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відповідач отримує житлово-комунальні
послуги, тобто є споживачем
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач має право укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Відповідно до ч. 2 ст.
21 Закону, виконавець зобов'язаний
підготувати та укласти зі споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.ст. 642
- 643 ЦК України.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору ЦК
України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627
цього Кодексу при укладенні договору,
виборі контрагентів, визначенні умов
договору сторони не можуть діяти
всупереч положенням цього Кодексу та
інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Статті 20, 21 цього Закону
визначають обов'язки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 -IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій»(далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст. 19 -21 Закону № 1875 -IV від 24
червня 2004 року, постанови № 529
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Разом з позовною заявою до суду
позивачем був наданий договір «Про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»,
підготовлений КП «Єдиний
розрахунковий центр» (а.с.10-12).

Дослідивши вищевказаний договір, суд
приходить до висновку, що він
відповідає типовому договору, а тому
відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 -IV від 24 червня
2004 року.

Разом з тим, за положенням ст. 4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, меж здійснення особою
цивільних прав і виконання цивільних
обов'язків суд приходить до висновку
про те, що в разі невизнання
відповідачем (споживачем) права
позивача (виконавця) послуг на
укладення договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Враховуючи формулювання позовних
вимог із зазначенням дати укладення
договору в минулому часі, що фактично є
проханням визнати його укладеним,
враховуючи вищезазначені положення
закону, суд приходить до висновку про
задоволення позову шляхом визнання
договору укладеним, що також
відповідає принципу публічності
цивільного процесуального права.

Керуючись ст.ст. 12-15, 322, 382, 630, 634, 640, 643 ЦК
України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п. 7
«Правил користування приміщеннями у
житлових будинках, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24.01.2006р. № 45, Постановою Кабінету
Міністрів України № 529 від 20.05.2009р. «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»,
ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати договір про надання послуг з
утримання будинків та і споруд та
прибудинкових територій укладеним з
жовтня 2011 року між КП «Єдиний
розрахунковий центр» та ОСОБА_2, що
мешкає за адресою АДРЕСА_1, на підставі
нормативного акту обов'язкової дії.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
жительки АДРЕСА_1, на користь КП «Єдиний
розрахунковий центр»,
м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 9,
, витрати по сплаті
судового збору в сумі 114,70 грн.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 11 березня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.