АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/1647/14 р.
Головуючий 1 інстанції
Доповідач: Коваленко
Категорія: стягнення суми
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м.Харкова
від 11 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
зобов'язання повернути грошові кошти, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_1 про
зобов'язання повернути грошові кошти.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те ,що автомобіль марки ЗАЗ, моделі
DAEWOO Т 13110Я, р. н. НОМЕР_1, згідно до
облікових даних ВРЕР № 2
ГУМВСУ Харківської області, належить
ОСОБА_3

Останній, відповідно до довіреності
від 30.09.2010 р., посвідченою приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, уповноважив
ОСОБА_1 бути його представником в
установах та підрозділах МВС України,
інших установах, підприємствах та
організаціях з усіх, без винятку
питань, пов'язаних з експлуатацією,
керуванням користуванням та
розпорядженням належного йому
автомобіля.

Діючи в межах наданих повноважень,
реалізуючи делеговані їй права,15.10.2012
р. ОСОБА_1, від імені ОСОБА_3, по
праву передоручення видала
довіреність, якою уповноважила його на
проведення ремонту автомобіля, його
експлуатацію та інше з правом
представлення інтересів у органах ДАЇ.

За вказаний, фактично куплений
автомобіль, він передав ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 29000 тисяч гривень, а
відповідач передала йому свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу і
автомобіль з ключами, про що видала
відповідну розписку від 15.10.2012 р.
Договір купівлі-продажу на автомобіль
марки ЗАЗ, моделі DAEWOO Т 13110, р.н. НОМЕР_1
вони з відповідачем домовилися
оформити письмово пізніше. Він
користувався автомобілем до 15.01.2013 р.,
після чого автомобіль був вилучений
працівниками ДАЇ за борги ОСОБА_3, за
яким автомобіль обліковується в
органах ДАЇ по цей час.

06.03.2013 р. він звернувся до Київського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_1 І,Ю. про визнання довіреності
від 15.10.2012 р. удаваною, визнання
договору купівлі-продажу автомобіля
марки ЗАЗ, моделі DAEWOO 13110, р.н. НОМЕР_1 від
15.10.2012 р., укладеним між ним та ОСОБА_1, та
про визнання права власності на
автомобіль.

В процесі розгляду справи відповідачка
неодноразово підтверджувала як факт
наявності між ними договору на
подальше оформлення продажу
автомобіля так і сам факт передачі та
отримання нею від позивача за продаж
автомобіля 29000 грн.

Не зважаючи на це, рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 28 травня
2013 р. в задоволенні позовних вимог було
відмовлено, оскільки, як зазначав суд,
довіреність на право користування та
розпорядження майном не свідчить про
укладення сторонами договору
купівлі-продажу. Судом встановлено, що
на примусовому виконанні в Головному
управлінні юстиції знаходиться на
виконанні виконавчий лист про
стягнення заборгованості з боржника
ОСОБА_3, за яким зареєстровано спірний
автомобіль на користь ПАТ «АБ
Укргазбанк». Постановою державного
виконавця було накладено арешт на все
майно боржника та оголошено майно у
розшук. Згідно даних ДАІ спірний
автомобіль марки ЗАЗ, модель DAEWOO Т 13110,
р.н. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3, у
зв'язку з чим він також був оголошений у
розшук та накладений па автомобіль
арешт.

Таким чином, ОСОБА_1, отримавши від
нього 29 000 грн., набула зазначені кошти
без відповідної правової підстави, а
тому повинна повернути їх у повному
обсязі.

В зв'язку з цим просив зобов'язати
ОСОБА_1 повернути грошові кошти в сумі
29000 грн.

Відповідач проти позову заперечувала
та надала письмові та усні заперечення,
згідно яких, вона, діючи на підставі
довіреності від 30.09.2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_4, діючи від імені довірителя
ОСОБА_3, фактично здійснила на його
користь продаж належного ОСОБА_3
автомобіля ЗАЗ державний номер НОМЕР_1
за суму 29 000, 00 грн.

Згідно до статті 244 Цивільного кодексу
України, довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

У відповідності до положень статті 237
ЦК України - представництвом є
правовідносини, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

Згідно до статті 239 ЦК України -
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Отже, належними сторонами у
правовідносинах купівлі-продажу (як це
вважає позивач ОСОБА_2, є: ОСОБА_3
(від імені якого та на підставі
довіреності діяла відповідач ОСОБА_1)
як продавець й, відповідно, позивач
ОСОБА_2 як покупець у правочині.

Відповідно, позов ОСОБА_2, заявлений до
ОСОБА_1 повинен бути пред'явлений до
ОСОБА_3 як первісного власника спірного
автомобіля ЗАЗ державний номер НОМЕР_1
Відтак, належним відповідачем у справі
є ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 11 грудня 2013 року позов
задоволено і зобов'язано ОСОБА_1
повернути ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 29000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 405 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення ,яким відмовити в
позові, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст..1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Як встановлено судом і не оспорюється
сторонами, автомобіль марки ЗАЗ, моделі
DAEWOO Т 13110Я, р. н. НОМЕР_1, згідно до
облікових даних ВРЕР № 2
ГУМВСУ Харківської області, належить
ОСОБА_3

Останній, відповідно до довіреності
від 30.09.2010 р., посвідченою приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, уповноважив
ОСОБА_1 бути його представником в
установах та підрозділах МВС України,
інших установах, підприємствах та
організаціях з усіх, без винятку
питань, пов'язаних з експлуатацією,
керуванням користуванням та
розпорядженням належного йому
автомобіля.

Діючи в межах наданих повноважень,
реалізуючи делеговані їй права,15.10.2012
р. ОСОБА_1, від імені ОСОБА_3, по
праву передоручення видала
довіреність, якою уповноважила
позивача на проведення ремонту
автомобіля, його експлуатацію та інше з
правом представлення інтересів у
органах ДАЇ.

За вказаний, фактично куплений
автомобіль, позивач передав ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 29000 тисяч
гривень, а відповідач передала йому
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу і автомобіль з
ключами, про що видала відповідну
розписку від 15.10.2012 р.

Договір купівлі-продажу на автомобіль
марки ЗАЗ, моделі DAEWOO Т 13110, р.н. НОМЕР_1
сторони домовилися оформити письмово
пізніше.

ОСОБА_2 користувався автомобілем до
15.01.2013 р., після чого автомобіль був
вилучений працівниками ДАЇ за борги
ОСОБА_3, за яким автомобіль
обліковується в органах ДАЇ по цей час.

06.03.2013 р. позивач звернувся до
Київського районного суду м. Харкова з
позовом до ОСОБА_1 про визнання
довіреності від 15.10.2012 р. удаваною,
визнання договору купівлі-продажу
автомобіля марки ЗАЗ, моделі DAEWOO 13110,
р.н. НОМЕР_1 від 15.10.2012 р., укладеним між
ним та ОСОБА_1, та про визнання права
власності на автомобіль.

В процесі розгляду справи відповідачка
неодноразово підтверджувала як факт
наявності між ними договору на
подальше оформлення продажу
автомобіля так і сам факт передачі та
отримання нею від позивача за продаж
автомобіля 29000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 28 травня 2013 р. в задоволенні
позовних вимог було відмовлено. (а.с.5-6).

Із тексту зазначеного рішення суду
вбачається, що на примусовому
виконанні в Головному управлінні
юстиції знаходиться на виконанні
виконавчий лист про стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_3, за
яким зареєстровано спірний автомобіль
на користь ПАТ «Укргазбанк».
Постановою державного виконавця було
накладено арешт на все майно боржника
та оголошено майно у розшук. Згідно
даних ДАІ спірний автомобіль марки ЗАЗ,
модель DAEWOO Т 13110, р.н. НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_3, у зв'язку з
чим він також був оголошений у розшук
та накладений на автомобіль арешт.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає ,що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що ОСОБА_1 фактично
отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 29000
гривень за продаж спірного автомобілю,
договір купівлі-продажу автомобілю
укладений не був, тому вона зобов'язана
повернути цю суму грошей позивачу.

Користуватися даним автомобілем
позивач не міг, оскільки він був в нього
вилучений, так як на нього був
накладений арешт.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що
він звернувся до суду із позовом про
зобов'язання повернути грошові кошти
,отже ,і рішення суду ухвалено саме про
зобов'язання відповідачки повернути
грошові кошти позивачу.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 11 грудня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -