Ухвала іменем україни 07 травня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,Карпенко С.О.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті Кривому
Розі ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, Житлово-будівельний
кооператив «Рассвет-18», про визнання
права власності на частину квартири,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування; за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті Кривому
Розі ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Житлово-будівельний кооператив
«Рассвет-18», про визнання права
власності на частину квартири, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті Кривому
Розі ради, треті особи:
Житлово-будівельний кооператив
«Рассвет-18» (далі −? ЖБК «Рассвет-18»),
ОСОБА_8, про визнання права власності на
частину квартири, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування.

На обґрунтування
позову зазначила, що з 1981 року вони
проживали з ОСОБА_11 однією сім'єю, а 15
січня 1988 року ними було зареєстровано
шлюб. У період перебування в
зареєстрованому шлюбі у них народилось
двоє дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 До шлюбу з
нею її чоловік ОСОБА_11 вступив до ЖБК
«Рассвет-18», вніс перший внесок, однак у
подальшому вони сплатили повністю пай
та стали власниками квартири. Після
смерті її чоловіка ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина. Вона
як дружина та їх сини: ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
є спадкоємцями першої черги, крім того
у померлого є дочка від першого шлюбу,
ОСОБА_5, яка також є його спадкоємицею,
вважає, що кожному спадкоємцю належить
четверта частина спадкового майна.
Нотаріусом було відмовлено їй у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку з тим, що відсутній
правовстановлюючий документ про право
власності на квартиру.

Уточнивши позовні
вимоги, позивач просила суд встановити
факт прийняття нею спадщини після
смерті ОСОБА_11, визнати за нею право
власності на 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, як співвласника; визнати за
нею право власності на Ѕ частини
зазначеної квартири в порядку
спадкування, визнати за ОСОБА_5 право
власності на 1/6 частини вказаної
квартири в порядку спадкування.

У травні 2010 року ОСОБА_8
звернулася з позовом до відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті Кривому
Розі ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ЖБК «Рассвет-18», про визнання права
власності на частку в праві власності
на квартиру.

В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що 31 грудня

1971 року вони уклали шлюб з ОСОБА_11, який
було розірвано

18 червня 1987 року. В період шлюбу, а саме,
27 жовтня 1977 року, вони з метою отримання
у власність кооперативної квартири
АДРЕСА_1, зробили перший внесок до ЖБК
«Рассвет-18» у розмірі 3 600 крб від повної
вартості квартири, яка становила 7 603
крб. ОСОБА_11 став членом ЖБК «Рассвет-18»
і їм було надано у власність зазначену
вище кооперативну квартиру. В період з
1981 року по 1987 року ними було сплачено ще
1 620 крб, що фактично становить ѕ частки
спірної квартири.

Уточнивши позовні
вимоги, просила суд визнати, що їй
належить 3/8 частини квартири у
паєнагромадженні у виплаті внеску за
квартиру АДРЕСА_1, та визнати за нею
право власності на 3/8 частини вказаної
квартири.

Ухвалою
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу

від 30 серпня 2010 року цивільну справу в
частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо
відповідачів у справі ОСОБА_10 та ОСОБА_9
залишено без розгляду в зв'язку з
відмовою позивача від частини позовних
вимог.

Ухвалою
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу

від 02 березня 2011 року позовні вимоги
ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті Кривому
Розі ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ЖБК «Рассвет-18», про
встановлення факту прийняття спадщини
залишено без розгляду.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 березня 2011 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області

від 15 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції від 02 березня 2011 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог

ОСОБА_8 скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8
задоволено.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 3/8
частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1
відповідно до належних їй 3/8 частки у
паєнагромадженні.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
районного суду, обґрунтовуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 3
ст. 335 ЦПК України суд не обмежений
доводами касаційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого в цій частині
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що позивач не ставила вимоги про
визнання права власності за ОСОБА_11, а
також не просила визнати спірну
квартиру спільною сумісною власністю
подружжя, постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії не
оскаржила, за таких обставин суд дійшов
висновку про те, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 та
ухваливши в цій частині нове рішення,
яким частково задовольнив позов,
виходив із того, що позивачем строк
позовної давності не пропущено, пай
внесений подружжям у
житлово-будівельний кооператив у
період їх перебування у офіційному
шлюбі з 31 грудня 1971 року по 18 червня 1987
року за рахунок спільних коштів є їх
спільною сумісною власністю. За таких
обставин суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги про визнання права
власності за ОСОБА_8 на 3/8 частини
спірної квартири у паєнагромадженні
підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Судами встановлено, що з 31 грудня 1971
року по 18 червня

1987 рік ОСОБА_8 та ОСОБА_11 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а. с. 62, 63, т. 1).
Від шлюбу у них народилася дочка

ОСОБА_5 17 лютого 1980 року ОСОБА_11 на
підставі рішення виконкому
Саксаганської Ради народних депутатів
м. Кривого Рогу від 01 лютого 1980 року № 49
отримав ордер № 794 на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 18, т. 1).

Згідно з довідкою від 25
червня 2009 року, виданою ЖБК «Рассвет-18»,
перший внесок за кооперативну квартиру
АДРЕСА_1, було сплачено у жовтні 1977 року
у розмірі 3 600 крб, останній - у грудні 1991
року. Повна вартість квартири
становила 7 603 крб (а. с. 65, т. 1).

15 січня 1988 року ОСОБА_11
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а. с. 26). За
час сумісного проживання з ОСОБА_4 без
реєстрації шлюбу у них народилися сини:
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а. с. 10−?15,
т.1).ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер (а. с. 28, т1).

Відповідно до
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 11 серпня 2009 року №
2410/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом у зв'язку з відсутністю права
власності на спадкове майно (а. с. 16, т. 1).

Таким чином, відкриття спадщини на
кооперативну квартиру й прийняття її
спадкоємцями мало місце до введення в
дію ЦК України 2004 року, а тому до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми ЦК Української РСР
1963 року та положення Закону України
«Про власність» від 07 лютого 1991 року,
який набрав чинності 15 квітня 1991 року.

Відповідно до підпункту «и» п. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооператив» зазначено, що до повної
сплати пайового внеску за квартиру суд
вирішує питання про право власності на
частку в паєнагромадженні, а після
завершення сплати −? про право на
частку в праві власності на квартиру
залежно від належної особі частки у
паєнагромадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15,
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»
право власності на кооперативну
квартиру набувала не будь-яка особа,
яка здійснювала платежі в рахунок
пайових внесків, а тільки член ЖБК та
члени його сім'ї, які повністю внесли
пайовий внесок за квартиру, надану їм у
користування.

Крім того, відповідно
до ст. 17 Закону України «Про власність»,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, при внесенні
паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних
внаслідок сумісної праці члена
кооперативу, паєнагромадження, а після
повного внесення паю - квартири є
спільною сумісною власністю членів
сім'ї, якщо інше не встановлено
письмовою угодою сторін.

Відповідно до п. 11 б
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
при повному внесені пайових внесків за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані члену житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, у особи, яка має право на
частку в пайових внесках, виникає право
власності на відповідну частку
квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

З матеріалів справи
вбачається, що за період перебування у
зареєстрованому шлюбі ОСОБА_11 з ОСОБА_8
з 31 грудня 1971 року по 18 червня 1987 рік у
рахунок погашення платежів за спірну
квартиру (ЖБК «Рассвет-18») було
сплачено 5 625 крб, що становить 74 % повної
вартості квартири та складає ѕ частини
квартири (а. с. 65, т. 1).

Таким чином
апеляційний суд, встановивши зазначені
обставини та правильно визначивши
характер спірних правовідносин та
норми матеріального права, які
підлягають застосуванню, дійшов
висновку про визнання за ОСОБА_8 права
власності на 3/8 частини спірної
квартири з урахуванням пайових
внесків, сплачених подружжям з

1971 року по 1987 рік. Однак у порушення
вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд не дав ніякої правової оцінки
висновкам суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні первісного
позову ОСОБА_4 та їх обґрунтуванню,
залишивши в цій частині рішення суду
першої інстанції без змін, в результаті
чого спір до кінця вирішено не було.

Разом з тим відмова
суду першої інстанції у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в частині
визнання за нею права власності на
частину спірної квартири як за
спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 та
співвласника у паєнагромадженні, з тих
підстав, що позивач не ставила вимогу
до суду про визнання за ОСОБА_11
(померлим ІНФОРМАЦІЯ_1) права власності
на зазначену квартиру, є
необґрунтованою, оскільки такий спосіб
захисту як визнання права власності за
померлим законом не передбачений.
Натомість суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст.10, 212−?214 ЦПК
України не роз'яснив сторонам наслідки
вчинення чи не вчинення певних
процесуальних дій, не встановив та не
перевірив, які правовідносини виникли
у зв'язку із повним внесенням паю за
спірну кооперативну квартиру, за ким
має бути визнано право власності,
враховуючи, що ОСОБА_11 - член
кооперативу помер, хто із спадкоємців,
які прийняли спадщину у встановленому
на час виникнення спірних
правовідносин законодавством порядку,
має на це право, та чи заявлялись
відповідні у зв'язку з цим вимоги.

Апеляційний суд на
зазначене вище уваги не звернув,
висновків суду першої інстанції не
спростував та не навів у своєму рішенні
мотивів з яких залишив рішення суду
першої інстанції в цій частині без
змін.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, рішення судів першої та
апеляційної інстанції не можна вважати
законним та обґрунтованими, оскільки у
порушення вимог ст. ст. 212−?214 ЦПК
України судами не встановлено
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, спір до
кінця не вирішено, тому відповідно до
ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 березня 2011 року та
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: О.І. Євтушенко С.О. Карпенко О.М.
Ситнік Г.В. Юровська