Справа № 0907/6656/2012
Провадження № 22-ц/779/86/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Горблянського Я.Д., Горейко М.Д.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю представників: апелянта -
ОСОБА_2, відповідача - Ковальчука М.І.,
третьої особи - ОСОБА_4, заінтересованої
особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк», третіх осіб на стороні
позивача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, служби у
справах дітей виконкому
Івано-Франківської міської ради,
третьої особи без самостійних на
стороні відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», про визнання договору
іпотеки недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
19 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із зазначеним
позовом посилаючись на те, у 2007 році між
ОСОБА_8 та АКІБ «Укрсиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсиббанк», був укладений кредитний
договір, в забезпечення виконання
якого між ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ПАТ
«Укрсиббанк» укладено договір іпотеки
на квартиру АДРЕСА_1. Оскільки на час
передачі квартири в іпотеку і по даний
час, в даній квартирі проживає її
малолітній син ОСОБА_7, вважає, що даний
правочин є недійсним, так як службою у
справах дітей виконкому
Івано-Франківської міської ради не
надавався дозвіл на укладення договору
іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не було
досліджено ту обставину, що у квартирі
яка є предметом іпотеки і
співвласником якої вона є, разом з нею
проживала малолітня дитина з моменту
народження і по сьогоднішній день.

Апелянт також вказує, суд не дав оцінки
будинковій книзі, яку оглянув у
судовому засіданні, а також довідці про
її проживання в дані квартирі. Крім
того суд, вказуючи про те, що в
матеріалах справи є дві відмінні копії
будинкової книги, помилково не взяв до
уваги представлений в судове засідання
оригінал згаданого документу, де
підтверджується той факт, що на момент
укладення договору іпотеки вона разом
із неповнолітнім сином проживала у
зазначеній квартирі.

Вважає, також що судом не взято до уваги
і те, що при укладенні договору іпотеки
не було одержано згоди органу опіки та
піклування, що є порушенням інтересів
дитини.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просив про їх
задоволення.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечив, вважає її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим.

Представник третьої особи просив
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Представник служби у справах дітей
поклалась на розсуд суду.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
неповнолітня дитина майнових прав щодо
забезпеченої договором іпотеки
квартири не мала, а тому для укладення
цього договору дозвіл органу опіки та
піклування законом не вимагався.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.07.2007 року між ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений
кредитний договір, за умовами якого
надано кредит у розмірі 38000 доларів США,
що еквівалентно 191000 грн. зі сплатою 13,5%
за користування кредитом з терміном
повернення до 21.07.2017 року (а.с. 8-13). З
метою забезпечення виконання
зобовязання, 23.07.2007 року між ОСОБА_6 та
АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «Укрсиббанк», було
укладеного договір іпотеки,
посвідченого приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.6-7).
Предметом іпотеки є нерухоме майно -
трикімнатна квартира, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить в
рівних частках по 1/3 частині ОСОБА_8,
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва
про право власності на житло.

Згідно ч.2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», майно,
що є у спільній власності, може бути
передане в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

У відповідності до вимог п. 44 постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Із копії паспорта позивача серії
НОМЕР_1 (а.с.104), вбачається, що за адресою
АДРЕСА_1, ОСОБА_6 булла знята з обліку
29.05.2007 року, а зі змісту оспорюваного
договору (а.с. 6-7), який укладено 23.06.2007
року слідує, що ОСОБА_6 зареєстрована та
проживає за адресою АДРЕСА_2.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків(усиновлювачів)
або одного з них з ким вона проживає,
опікуна або місце знаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я , в якому вона проживає.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до переконання про те, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що на момент
укладення договору іпотеки в квартирі
по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 і її малолітня
дитина зареєстрованими не були, а
відтак, неповнолітній ОСОБА_7 не мав
права власності чи користування
предметом іпотеки, відповідно рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, колегія вважає законним і
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Я.Д. Горблянський

М.Д. Горейко