Єдиний унікальний номер 205/1166/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/205/2017/14

205/1166/14-ц

29 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської
Н.В.,

при секретарі
Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 10.02.2014р. звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. В своїй уточненій
позовній заяві просила суд: визнати за
нею право власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 13 456,00
грн.; визнати за відповідачем право
власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, вартістю 13 456,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що
позивач перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем з 10.10.1987р.
Фактично, шлюбно-сімейні відносини та
ведення спільного домашнього
господарства припинені з осені 2008р.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14.04.2009р. шлюб з
відповідачем було розірвано. В період
зареєстрованого шлюбу, 26.08.1998р. за
спільні кошти, на підставі договору
купівлі-продажу набуто спірне майно -
домоволодіння АДРЕСА_1, вартість якого
становила 26 912,00грн. Після розірвання
шлюбу, між позивачем та відповідачем
існувала усна домовленість про те, що
частка позивача на домоволодіння
залишиться дітям, їхньому спільному
сину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сину
позивача - інваліду 2 групи ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. На виконання цієї
домовленості, ОСОБА_4 проживав спільно
з батьком та був зареєстрований в
спірному домоволодінні, але з серпня
2013р. відповідач вигнав ОСОБА_4 з
вищевказаного домоволодіння, чим
порушив умови домовленості.

Позивач надала суду заяву з проханням
розглядати справу без її участі,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомив. Письмових заяв від нього не
надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у праві. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані та здобуті докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 10 жовтня 1987 року
Красногвардійським р/в ЗАГС м.
Дніпропетровська було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено.

В період сумісного шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 придбали домоволодіння
АДРЕСА_1, Договір купівлі- продажу
спірного домоволодіння
зареєстрований на ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за №
6617(а.с. 9). Вартість домоволодіння
становить 26 912,00грн. Домоволодіння
складається з: А-1 жилого будинку
житловою площею 45,7 кв.м.; Б-літня кухня;
В-вхід до погребу; Д-вхід до погребу;
Г-сарай; Е-вбиральня; И-сарай; Ж-гараж;
К,І-інші споруди; № 1-7 - огородження.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Згідно з ст.68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісні
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Після розірвання шлюбу, між позивачем
та відповідачем була укладена усна
домовленість про те, що частка позивача
на домоволодіння залишиться дітям,
їхньому спільному сину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сину позивача -
інваліду 2 групи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
На виконання цієї домовленості, ОСОБА_4
проживав спільно з відповідачем та був
зареєстрований в спірному
домоволодінні, але з серпня 2013р.
відповідач вигнав ОСОБА_4 з
вищевказаного домоволодіння, чим
порушив умови домовленості.

Згідно з ст.72 СК України до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відповідно до п.22 Пленуму Верховного
Суду України в постанові від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України.

Згідно з п.25 Пленуму Верховного Суду
України в постанові від 21.12.2007р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема не подільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст.71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Враховуючи те, що після розірвання
шлюбу між позивачем та відповідачем
існувала усна домовленість про те, що
частка позивача в спірному
домоволодінні переходить до їх
спільного сина ОСОБА_3 та сину позивача
ОСОБА_4 В підтвердження цієї
домовленості, ОСОБА_4, проживав в
вищевказаному домоволодінні до часу
коли відповідач в серпні 2013 року вигнав
його з будинку. Тому, відповідно до ст.72
СК позовна давність обчислюється від
дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

З огляду на вищевикладене та наведені
правові норми, враховуючи, що спірне
домоволодіння є спільною сумісною
власністю набуте подружжям під час
зареєстрованого шлюбу суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню,оскільки
ОСОБА_2 є власником спірного
домоволодіння .

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.60, 61, 65, 70 Сімейного кодексу
України, ст.ст.10-11, 59-60, 209, 212-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, Пленум Верховного Суду
України в постанові від 21.12.2007р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст.15, 16, ч.2
ст.372 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1 -
вартістю 13 456,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.В. Залімська