Номер провадження № 22-ц/785/3060/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні виділені матеріали з
цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та приватного підприємства
«ОСОБА_3» про стягнення боргу за
договором грошового займу, за
апеляційною скаргою приватного
підприємства «ОСОБА_3» на ухвалу
Ширяївського районного суду Одеської
області від 28. 08. 2013 р.,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ширяївського районного суду
Одеської області від 28. 08. 2013 р.
задоволено заяву ОСОБА_2 і з метою
забезпечення позову накладено арешт на
все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 та
приватного підприємства «ОСОБА_3» (далі
ПП «ОСОБА_3») та знаходиться у нього або
в інших осіб в межах 388048 грн.

В апеляційній скарзі ПП «ОСОБА_3» в
особі директора ПП «ОСОБА_3» ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
ухвали суду як незаконної з вказівкою
на порушення судом положень ст. 153 ч. 5
ЦПК України, п. п. 4, 6, ч. 3 п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12.
06. 2009 р. № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», п. п. 8, 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18. 12. 2009 р. № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», а також
вказано, що судом не вмотивовано в чому
полягає реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду та яким чином невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду в майбутньому.

В судовому засіданні ОСОБА_4,
представник ПП «ОСОБА_3», підтримав
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2
вважає ухвалу суду правильною.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання інших осіб, які
беруть участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується різними видами
забезпечення позову, в тому числі
накладенням арешту на майно, забороною
вчиняти певні дії. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом про
стягнення на її користь 328000 грн.
солідарно з ОСОБА_3 та ПП «ОСОБА_3» і
60048,4 грн. з ОСОБА_3 тому, що вказані
грошові суми відповідачі зобов'язані
їй сплатити за договорами грошового
займу від 05. 09. 2011 р. та 12. 09. 2011 р.,
укладеними між нею та ОСОБА_3, а ПП
«ОСОБА_3» є фінансовим і майновим
поручителем відповідача ОСОБА_3
відповідно до розписки від 18. 05. 2013 р.

У заяві від 10. 06. 2013 р. про забезпечення
позову від імені ОСОБА_2 з посиланням на
положення ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України
мотивовано необхідність застосування
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно у зв'язку з
тим, що загальна сума боргу відповідача
ОСОБА_3 складає 388048,4 грн. і, що невжиття
заходів по забезпеченню позову може
привести до відчуження належного йому
майна, що зробить неможливим виконання
судового рішення, та поставлено
питання про накладення арешту на
конкретне майно, яке належить лише
відповідачу ПП «ОСОБА_3», з наведенням
переліку конкретного рухомого та
нерухомого майна.

Зі змісту ухвали суду від 28. 08. 2013 р. про
забезпечення позову видно, що суд
розглядав заяву позивача про
забезпечення позову щодо накладення
арешту на все майно, яке належить
ОСОБА_3 та ПП «ОСОБА_3», без його
конкретизації, але у справі такої заяви
немає.

Тобто, вказана вище заява від 10. 06. 2013 р.
про забезпечення позову від імені
ОСОБА_2 по суті не розглянута, а судом
розглядалася заява позивача про
забезпечення позову, якої у справі
немає.

До того ж суд першої інстанції
постановив ухвалу, в якій обмежився
лише посиланням на загальні положення
ст. ст. 151, 152 ЦПК України і висновком, що
«Суд вважає, що заяву слід
задовольнити, а саме з метою
забезпечення позову слід накласти
арешт на рухоме та нерухоме майно, що на
праві власності належить ОСОБА_3 та ПП
«ОСОБА_3» в межах 30545,1 грн., і наклав
арешт на все майно ОСОБА_3 та ПП
«ОСОБА_3» без конкретизації цього майна
зовсім на іншу суму, а саме на 388048 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
фактично порушив порядок, встановлений
для вирішення питання щодо повернення
позову заявника.

Відповідно ж до ст. 312 ч. 3 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин ухвала суду від 28. 08.
2013 р. про забезпечення позову у справі є
необгрунтованою і підлягає скасуванню
з передачею питання про розгляд заяви
від 10. 06. 2013 р. про забезпечення позову
від імені ОСОБА_2 на судовий розгляд.

Керуючись ст. 307, ст. 312 ч. 1 п. 3 , ст. ст.
313-315, 317-319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Ухвалу Ширяївського районного суду
Одеської області від 28. 08. 2013 р.
скасувати і передати питання щодо
розгляду заяви ОСОБА_2 від 10. 06. 2013 р. про
забезпечення позову на розгляд в той же
суд.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич