Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Повного
товариства «Приватне підприємство
«Ера-Дон» і компанія «Ваш ломбард» до
ОСОБА_3 про відшкодування майнової
шкоди,

за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 18 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Повне товариство
«Приватне підприємство «Ера-Дон» і
компанія «Ваш ломбард» (далі - ПТ «ПП
«Ера-Дон» і компанія «Ваш ломбард»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування майнової шкоди.

Посилалося на те, що
ОСОБА_3 знаходилась у трудових
відносинах з ПТ «ПП «Ера-Дон» і
компанія «Ваш ломбард» з 11 січня

2013 року по 27 серпня 2013 року та обіймала
посаду контролера-касира на відділенні
ломбарду, яке розташоване за адресою:
вул. Леніна, 35,

м. Алчевськ, та з нею був підписаний
договір про повну матеріальну
відповідальність. Зазначає, що 10 серпня
2013 року під час проведення
інвентаризації було виявлено
недостачу коштів на суму 43 300 грн, про що
було складено відповідний акт.
Причиною недостачі стало порушення
відповідачем 9 серпня 2013 року
покладених на неї обов'язків, внаслідок
чого вона впустила до службового
приміщення невідому особу, яка
здійснила крадіжку коштів. У зв'язку з
вказаним позивач просить стягнути з
відповідача на користь позивача
завдано майнову шкоду у розмірі

43 300 грн.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від

11 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ПТ «ПП «Ера-Дон» і
компанія «Ваш ломбард» до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 18 лютого

2014 року рішення Перевальського
районного суду Луганської області від

11 листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ПТ «ПП «Ера-Дон» і компанія «Ваш
ломбард» до ОСОБА_3 про відшкодування
майнової шкоди задоволено. Стягнуто зі
ОСОБА_3 на користь ПТ «ПП «Ера-Дон» і
компанія «Ваш ломбард» майнову шкоду в
розмірі 43 300 грн. Стягнуто зі ОСОБА_3 на
користь ПТ «ПП «Ера-Дон» і компанія
«Ваш ломбард» судовий збір у розмірі 649
грн 95 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Луганської області від 18 лютого 2014 року
та залишити в силі рішення
Перевальського районного суду
Луганської області від

11 листопада 2013 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом встановлено, що
наказом від 11 січня 2013 року № 7/к

ОСОБА_3 прийнята на роботу до ПТ «ПП
«Ера-Дон» і компанія «Ваш ломбард» та
обіймала посаду контролера-касира у
відділенні ломбарду, яке розташоване
за адресою: вул. Леніна, 35, м. Алчевськ.

9 січня 2013 року з нею укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність. Під час проведення
інвентаризації готівкових коштів

10 серпня 2013 року виявлено недостачу
коштів в розмір 43 300 грн, про що складено
акт.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Задовльняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідно до ст. 130, п. 1 ст. 134 КЗпП
України та укладеного між сторонами
договору про повну матеріальну
відповідальність, відповідачка несе
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на неї трудових обов'язків.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, тому що суд апеляційної
інстанції дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі судове рішення
апеляційної інстанції зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Статтею 130 КЗпП України передбачено, що
при покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 131 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний створити працівникам
умови, необхідні для нормальної роботи
і забезпечення повного збереження
дорученого їм майна.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд
при визначенні розміру шкоди, що
підлягає покриттю, крім прямої дійсної
шкоди, враховує ступінь вини
працівника і ту конкретну обстановку,
за якої шкоду було заподіяно. Коли
шкода стала наслідком не лише винної
поведінки працівника, але й
відсутності умов, що забезпечують
збереження матеріальних цінностей,
розмір покриття повинен бути
відповідно зменшений.

Однак, вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції усупереч вимогам

ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишив поза
увагою та не надав належної оцінки
дійсним обставинам у справі, а саме:
поясненням відповідача про те, що
позивачем не було створено умов для
нормальної роботи, коли і яким чином
реагували працівники позивача на
звернення відповідачки про такі
порушення і чим це підтверджено, суд не
застосував відповідні вищенаведені
матеріальні норми для вирішення
справи.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені, ухвалене
у справі судове рішення апеляційної
інстанці не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначене вище
порушення призвело до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338
ЦПК України справа направляється до
суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду або на новий
розгляд, якщо порушення, зазначені у
частинах першій і другій цієї статті,
допущені тільки цим судом. У всіх інших
випадках справа направляється до суду
першої інстанції.

З цих підстав рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336,
338 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Луганської області від 18 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко Судді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко