У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області,
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, третя
особа - Комунальне підприємство
«Градпроект», про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, який у подальшому
уточнила, і просила визнати недійсними
державні акти на право власності на
земельні ділянки площею 0,0411 га та 0,0335
га, розташовані по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона на підставі
свідоцтва від 19 жовтня 2009 року є
власником будинку АДРЕСА_1, який набула
ставши переможцем прилюдних торгів.
Після реєстрації права власності на
будинок позивач звернулась до
управління Держкомзему в м. Запоріжжі
для перереєстрації права власності на
земельну ділянку, на якій знаходиться
вищевказаний будинок, проте у видачі
державного акта на земельну ділянку на
її ім'я було відмовлено на тій підставі,
що державні акти на право власності
видані на ім'я відповідача ОСОБА_5

Позивач вважає державні акти
недійсними з наступних підстав. Так, у
грудні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до
управління Держкомзему в

м. Запоріжжі із заявою про поділ
земельної ділянки по АДРЕСА_1; 17 жовтня
2011 року йому були видані державні акти
на право власності на земельні ділянки
серії ЯЛ № 467744 та серії ЯЛ № 467745.
Зазначені державні акти були видані
без врахування того, що своєї згоди
позивачка не надавала.

Крім того позивач зазначала, що
матеріали польових та геодезичних
робіт не відповідають дійсності,
оскільки відповідно до нових державних
актів площа земельної ділянки
становить 746 кв. м хоча фактична площа
земельної ділянки 753 кв. м.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 липня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним державний акт серії
ЯЛ№ 467744 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0411 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибну ділянку), що розташована
по АДРЕСА_1, кадастровий
№ :07:075:0203, виданий
на імʼ?я ОСОБА_5 управлінням
Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької
області, зареєстрований в поземельній
книзі 17 жовтня 2011 року за № 9.

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЛ № 467745 на право власності на земельну
ділянку площею, 0,0335 га для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибну ділянку), що розташована по
АДРЕСА_1 кадастровий № :07:075:0204,
виданий на імʼ?я ОСОБА_5 управлінням
Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької
області, зареєстрований в поземельній
книзі 17 жовтня 2011 року за № 8. У
задоволенні позову до реєстраційної
служби Запорізького міського
управління юстиції відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 20 листопада

2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд вважав, що надання відповідачу
права власності на земельну ділянку, на
якій знаходиться будинок позивачки, є
незаконним.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд вважав вимоги
про визнання недійсним держаних актів
про право власності відповідача на
земельні ділянки неналежним способом
захисту права позивача. Крім того
вважав, що надання позивачці земельної
ділянки можливо лише за умови
попереднього вилучення її у
відповідача.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Судом встановлено, що житловий будинок
по АДРЕСА_1 належав відповідачу і
перебував в іпотеці та був придбаний
позивачкою на прилюдних торгах з
реалізації предмета іпотеки. 19 жовтня
позивач отримала свідоцтво про право
власності на придбане майно.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України, в редакції закону станом на
день набуття права власності, до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначено, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, предметом судового спору є
земельна ділянка під придбаним
позивачем будинком з господарськими
приміщеннями.

З цих підстав предметом доказування є
встановлення обсягу прав, які мав
власник будинку по АДРЕСА_1 на спірну
земельну ділянку станом на день
відчуження (право власності чи право
володіння і користування) та розмір
земельної ділянки, який набула
позивачка у зв'язку із придбанням
будинку.

Із змісту рішення апеляційного суду
вбачається, що цим судом не враховані
підстави звернення позивача до суду і
внаслідок цього судом зроблено
неправильний висновок щодо предмета
доказування.

Із справи також вбачається, що
оскаржені державні акти на спірну
земельну ділянку видані відповідачу
після втрати ним права власності на
житловий будинок.

З цих підстав висновок апеляційного
суду про те, що вимоги про визнання
недійсними спірних держаних актів є
неналежним способом захисту набутих
позивачем прав є необґрунтованим.

Оскільки апеляційний суд помилився у
предметі доказування і зробив
помилковий висновок щодо
неправильності вибраного способу
захисту порушеного права, то ухвалене
ним рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 20 листопада 2013
року скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.