Справа №475/1382/13-ц 28.01.2014 28.01.2014 28.01.2014
Провадження №22-ц/784/360/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривенко О.В.
Доповідач апеляційного суду Яворська
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
при секретарі судового засідання -
без участі осіб, які беруть участь у
справі і належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Доманівського районного
суду Миколаївської області від 03
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк „Надра" (
далі - ПАТ КБ „Надра"), третя особа -
ОСОБА_3 про визнання кредитного
договору недійсним -
У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ „Надра" про
визнання кредитного договору
Позивач вказував, що 06 грудня 2007 року
між ВАТ КБ „Надра", правонаступником
якого є ПАТ КБ „Надра", та ним було
укладено кредитний договір
№08/12/2007/840-К3521.
Вказаний кредитний договір
суперечить вимогам ст.ст.203,218 ЦК
України, ст.ст.11, 18,19 Закону України "Про
захист прав споживачів", оскільки має
істотний дефект простої письмової
форми, а саме: дрібний шрифт, в зв'язку з
чим неможливо детально ознайомитися з
його умовами, примірник кредитного
договору ним отримано безпосередньо в
день укладання договору, із тексту
договору вбачається, що він передбачає
тільки права банку, не встановлюючи їх
для позичальника і навпаки договором
встановлено відповідальність за
невиконання позичальником умов
договору, при відсутності
відповідальності за порушення умов
договору з боку банку, в договорі
передбачено підстави набуття Банком
вимог щодо дострокового повного
погашення кредиту до настання
кінцевого строку та безальтернативне
право в односторонньому порядку
змінювати процентну ставку за
користування кредитом.
Крім того, в порушення п.3.6 постанови
Правління Національного банку України"
№168 від 10 травня 2007 року „Про
затвердження Правил надання банкам
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту", п.1.5 кредитного договору,
передбачено комісію за розрахунки за
цим договором у розмірі 1.75% від суми
видатків вказаних у п.1.2, за винятком
суми виданої на оплату цієї комісії, а
п.4.3.12 передбачено сплату комісії у
розмірі 2% від початкової суми кредиту
за надання Банком письмової згоди на
повторну іпотеку. Зазначене ним
свідчить про те, що положення цього
кредитного договору є
несправедливими, дискримінаційними,
вводять його як споживача в оману.
Посилаючись на викладені обставин,
позивач просив визнати даний кредитний
Рішенням Доманівського районного
суду Миколаївської області від 03
грудня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на те, що суд не врахував
всі обставини та доводи позивача,
неправильно застосував норми
матеріального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення вимог у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача,
вказуючи на обґрунтованість рішення
суду, просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що у задоволені
апеляційної скарги слід відмовити із
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається
та судом встановлено, що 06 грудня 2007
року між ВАТ КБ „Надра",
правонаступником якого є ПАТ КБ
„Надра» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 08/12/2007/840-К3521,
відповідно до умов якого позивач
отримав кредит на споживчі цілі в сумі
60 256.35 доларів США зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 12,29%
на місяць на строк до 05 грудня 2017 року(
а.с.7-9).

Для забезпечення виконання
зобов'язань за цим договором цього ж
дня між Банком та ОСОБА_4, було укладено
іпотечний договір, до якого вносилися
зміни 14 вересня 2010 року, а між Банком та
ОСОБА_3 - договір поруки ( а.с.10,13-16).

Відповідно до даних Банку
позивач свої обов'язки за даним
договором виконує неналежним чином,
підтвердженням чого є заборгованість
за кредитом у розмірі 50 137 дол. США 43
центи станом на 10 грудня 2012 року.

За змістом п. 4.6.2 зазначеного
кредитного договору банк має право
ініціювати зміну відсоткової ставки за
користування кредитом, письмово
попередивши про це позичальника за 14
робочих днів, в тому числі і у випадку,
якщо позичальник припиняє
перерахування заробітної плати або
інших регулярних надходжень на
рахунок відкритий в Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України
передбачено, що встановлений кредитним
договором розмір процентів не може
бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.
Закон України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК
України було доповнено ст. 1056-1, набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Цей Закон не скасовує й не
пом'якшує цивільної відповідальності
особи, а отже, не має зворотної дії в
часі.

Тобто, якщо сторонами
кредитного договору досягнуто
домовленості з усіх його умов, у тому
числі щодо збільшення банком в
односторонньому порядку процентної
ставки за кредитним договором з
дотриманням певної процедури, то такі
умови повинні виконуватись сторонами з
моменту досягнення домовленості, тобто
з моменту підписання договору.

Крім того, ні зі змісту позовної
заяви, ні з матеріалів справи не
вбачається, що Банком було змінено
процентну ставку за даним кредитним
договором

Оскільки спірний кредитний
договір було укладено до набрання
чинності цього Закону, за такого суд
першої інстанції вірно вважав, що
відсутні підстави для визнання
кредитного договору за таких обставин
недійсним.

Згідно до положень ст.ст. 526, 527, 530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі порушення
боржником своїх зобов'язань за
договором кредиту, у кредитора виникає
право достроково вимагати повернення
всієї суми кредиту.

Відповідно до п.4.2.8 договору Банк
має право вимагати від позичальника
дострокового погашення кредиту,
відсотків, інших платежів та можливих
штрафних санкцій за цим договором у
випадку отримання банком
несприятливої інформації, що свідчить
про можливість невиконання (
неналежного виконання) позичальником
зобов'язань за даним договором чи
договорами забезпечення виконання
зобов'язань. Отже, вказане положення
договору не свідчить про дострокове
розірвання кредитного договору в
односторонньому порядку, на що
помилково посилається позивач у
позові, а передбачає повноваження
Банку щодо прийняття заходів в зв'язку
невиконання чи неналежного виконання
боржником своїх обов'язків і не є тією
умовою, яка приводить до дисбалансу
сторін договору.

Згідно з правилами ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Зокрема, умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач посилався на
порушення кредитодавцем положень ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», вимог п.3.6 Постанови
Правління Національного банку України"
№168 від 10 травня 2007 року „Про
затвердження Правил надання банкам
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту", зокрема на те, що умовами
спірного договору передбачено сплату
комісії - п.1.5 комісію за розрахунки за
цим договором у розмірі 1.75% від суми
видатків, вказаних у п.1.2 за винятком
суми, виданої на оплату цієї комісії, а
п.4.3.12 передбачено сплату комісії у
розмірі 2% від початкової суми кредиту
за надання Банком письмової згоди на
повторну іпотеку.

Між тим, на момент укладення
кредитного договору ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» (у
редакції, чинній із 13 січня 2006 року) не
передбачала заборону кредитодавцю
встановлювати у договорі про надання
споживчого кредиту будь-які збори,
відсотки, комісії, платежі тощо за дії,
які не є послугою у визначенні
вказаного Закону. В свою чергу споживач
звільнявся від сплати кредитодавцю
будь-яких зборів, відсотків або інших
вартісних елементів кредиту, що не були
зазначені у договорі. Крім того,
відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банк самостійно встановлює процентні
ставки та комісійну винагороду за
надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається в
письмовій формі.

Договір є укладеним відповідно до
вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній
формі сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину
відповідно до ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України.

Приймаючи до уваги, що на момент
укладення кредитного договору сторони
досягли згоди щодо всіх істотних умов
договору: ними дотримано письмову
форму договору, умови договору
викладено чітко і зрозуміло, текст
договору легко читається; позичальник
був ознайомлений з усіма платежами та
порядком їх нарахування ( відсотки,
комісії), погодився з ними, отримав
кредит, за такого суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права при його
ухваленні та в основному зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновком суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного,
перевіривши законність та
обґрунтованість оспорюваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
його відповідність вимогам норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим підстав для його
скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Доманівського
районного суду Миколаївської області
від 03 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: