Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про дострокове стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» на рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 4 квітня 2014
року,

встановила:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - Банк) звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі кредитного договору
від 15 серпня

2008 року, укладеного між відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є Банк, та
ОСОБА_3, останній отримав споживчий
кредит у сумі 300 000 грн зі сплатою
відповідних відсотків за користування
кредитом з терміном повернення не
пізніше 15 серпня 2018 року. Виконання
зобов'язань за вказаним договором
забезпечено договором іпотеки,
укладеним того ж дня між позивачем та
ОСОБА_4, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 208,3
кв.м., житловою площею 53,1 кв.м. із
господарськими спорудами. Вказував, що
при укладенні договору іпотеки було
допущено помилку в написанні номера
будинку замість «АДРЕСА_1» зазначено
«АДРЕСА_2». Неналежне виконання ОСОБА_3
умов кредитного договору призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 1 липня

2013 року склала 621 026,71 грн та добровільно
сплачена не була. Ураховуючи викладене,
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Полонського районного суду
Хмельницької області від

18 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від

15 серпня 2008 року у розмірі 300 000 грн,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
нерухоме майно: житловий будинок,
загальною площею

208,3 кв.м. жилою площею 53,1 кв.м., з
господарськими спорудами: цегляна
господарська споруда - Б, цегляна
вбиральня - В, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на
праві власності на підставі свідоцтва
про право особистої власності на
житловий будинок, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, за початковою
ціною 580 000 грн, з метою погашення
заборгованості за вказаним кредитним
договором: залишок по кредиту 285 000 грн
(у тому числі прострочені платежі в
сумі 132 500 грн), нараховані та несплачені
відсотки 234 944,38 грн, нарахована
відповідно до п. 1.12. договору плата за
супроводження кредиту в сумі 8 429,87 грн,
нарахована відповідно до п. 5.2. договору
пеня за несвоєчасну сплату відсотків
за період з 3 жовтня 2010 року по 1 липня 2013
року в сумі 92 652,46 грн, а всього 621 026,71
грн. Ухвалено, що в разі продажу
предмету іпотеки за ціною понад 621 026,71
грн її залишок повертається
іпотекодавцю ОСОБА_4 Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 4 квітня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість
за кредитним договором в сумі 621 026,71
грн, із них: залишок кредиту 285 000 грн (у
тому числі прострочені платежі в сумі
132 500 грн), нараховані та несплачені
відсотки 234 944,38 грн, нарахована
відповідно до п. 1.12. договору плата за
супроводження кредиту в сумі 8 429,87 грн,
нарахована відповідно до п. 5.2. договору
пеня за несвоєчасну сплату відсотків
за період з 3 жовтня 2010 року по 1 липня 2013
року в сумі 92 652,46 грн на користь Банку. У
задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині відмови в задоволенні позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, у цій частині ухвалити нове
рішення про задоволення вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У іншій частині рішення апеляційного
суду не оскаржується, а тому не
перевіряється судом касаційної
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в зверненні стягнення на
предмет іпотеки, апеляційний суд
виходив із того, що переданий в іпотеку
будинок не належить іпотекодавцю.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що 15 серпня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є

Банк, та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав кредит у розмірі 300 000 грн зі
сплатою відповідних відсотків за
користування та строком повернення до
15 серпня 2018 року.

У рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором

15 серпня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є Банк, та
ОСОБА_4 укладено договір майнової
поруки та договір іпотеки, за якими
останній передав в іпотеку житловий
будинок АДРЕСА_2, загальною площею 208,3
кв.м., житловою площею 53,1 кв.м. із
господарськими спорудами.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, завдатком.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що предметом
іпотеки може бути об'єкт нерухомого
майна, якщо це майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація.

Згідно ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

Приписами ст. 212 ЦПК України визначено,
що суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від 24
жовтня 2001 року, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Полонської міської ради №844 від 17
жовтня 2001 року, ОСОБА_4 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1

а. с. 128).

Обґрунтовуючи позов, Банк вказував, що
під час нотаріального посвідчення
договору іпотеки була допущена описка
в частині зазначення номера житлового
будинку предмета іпотеки, а саме
замість «АДРЕСА_1» вказано «АДРЕСА_2».

Зазначав, що передача в іпотеку будинку
саме за АДРЕСА_1 передбачена умовами
кредитного договору

п.п. 1.4.2.) і договору майнової поруки
(п.2.2) та посиланням в іпотечному
договорі на правовстановлюючий
документ - свідоцтво про право
особистої власності ОСОБА_4 на житловий
будинок АДРЕСА_1, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Полонської міської ради №844 від 17
жовтня 2001 року.

Установивши, що будинок АДРЕСА_2
належить іншим власника, суд
апеляційної інстанції обмежився
посиланням на те, що він не може бути
предметом іпотеки, переданим ОСОБА_4 за
предметом іпотеки від 15 серпня 2008 року.

Проте, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд не дав
належної правової оцінки зазначеному,
в рішенні не вказав, яким доказами
спростовується, а зосередившись на
наявності розбіжностей в написанні
номера будинку не з'ясував, яке саме
майно є предметом іпотеки та чи не є
виявлені суперечності опискою, чи
іншою помилкою, допущеною сторонами
при складанні договору, не з'ясував чи
підлягає вона виправленню.

За таких обставин, ухвалене
апеляційним судом рішення в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
не може вважатися законним і
обґрунтованим, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
в цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 4 квітня

2014 року в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки скасувати, справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська