Справа № 541/1667/13-ц
Номер провадження 2/541/11/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 січня 2014 року
м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді -
Городівського О.А.,

при секретарі -
Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Миргород
справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зменшення частки у спільному майні
подружжя та припинення права власності
на частку,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, Петрівська
сільська рада Миргородського району,

в с т а н о в и в:

19 червня 2013 року до Миргородського
міськрайонного суду надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2. В позовній
заяві викладено прохання ухвалити
рішення яким зменшити частку у
спільному майні подружжя з ? до ?
частини та припинити право власності
відповідача на частку у спільному
майні, а саме в житловому будинку по
АДРЕСА_1, шляхом компенсації вартості
частки в спільному мані в сумі 5000 грн.

Позовні вимоги позивачка мотивувала
тим, що в період перебування в шлюбі з
відповідачем вони придбали будинок по
АДРЕСА_1, тому він належить їм на праві
спільної сумісної власності, як об'єкт
спільного майна колишнього подружжя.
Після розірвання шлюбу 25 листопада 2010
року вона разом із неповнолітніми
дітьми продовжила проживати у будинку,
а відповідач переїхав проживати в м.
Миргород.

Позивачка просить зменшити частку у
праві власності на будинок
відповідача, так як вона значною мірою
його покращила за свої кошти. В період
придбання будинку відповідач не
працював, тому майже всі кошти на
придбання будинку заробила вона
особисто. Також відповідач неналежно
сплачує аліменти. На підставі ст. 365 ЦК
України позивачка вважає, що є всі
правові підстави для припинення права
власності ОСОБА_2 на спірний будинок.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала повністю та
просила їх задовольнити. Суду пояснила,
що в період придбання будинку
перебувала в шлюбі з відповідачем, який
не працював і був безробітнім, а вона
працювала понаднормово для того щоб
заробити кошти на придбання житла.

Після розірвання шлюбу в 2010 році вона з
неповнолітніми дітьми залишилась
проживати в будинку по АДРЕСА_1, а
відповідач почав проживати в м.
Миргород. З того часу вона значно
поліпшила спірне майно за рахунок
власних коштів. Відповідач хронічно не
сплачував аліменти. Окрім того він
періодично приїздить до спірного
будинку і в них виникають
непорозуміння та сварки, що
унеможливлює їх спільне проживання як
наданий час так і в майбутньому.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив вимоги
позивачки. Суду пояснив, що їм на праві
спільної сумісної власності належить
будинок в АДРЕСА_1. На момент придбання
даного будинку він дійсно не працював,
одна виконував всю хатню роботу та
доглядав і виховував дітей. Після
розірвання шлюбу він перестав
проживати у спірному будинку, однак він
постійно намагається навідуватись до
будинку, щоб поспілкуватись з дітьми.
Позивачка агресивно реагує на його
приходи та створює конфліктні
ситуації. В нього іншого житла на праві
власності не має, тому просив відмовити
у задоволені позову.

Представник Петрівської сільської
ради в судовому засіданні при
прийнятті рішення поклався на розсуд
суду, однак просив врахувати
обов'язково інтереси неповнолітні
дітей.

Суд заслухавши пояснення учасників
процесу дослідивши матеріали справи
вважає, що позов підлягає до
задоволення частково.

Статтею 70 Сімейного кодексу України
визначено, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Керуючись частинами 2 та 3 вищевказаної
статті 70 СК України суд вважає, що
частка ОСОБА_2 у спільному майні
колишнього подружжя підлягає
зменшенню з ? до 1/3 частини, а частка
ОСОБА_1 збільшенню до 2/3 частини.
Підставою зменшення частик
відповідача та збільшення частки
позивачки є те, що з позивачкою ОСОБА_1
після розірвання шлюбу залишились
проживати дві неповнолітні доньки, на
утримання яких відповідач не надавав
та не надає належної матеріальної
допомоги, що підтверджується довідками
про хронічну заборгованість по сплаті
аліментів (а.с. 32-34). Окрім того після
розірвання шлюбу позивачка здійснила
значене поліпшення спільного майна за
власні кошти, які значно покращили
технічний стан будинку та його
споживчі якості, що підтверджується
висновком будівельно-технічної
експертизи (а.с.43).

Також судом враховується, що на момент
придбання спірного будинку в АДРЕСА_1
відповідач не працював, а кошти на
придбання будинку були зароблені
позивачкою, що не заперечує сам ОСОБА_3

Статтею 71 Сімейного кодексу України
визначено способи та порядок поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Основоположними принципами поділу є
те, що об'єкт права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо сторони не домовились про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішеним судом. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно допускається за
його згодою, та за умови попереднього
внесення відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти
сплати за його частину компенсації та
позбавлення його права власності на
спірний житловий будинок. Він
обґрунтовує свою позицію тим, що хоч і
не проживає в спірному будинку, однак
позбавлення його власності на частку,
призведе до того, що позивачка ОСОБА_1
позбавить його можливості заходити до
спірного будинку бачити та
зустрічатись зі своїми дітьми та
приймати участь в їх вихованні.

Статтею 365 ЦК України передбачено
можливості припинення права на частку
у спільному майні за вимогою інших
співвласників. Частина друга даної
статті передбачає обов'язковою умовою
постановлення рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Так як на момент розгляду справи
позивачкою не внесено на депозитний
рахунок суду вартість частки ОСОБА_2, а
вказані нормативні правові акти не
дають можливості зарахувати
заборгованість відповідача по
аліментах в рахунок сплати вартості
його частки, суд відмовляє у
задоволенні позову в частині
припинення права власності
відповідача на частку у спірному
майні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
враховуючи часткове задоволення
позовних вимог суд пропорційно до
задоволених позовних вимог стягує з
відповідача судові витрати на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 88,130, 174, 213-215, 294,
главою 8 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 частково.

При поділі спільної сумісної
власності, яким являється будинок по
АДРЕСА_1, зменшити частку права
власності ОСОБА_2 до 1/3 частини, а
частку ОСОБА_1 збільшити до 2/3 частини.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати в сумі 629 грн. 40
коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення через
Миргородський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя: О.А.
Городівський