АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Справа №2-1537/11.
Головуючий 1 інст.: - Литвинов А.В.
Провадження №22-ц/790/1512/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі
Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 6 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, 3- особи: КП
«Куп'янське бюро технічної
інвентаризації», державний нотаріус
Куп'янської державної нотаріальної
контори Харківської області Гречук
Євдокія Опанасівна - про визнання
договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_10 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_8, 3-особи: КП
«Куп'янське бюро технічної
інвентаризації», державний нотаріус
Куп'янської державної нотаріальної
контори Харківської області Гречук
Є.О. про визнання договору дарування
будинку недійсним.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що вона являлася власником
житлового будинку АДРЕСА_1.

29 серпня 2008 року вона та ОСОБА_8
уклала договір дарування житлового
будинку, посвідчений державним
нотаріусом Куп'янської державної
нотаріальної контори Харківської
області Гречук Є.О. за р. №1-6216, згідно з
яким вона подарувала своєму сину
ОСОБА_8 належний їй на праві власності
житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказаний договір вчинено нею під
впливом помилки, оскільки при його
укладанні вона вважала, що укладає з
сином договір довічного утримання, а не
договір дарування житлового будинку.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 203, 215, 229 ЦК України, ОСОБА_10
просила суд визнати недійсним договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 29 серпня 2008 року між нею та
ОСОБА_8, посвідчений державним
нотаріусом Куп'янської державної
нотаріальної контори Харківської
області Гречук Є.О. за р. №1-6216.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 15 травня
2013 року до участі у справі у якості
позивача залучено правонаступника
померлої ОСОБА_10 - ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_8, в особі свого
представника, позов не визнав.

При цьому посилався на те, що його
мати ОСОБА_10 свідомо подарувала йому
спірний житловий будинок. Під час
укладання договору дарування та його
посвідченні нотаріусом мати розуміла
суть цього договору та бажала його
укласти.

Представник КП «Куп'янське бюро
технічної інвентаризації» в судове
засідання не з'явився.

Згідно листа направленого до суду,
просив розглянути справу за його
відсутності.

3-особа: державний нотаріус
Куп'янської державної нотаріальної
контори Харківської області Гречук
Є.О. позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що
договір дарування спірного будинку
посвідчено нею 29 серпня 2008 року за
місцем проживання ОСОБА_10 у зв'язку з
похилим віком та слабким станом
здоров'я за адресою: АДРЕСА_1.

До посвідчення договору вона
перевірила дієздатність сторін,
встановила намір ОСОБА_10 укласти з
ОСОБА_8 договір дарування житлового
будинку, а не будь-який інший договір,
роз'яснила сторонам правові наслідки
укладання даного договору, надала
договір для читання дарувальнику й
обдарованому, після чого ОСОБА_10,
ОСОБА_8 власноруч підписали договір у
її присутності.

Рішенням Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 6 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем не
доведено в суді, що договір дарування
спірного житлового будинку вчинено
ОСОБА_10 під впливом помилки.

Судова колегія погоджується в цій
частині з висновком суду першої
інстанції, оскільки він відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про право власності
на житловий будинок, виданого
виконавчим комітетом Кіндрашівської
сільської ради Куп'янського району
Харківської області 16 листопада 1990
року, ОСОБА_10 належав на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1.

29 серпня 2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8
уклали договір дарування, посвідчений
державним нотаріусом Куп'янської
державної нотаріальної контори
Харківської області Гречук Є.О. за р.
№1-6216, відповідно до якого ОСОБА_10
подарувала ОСОБА_8 належний їй на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказаний договір зареєстровано
ОСОБА_8 в КП «Куп'янське бюро технічної
інвентаризації» (а. с. 4).

У жовтні 2011 року ОСОБА_10 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_8, в якому
просила визнати недійсним договір
дарування житлового будинку з підстав,
передбачених ст. 229 ЦК України (а. с. 2-3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла (а. с. 93).

Ухвалою Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 15 травня
2013 року до участі у справі у якості
позивача залучено правонаступника
померлої ОСОБА_10 - її сина ОСОБА_6 (а. с.
94, 112, 148).

Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною
поведінкою сприяла помилці,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно статей
229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК
України) мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним повинна
довести, що така помилка дійсно мала
місце, а також що вона має істотне
значення. Не є помилкою щодо якості
речі неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Із договору дарування житлового
будинку від 29 серпня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_10 та її сином
ОСОБА_8 вбачається, що він підписаний
власноруч дарувальником та
обдаровуваним, посвідчений державним
нотаріусом Куп'янської державної
нотаріальної контори Харківської
області Гречук Є.О. за р. №1-6216.

Зі змісту пункту 2.1 зазначеного
договору вбачається, що вимоги
законодавства щодо змісту й правових
наслідків правочину, що укладався між
сторонами договору ОСОБА_10, ОСОБА_8,
роз'яснені їм нотаріусом. При цьому
сторони договору стверджували, що цей
договір не носить характеру уявного та
удаваного правочину. Крім того,
дарувальник стверджував, що дарування
здійснено ним за доброю волею, без
будь-яких погроз, примусу чи
насильства, як фізичного, так і
морального.

Згідно п. 2.3 договору дарування
житлового будинку зміст ст. 772 ЦК
України (прийняття дарунку)
дарувальнику ОСОБА_10 та обдарованому
ОСОБА_8, нотаріусом роз'яснені.

Із пояснень державного нотаріуса
Куп'янської державної нотаріальної
контори Харківської області Гречук
Є.О. встановлено, що договір дарування
спірного житлового будинку іона
посвідчила 29 серпня 2008 року за місцем
проживання дарувальника ОСОБА_10 у
зв'язку з похилим віком та слабким
станом здоров'я за адресою: АДРЕСА_1.

До посвідчення договору вона
перевірила дієздатність сторін,
встановила намір ОСОБА_10 укласти з
сином ОСОБА_8 договір дарування
житлового будинку, а не будь-який інший
договір, роз'яснила сторонам правові
наслідки укладання даного договору,
надала договір для ознайомлення
дарувальнику та обдарованому, після
чого ОСОБА_10, ОСОБА_8 власноруч
підписали договір дарування.

Доказів того, що при укладанні
договору дарування спірного житлового
будинку ОСОБА_8 зобов'язувався у
подальшому вчинити на користь ОСОБА_10
будь-які дії майнового або немайнового
характеру, договір дарування не
містить.

Наведене свідчать, що ОСОБА_10
звернувшись до державного нотаріуса з
проханням посвідчити угоду, мала на
меті укласти договір дарування
житлового будинку, а не договір
довічного утримання, про що вказувала
ОСОБА_10, а в подальшому її
правонаступник ОСОБА_6

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що договір
дарування спірного житлового будинку
було укладено ОСОБА_10 внаслідок
помилки.

Не надані такі докази
представниками ОСОБА_6, і в судовому
засіданні апеляційної інстанції.

За таких обставин суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про те, що позивач не довів у суді, що
договір дарування житлового будинку
вчинено ОСОБА_10 під впливом помилки та
обґрунтовано відмов у задоволенні
позову про визнання його недійсним.

В той же час, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_10,
суд вважав, що позивачем у даній справі
є ОСОБА_10, а не її правонаступник ОСОБА_6

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у
разі смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
або третьої особи на будь-якій стадії
цивільного процесу. Усі дії, вчинені
в цивільному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
так само, як вони були обов'язкові для
особи, яку він замінив.

Наведене свідчить, що після смерті
ОСОБА_10, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1,
позивачем у даній справі є її
правонаступник ОСОБА_6

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне змінити
рішення суду першої інстанції та
виключити із вступної та резолютивної
частини рішення суду посилання, що
позивачем у даній справі є ОСОБА_10

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6-ОСОБА_7, про те, що суд при
вирішенні спору не дав належної оцінки
доказам, які вказували на відсутність
бажання ОСОБА_10 укладати договір
дарування житлового будинку, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
позивачем не доведено, що така помилка
дійсно мала місце, а також що вона має
істотне значення.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6-ОСОБА_7, не є суттєвими та
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 6 грудня 2013 року - змінити.

Виключити із вступної та
резолютивної частини рішення суду
посилання, що позивачем у даній справі
є ОСОБА_10.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: