інстанції - Фоменко І. М.Номер
провадження 22-ц/788/859/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А., Семеній Л. І.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про припинення права на частку у
спільному майні,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 11 серпня 2006 року до
30 липня 2013 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від
подружнього життя мають двох
неповнолітніх дітей, 2007 та 2010 року
народження. За час спільного
проживання вони придбали квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох
жилих кімнат та належить їм на праві
спільної часткової власності: ОСОБА_4 -
75/100 частин, ОСОБА_3 - 25/100 частин. Після
ремонту та перепланування у вказаній
квартирі дві кімнати залишились
ізольованими, інші кімнати стали
прохідними, а тому поділ та спільне
користування є неможливим. Крім того,
при поділі квартири буде порушена
дольова визначеність.

Під час спільного проживання відносини
між ними погіршилися, у них виникали
постійні сварки, у зв'язку з чим шлюб
розірвано, після чого відповідач
переїхала проживати до батьків у
будинок, ? частина якого належить їй на
праві власності.

ОСОБА_4 зазначав, що частка ОСОБА_3
у спільному майні є незначною і може
бути припинена за рішенням суду.
Вважав, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї. У зв'язку з цим
просив суд ухвалити рішення, яким
припинити право ОСОБА_3 на 25/100 частин у
спільному майні, у квартирі АДРЕСА_1,
виплативши їй грошову компенсацію за
її частку майна, яка внесена ним на
депозитний рахунок суду, та визнати за
ним право власності на 25/100 частин
вищевказаної квартири.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на
25/100 частин квартири АДРЕСА_1 та
стягнуто на її користь з ОСОБА_4 грошову
компенсацію в сумі 110000 грн.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на
25/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ТУ ДСА у Сумській області
перерахувати ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 110000 грн., які внесені на р/р ТУ
ДСА у Сумській області по платіжному
дорученню № 2998178 від 28 листопада 2013
року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати, які складаються з
судового збору в розмірі 1100 грн., витрат
за проведення експертизи та експертної
оцінки в розмірі 1500 грн., а також витрат
на правову допомогу в розмірі 5848 грн. 60
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процессуального
права, просить зазначене рішення
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

При цьому зазначає, що суд залишив поза
увагою її доводи щодо можливості
спільного користування спірною
квартирою та дійшов помилкового
висновку, що її частка у квартирі є
незначною і не може бути визначений
порядок користування. На її думку
висновок будівельно-технічного
дослідження ТОВ «Суми-експерт МС» № 2
від 22 січня 2014 року щодо неможливості
виділу її частки у натурі та поділу
квартири між співвласниками є
сумнівним, оскільки експертом не було
здійснено вихід до спірної квартири, а
дослідження проводилось виключно на
підставі технічної документації, яка
на даний час не відображає дійсні
вихідні дані квартири.

Вказує, що судом першої інстанції не
встановлена дійсна вартість квартири
на час вирішення спору. Крім того, сума
витрат на правову допомогу є завищеною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_3 та її
представника - адвоката ОСОБА_6, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
позивача ОСОБА_4 та його представника -
адвоката ОСОБА_7, які заперечували
проти доводів апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 05 березня 2008 року власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с. 12).

З 11 серпня 2006 року до 30 липня 2013 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). Від
подружнього життя сторони мають
неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 50, 51).

Відповідно до договору про поділ
квартири між подружжям від 04 червня 2008
року квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_4 - 75/100 часток та ОСОБА_3 - 25/100
часток (а.с. 13).

Вказана квартира складається з
чотирьох кімнат жилою площею 59,5 кв.м, в
тому числі, перша кімната - 11,3 кв.м,
друга кімната - 14,5 кв.м, третя кімната -
22,4 кв.м, 4 кімната - 11,3 кв.м, кухні площею
9,9 кв.м, коридору площею 8,8 кв.м, ванної -
4,2 кв.м, туалету - 1,2 кв.м та шафи - 0,6 кв.м,
загальна площа квартири становить 85,35
кв.м (а.с. 14-15).

Згідно з висновком
будівельно-технічного дослідження ТОВ
«Суми-експерт МС» № 2 від 22 січня 2014
року не можливо запропонувати варіант
виділу у натурі 25/100 частин квартири та
варіант поділу між співвласниками
(ОСОБА_4 - ?, ОСОБА_5, - ?) зазначеної
квартири без втрати її цільового
призначення (а.с. 55-61).

Відповідно до звіту про оцінку
майна ТОВ «Сумське бюро незалежної
експертної оцінки» від 18 грудня 2013
року, оціночна вартість квартири для
цілей оподаткування складає, без ПДВ,
356658 грн., а ? її частини - 89164 грн. 50 коп.
(а.с. 62 - 68).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що припинення права
ОСОБА_3 на частку у спільному майні не
завдасть їй та членам її сім'ї істотної
шкоди, оскільки у відповідача є інше
житло у м. Суми, а належні їй 25/100 частин
у спірній квартирі є незначною часткою,
яка не може бути виділена у натурі.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21.03.2011р. «Справа «Андрій
Руденко проти України» зазначив, що
«Суд нагадує, що втручання у право на
мирне володіння майном є сумісним з
вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли
воно законне і не свавільне».

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є не можливе; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Тобто для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пунктами 1-3
частини першої статті 365 ЦК України, за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Як встановлено судом, сторони у справі
є співвласниками чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на
праві спільної часткової власності:
ОСОБА_4 - 75/100 часток та ОСОБА_3 - 25/100
часток (а.с. 13).

Згідно з даними технічного паспорта
від 09 червня 2011 року, квартира
складається з наступних приміщень: «2»
кухні площею 9,9 кв.м, «3» жилої кімнати,
площею 22,4 кв.м, «4» жилої кімнати - 11,3
кв.м, «5» ванної кімнати - 4,2 кв.м, «6»
туалету - 1,2 кв.м, «7» жилої кімнати - 14,5
кв.м, «8» жилої кімнати - 11,3 кв.м, «9»
коридору - 8,8 кв.м, «10» шафи - 0,6 кв.м, «І»
лоджії - 2,3 кв.м. Жила площа квартири
складає 59,5 кв.м, а загальна - 85,35 кв.м (а.с.
14-15).

Отже, на ? частину квартири
припадає загальна площа 21,3 кв.м та жила
площа 14,8 кв.м, що майже відповідає площі
14,5 кв.м жилої кімнати «7» у спірній
квартирі.

У статті 47 ЖК України визначено, що
норма жилої площі в Українській РСР
встановлюється в розмірі 13,65
квадратного метра на одну особу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов
висновку, що 1/4 частка ОСОБА_3 у спірній
квартирі є незначною без урахування
вимог закону щодо норми забезпечення
особи жилою площею, особливостей
об'єкта, який є спільним майном та
фактичних обставин справи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 намагається
врегулювати питання здійснення
співвласниками квартири права
спільної часткової власності у
передбаченому ст. 358 ЦК України порядку.
У провадженні Ковпаківського
районного суду м. Суми знаходиться
цивільна справа за її позовом до ОСОБА_4
про вселення в квартиру АДРЕСА_1,
визначення порядку користування
квартирою, провадження у якій зупинено
ухвалою суду від 28 жовтня 2013 року до
набрання законної сили судовим
рішенням по даній справі (а.с. 45-47, 49).

Висновком будівельно-технічного
дослідження ТОВ «Суми-експерт МС» № 2
від 22 січня 2014 року не встановлено, що
спільне користування квартирою
співвласниками є неможливим.

Таким чином, належних та допустимих
доказів на підтвердження тієї
обставини, що спільне користування
квартирою є неможливим, всупереч
вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач
суду не надав.

Колегія суддів бере до уваги і ту
обставину, що припинення права
власності відповідача на частку у
спільному майні завдасть їй та
малолітнім дітям істотної шкоди. Адже
встановлено, що спірна квартира є
постійним місцем їх проживання, що
підтверджується довідками про
відвідування дітьми дитячого садка № 26
«Ласкавушка» в цьому районі з 2010 та з 2013
року по теперішній час, про
обслуговування дітей у Сумській
міській дитячій клінічній лікарні
Святої Зінаїди за місцем проживання,
про відвідування дочкою гуртка танців
у палаці культури ім. Фрунзе, що
знаходиться поблизу квартири (а.с. 82,
136-138).

Належність відповідачу на праві
власності ? частини жилого будинку
АДРЕСА_3 та ? частини квартири АДРЕСА_2,
реєстрація її та дітей за цією адресою,
не свідчить про те, що спірна квартира
не є постійним місцем проживання
відповідача та її малолітніх дітей.
Крім того, позивачем не спростовано, що
у квартирі за місцем реєстрації
відповідач з дітьми не проживає. У ній
мешкає брат ОСОБА_3 зі своєю сім'єю. А
будинок АДРЕСА_3, у якому мешкають
батьки відповідача, є тимчасовим
місцем проживання ОСОБА_3 та її дітей.

Зважаючи на викладене, відсутні
законні підстави для припинення права
відповідача на частку у спільному
майні.

За таких обставин, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню на
підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно вирішити питання розподілу
судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п.
1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 25 березня 2014
року.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про припинення права на
частку у спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 550
грн. компенсації судового збору за
розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -