Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 22 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Українська страхова група» (далі -
ПрАТ «СК «Українська страхова група»)
звернулося до суду із указаним позовом,
в обґрунтування якого зазначило, що 02
жовтня 2009 року між Відкритим
акціонерним товариством «Миронівський
хлібокомбінат» (далі - ВАТ
«Миронівський хлібокомбінат») та
Закритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (правонаступником
якого є позивач) було укладено договір
добровільного страхування, предметом
якого стало страхування транспортного
засобу «Хонда», державний номерний
знак НОМЕР_1.

11 грудня 2009 року на автодорозі
Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки -
Решетилівка сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
транспортного засобу ВАЗ 21013, державний
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3

Винним у даній дорожньо-транспортній
пригоді визнано ОСОБА_3

14 вересня 2010 року позивачем було
складено страховий акт та розрахунок
суми страхового відшкодування до
нього, яка на підставі звіту від 13
серпня 2010 року про визначення вартості
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля «Хонда Акорд»,
державний номерний знак НОМЕР_1, та
звіту про визначення ліквідаційної
вартості працездатних та ліквідних
складових вказаного автомобіля склала
110 874 грн 53 коп.

15 вересня 2010 року позивачем видано
розпорядження про виплату страхового
відшкодування, на підставі якого
вищезазначена сума була перерахована
ВАТ «Миронівський хлібопродукт».

Цивільна відповідальність власника
транспортного засобу марки ВАЗ 21013,
державний номерний знак НОМЕР_2,
застрахована в Страховій
компанії «Провідна», яка 21 березня 2013
року здійснила виплату страхового
відшкодування в межах ліміту,
передбаченого договором обов'язкового
страхування власників наземного
транспортного засобу, ОСОБА_3 в сумі 25
500 грн, а тому позивач просив стягнути з
відповідача в якості відшкодування
шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, в
порядку регресу суму в розмірі 85 374 грн
53 коп.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 квітня 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 22 липня 2014 року, позов задоволено,
стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК
«Українська страхова група» у
відшкодування шкоди, завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу суму в
розмірі 85 374 грн 53 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати зазначені судові рішення,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2009 року
між ВАТ «Миронівський
хлібокомбінат» та Закритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(правонаступником якого є позивач) було
укладено договір добровільного
страхування, предметом якого стало
страхування транспортного засобу
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1.

11 грудня 2009 року на автодорозі
Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки -
Решетилівка відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
транспортного засобу ВАЗ 21013, державний
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3

Винним у даній дорожньо-транспортній
пригоді згідно з вироком Кобеляцького
районного суду Полтавської області від
08 липня 2010 року визнано ОСОБА_3

14 вересня 2010 року позивачем було
складено страховий акт та розрахунок
суми страхового відшкодування до
нього, яка на підставі звіту від 13
серпня 2010 року про визначення вартості
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля «Хонда Акорд»,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
звіту про визначення ліквідаційної
вартості працездатних та ліквідних
складових вказаного автомобіля,
склала 110 874 грн 53 коп.

15 вересня 2010 року позивачем видано
розпорядження про виплату страхового
відшкодування, на підставі якого
зазначена сума була перерахована ВАТ
«Миронівський хлібопродукт».

Цивільна відповідальність власника
транспортного засобу марки ВАЗ 21013,
державний номерний знак НОМЕР_2,
застрахована в СК «Провідна», яка
21 березня 2013 року здійснила виплату
страхового відшкодування в межах
ліміту, передбаченого договором
обов'язкового страхування власників
наземного транспортного засобу, ОСОБА_3
в сумі 25 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскільки ОСОБА_3 винен у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, то саме
він має відшкодовувати страховій
компанії розмір виплаченого нею
страхового відшкодування. При цьому,
задовольняючи позовні вимоги, суд
керувався положеннями ст. ст. 993, 1191
ЦК України.

Однак колегія суддів з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій повністю погодитися не може
виходячи із наступного.

Суди при ухваленні оскаржуваних рішень
керувалися як ст. 993, так і ст. 1191 ЦК
України.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

При цьому, як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 у п. 27
постанови «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», при вирішенні спорів про
право зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається. При цьому регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права (зокрема, статтею 1191
ЦК України), а також статтею 38 Закону №
1961-IV, а для суброгації відповідно до
статті 993 ЦК України і статті 27 Закону
України «Про страхування» встановлено
особливий правовий режим. При
суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування. Оскільки при суброгації
відбувається заміна особи в
зобов'язанні, тому з урахуванням
положення статті 515 ЦК суброгація
застосовується лише до майнового
страхування.

Суди на зазначене не звернули уваги, не
визначилися з нормами матеріального
права, які підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, у зв'язку з чим
помилково застосували одночасно як
ст. 1191 ЦК України (регрес), так і ст. 993 ЦК
України (суброгація).

Враховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 22 липня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська