У х в а л а

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» до ОСОБА_4
про стягнення боргу, за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія
«Європейська агенція з повернення
боргів») на заочне рішення
Рожнятівського районного суду

Івано-Франківської області від 4 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ТОВ «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» звернулося до суду
із зазначеним позовом, мотивуючи його
тим, що 20 червня 2012 року між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Центр фінансових
рішень» (первісний кредитор) та ТОВ
«Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» укладено
договір відступлення прав вимоги.
Відповідно до умов зазначеного
договору первісний кредитор відступив
позивачу право вимоги від ОСОБА_4
коштів, право на одержання яких
належить первісному кредитору на
підставі кредитного договору від 31
березня

2010 року. Проте, всупереч умовам
кредитного договору, відповідач не
виконав свої зобов'язання.

З огляду на зазначене позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь
заборгованість за кредитним договором
від 31 березня

2010 року у розмірі 15 634 грн 26 коп. та
судові витрати витрати.

Заочним рішенням Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 4 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
березня 2014 року, у задоволенні позову
ТОВ «Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» до ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ТОВ
«Фінансова компанія «Європейська
агенція з повернення боргів» не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
передбачено можливість заміни
кредитора іншою стороною внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступленні
права вимоги).

Згідно з положень ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
божникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходить із того, що
докази стосовно повідомлення
відповідача про заміну кредитора у
зобов'язанні відсутні, що в силу ст. 517
ЦК України дає право боржнику не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення
ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Європейська агенція з
повернення боргів» відхилити.

Заочне рішення Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 04 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду

Івано-Франківської області від 19
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова