Справа №200/9741/13-ц
Провадження №2/200/3280/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі: головуючого - судді Шевцової
Т.В.

при секретарі - Мар'єнко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи - Бабушкінський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Приватне
акціонерне товариство «АІСЕ Україна»
про визнання правочину удаваним,
визнання права власності на майно та
виключення майна із акту опису та
арешту -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до
відповідачів та просив суд: визнати
довіреність, видану ОСОБА_2 на його ім'я
щодо володіння, користування та
розпорядження транспортним засобом,
посвідчену 02 липня 2008 року державним
нотаріусом Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Кулєшовим Я.О. та зареєстровану в
реєстрі за №1-3202 - удаваним правочином,
вчиненого з метою приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу
транспортного засобу ВАЗ -21074, 2002 року
випуску, д/н НОМЕР_1; визнати, що між ним
та ОСОБА_2 02 липня 2008 року було укладено
договір купівлі-продажу автомобіля
ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1;
визнати за ним право власності на
автомобіль ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н
НОМЕР_1; зобов'язати Бабушкінський ВДВС
виключити з акту опису та арешту майна
від 05.10.2012 року, складений державним
виконавцем Петренко Д.О., автомобіль
ВАЗ-21074, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 02 липня 2008
року він отримав у власність
автомобіль марки ВАЗ-21074,
синьо-зеленого кольору 2002 року випуску,
державні номерні знаки НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2, шляхом надання ОСОБА_2 на
його ім'я довіреності з правом вчинення
правочинів щодо експлуатації та
продажу вказаного автомобіля. Факт
продажу автомобіля також
підтверджується розпискою ОСОБА_2 про
отримання ним грошових коштів у сумі 4
000 доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає 20 000 грн., за продаж
автомобіля марки ВАЗ-21074,
синьо-зеленого кольору 2002 року випуску,
державні номерні знаки НОМЕР_1.

05 жовтня 2012 року співробітниками ВДАІ
Солонянського РВ у

ОСОБА_1 було вилучено автомобіль та
технічний паспорт в межах виконавчого
провадження №23352694 відкритого
постановою Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про стягнення з
ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 грошових
коштів у розмірі 12427 грн..

На підготовчій частині судового
розгляду позивач та його представник
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі. В судове засідання позивач та
його представник надали заяву про
розгляд справи у їх відсутність,
просили задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі та підставі наявних в
матеріалах доказах.

На підготовчій частині судового
розгляду представник відповідача1
позовні вимоги визнав та не
заперечував проти їх задоволення. В
судове засідання ні відповідач1 ні його
представник не з'явились, причини
неявки не відомі.

На підготовчій частині судового
розгляду представник відповідача2
позовні вимоги не визнав, надав до суду
письмові заперечення на позовну заяву,
в обґрунтування яких зазначив, що
автомобіль було придбано за час
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі, а
тому відчуження такого транспортного
засобу мало здійснюватись лише за
згодою ОСОБА_3 Вважає такий правочин
нікчемним, так як при його укладенні не
додержано письмової форми, а також
невідповідності такого правочину
іншим вимогам закону. В судове
засідання не з'явився, причини неявки
не відомі.

Представники третіх осіб до суду не
з'явились, про дату, місце та час
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причину своєї неявки до суд
не повідомили, з клопотаннями про
відкладення розгляду справи не
звертались.

Представник третьої особи - Приватного
акціонерного товариства "АІСЕ Україна"
надав до суду письмові пояснення та
просив розглянути справу за його
відсутності. Відповідно пояснень, за
умовами Угоди №38790 від 17.05.2002 року ЗАТ
"АІСЕ Україна" надавало послуги ОСОБА_2,
що направлені на придбання автомобіля
ВАЗ-21074, 2002 року випуску. ОСОБА_2
належним чином виконував умови
укладеної Угоди, отримав автомобіль та
зареєстрував його на своє ім'я з
державним номерним знаком НОМЕР_1. У
відповідності до п.11.2 ст.11 Угоди між
ПрАТ "АІСЕ Україна" та ОСОБА_2 укладено
договір застави, предметом якого є
спірний автомобіль, договір застави
діє до повного виконання Заставодавцем
всіх зобов'язань, передбачених
договором. Станом на 02.12.2013 року за
ОСОБА_2 перед ПрАТ "АІСЕ Україна"
значиться заборгованість в розмірі 10,57
грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 02 липня 2008 року
ОСОБА_2, будучи власником автомобіля
марки ВАЗ 21074, 2002 року випуску
синьо-зеленого кольору, про що свідчить
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3
отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 4000 доларів США, за продаж
автомобіля ВАЗ 21074, 2002 року випуску
синьо-зеленого кольору.

Цього ж дня, ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 було
видано довіреність, посвідчену 02 липня
2008 року державним нотаріусом Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Кулєшовим Я.О. та
зареєстровану в реєстрі за №1-3202, якою
він надав позивачеві право володіння,
користування та розпорядження
автомобілем.

Відповідно до ст. 205 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відносини щодо купівлі-продажу майна,
як рухомого, так і не рухомого,
регулюються ЦК України, статтями якої
не передбачено обов'язкової письмової
форми до договору купівлі-продажу
рухомого майна.

Таким чином, законодавець визначив
вичерпний перелік договорів
купівлі-продажу, які повинні
обов'язково вчинятись у письмовій
формі та підлягають нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Правочин - правомірна, тобто не
заборонена законом, вольова дія
суб'єкта цивільних правовідносин, що
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту.

Презумпція правомірності правочину
закріплена у ст. 204 ЦК України та може
бути спростована насамперед нормою
закону, яка містить відповідну
заборону. Норми чинного ЦК України не
містять застережень про заборону
укладання договору купівлі-продажу у
простій усній формі.

Представником відповідача1, який є
титульним власником спірного
автомобіля, підтверджено факт
отримання коштів в якості плати за
спірний автомобіль, а також
волевиявлення відповідача1, яке було
спрямовано саме на продаж належного
йому автомобіля позивачеві. Судом
встановлено, що відповідач1 передав у
фактичне володіння позивача спірний
автомобіль при видачі довіреності на
ім'я останнього.

Відповідно зі ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулось повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такій договір дійсним.

Право власності набуте за
договором, вважається набутим за
моменту передання майна, як це
визначено ст.334 ЦК України.

На загальних підставах усунення
перешкод у здійсненні права власності
передбачено ст. 391 ЦК України: власник
майна має право вимагати усунення
перешкод в здійсненні їм права
користування і розпорядження своїм
майном.

Враховуючи встановлені судом фактичні
обставини справі, існування між
позивачем та відповідачем1 договірних
відносин, врегульованих нормами ЦК
України, наявними перепонами у
здійсненні права власності позивачем,
суд вважає його звернення до суду з
позовом обґрунтованим та визнає
позивача добросовісним набувачем
автомобіля.

Згідно з п.8 Постанови КМ України №1388 зі
змінами від 07.07.2010 р. державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів що посвідчують їх особу
документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи
скріплений печаткою:

Договори та угоди, укладені на товарних
біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, інші засвідчені в
установленому порядку документи,
встановлюють право власності на
транспортні засоби, копія рішення суду,
засвідчена в установленому порядку, із
зазначенням юридичних чи фізичних
осіб, які визнаються власниками
транспортних засобів, марки, моделі,
року випуску таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин.

Статтею 34 Закону України «Про
дорожній рух» та п.7 Порядку
передбачено, що власники транспортних
засобів та особи, що експлуатують такі
засоби на законних підставах, або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що
є підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Строк
державної реєстрації продовжується у
разі подання документів, які
підтверджують відсутність можливості
своєчасного її проведення власниками
транспортних засобів (хвороба,
відрядження або інші поважні причини).

Відповідно до п. 8 зазначеного
Порядку, правомірність придбання
транспортного засобу підтверджується
зазначеними в ньому документами,
зокрема, довідкою - розрахунком,
виданою за формою згідно з додатком № 1
Порядку, договорами та угодами, а також
іншими посвідченими в установленому
порядку документами, що встановлюють
право власності на автомобіль.

Статтею 16 ЦК України передбачено,
що формами судового захисту цивільних
прав та інтересів є, зокрема, визнання
права та припинення дії, яка порушує
право.

У відповідності до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується.

У відповідності до ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Відповідачем2 право власності позивача
на спірний автомобіль заперечується,
тому звернення до суду позивача з даним
позовом є правомірним.

Судом встановлено, що автомобіль
марки ВАЗ 21074, 2002 року випуску, був
зареєстрований 26.12.2002 за ОСОБА_2, який з
07.03.2002 по 06.06.2007 перебував у шлюбі з
ОСОБА_3

Придбання транспортного засобу
ОСОБА_2 здійснювалось у розстрочку, про
що свідчить відмітка у свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 виданого 26.12.2002МРЕВ 2 ДАІ УМВС
України в Дніпропетровській області.

На підставі рішення Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська

від 26 березня 2013 року у справі 403/13065/12,
судом було встановлено, що за рахунок
грошових коштів отриманих від ОСОБА_1,
ОСОБА_2 погасив заборгованість за
кредитом.

07.03.2007 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
розірвано. На час продажу ОСОБА_2
автомобіля позивачу ОСОБА_1
відповідачі по даній цивільній справі
не перебували у шлюбі. Претензій на
адресу ОСОБА_1 до часу затримання
транспортного засобу співробітниками
ДАІ (до 05.10.2012) щодо неправомірного
володіння та користування автомобілем
не надходило.

За нормами ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вищезазначені норми права
спростовують твердження представника
відповідача2 про недійсність договору
купівлі-продажу автомобіля укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв'язку із
недодержанням сторонами такого
правочину норм ст.207,

208 ЦК України. Відповідні норми є
підставою для визнання договору
недійсним у судовому порядку, проте
відповідачем2 та його представником не
надано суду відповідних доказів. Своє
право на зустрічний позов про визнання
вищезазначеного правочину недійсним
Відповідач2 не реалізував.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя (презумпція згоди).

У частині 3 ст. 65 Сімейного кодексу
України визначено, що для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Договір купівлі-продажу
транспортного засобу не потребує
обов'язкового нотаріального
посвідчення та державної реєстрації, а
тому суд приходить до висновку, що
письмова згода іншого з подружжя при
укладенні такого договору не потрібна.

Дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись принципом
диспозитивності розгляду справи, суд
приходить до висновку, що заперечення
відповідача2 є недостатньою підставою
для визнання договору купівлі-продажу
рухомого майна укладеного без згоди
іншого з подружжя недійсним.

Згідно ст. 334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Слід зазначити,
що поняття «реєстрація правочину»,
«реєстрація права власності» та
«реєстрація транспортного засобу» є
зовсім різними поняттями, і якщо перші
два поняття схожі в тому, що моментом
вчинення таких дій є моментом набуття
права власності, в залежності від
редакції статті 334 ЦК України, яка діяла
у певний час (до 11.02.2010 та після). Поняття
«реєстрації транспортного засобу»
немає жодного відношення до набуття
особою права власності.

У зв'язку із вищенаведеним,
посилання відповідача-2 на Порядок
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 р. № 1388 (надалі - Порядок), яким
передбачено обов'язковість реєстрації
транспортного засобу у відповідних
органах, та без якої у набувача, за
думкою відповідача-2, не виникає права
власності не придбане майно, є
безпідставними.

Судове рішення не може
ґрунтуватись на припущеннях, тому
зауваження Відповідача2 про те, що з
аналізу норм Порядку можна прийти до
висновку, що договір купівлі-продажу
транспортного засобу укладається у
письмовій формі є також
необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 статті 8 ЦПК
України, у разі невідповідності
правового акта закону України або
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, суд застосовує акт
законодавства, який має вищу юридичну
силу.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 01 листопада 1996 року №9,
судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови
і розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної
Республіки Крим чи рішення Ради
міністрів Автономної Республіки
Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції
міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та
організацій тощо) підлягають оцінці
на відповідність як Конституції, так і
закону.

Реєстрація транспортного засобу в
органах ДАІ не впливає на набуття,
зміну чи припинення права власності на
майно. Придбаваючи транспортний засіб,
особа зобов'язана протягом десяти діб
зареєструвати його у відповідних
органах. Не вчинення таких дій особою є
підставою для застосування до неї
відповідальності передбаченої чинним
законодавством. Право власності на
майно за договором набувається у
момент передачі такого майна, адже в
протилежному випадку, особа не зможе
використати своє право на звернення до
суду або іншого органу за захистом
свого порушених прав у разі
пошкодження, знищення, викрадення тощо
такого майна у проміжку часу від дня
придбання такого майна до часу його
реєстрації, що само по собі є абсурдним.

У своїх запереченнях відповідач2
посилається на пропуск позивачем
строків звернення до суду за захистом
свої прав, та просить застосувати до
позовних вимог наслідки спливу
позовної давності.

За нормами ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Судом встановлено, що позивачу
ОСОБА_1 стало відомо про порушення його
права користування, володіння та
розпорядження автомобілем ВАЗ-21074,
синьо-зеленого кольору 2002 року випуску,
державні номерні знаки НОМЕР_1, лише
05.10.2012, після затримання такого
транспортного засобу співробітниками
ДАІ. Доказів які б свідчили про
звернення відповідачів до позивача з
претензіями, скаргами, вимогами про
незаконність користування ОСОБА_1
транспортним засобом, суду не надано.

У зв'язку із цим, суд вважає
клопотання відповідача2 про
застосування до спірних правовідносин
строків позовної давності таким, що не
підлягають задоволенню.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада

2009 року за №9, за удаваним правочином
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Відповідно до узагальнень Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24 листопада

2009 року, удаваним є правочин, що
вчинюється з метою приховання іншого
правочину, який сторони насправді
вчинили. Тому при укладенні удаваного
правочину до відносин його учасників
застосовуються правила щодо правочину,
який сторони мали на увазі (який
сторони приховали). Воля сторін в
удаваному правочині спрямована на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином. При цьому позивач повинен
вказати, який інший правочин
приховується з допомогою укладеного
правочину. Спільною ознакою
фіктивного та удаваного правочинів є
те, що розбіжність між волею та її
зовнішнім виявом стає наслідком
навмисних дій його учасників, які мають
за мету одержання певної користі усіма
або принаймні одним із них. Різниця
полягає в тому, що за удаваного
правочину настають інші права та
обов'язки, ніж ті, що передбачені
правочином. За удаваним правочином
обидві сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини. Закон не передбачає
недійсність удаваного правочину, а
лише пропонує застосовувати до
відносин сторін норми, що регулюють той
правочин, який сторони дійсно мали на
увазі.

Із тексту розписки про отримання
коштів від 02 липня 2008 року вбачається,
що ОСОБА_2 фактично продав позивачу
ОСОБА_1 автомобіль марки ВАЗ-21074,
синьо-зеленого кольору 2002 року випуску,
державні номерні знаки НОМЕР_1 та за
продаж якого отримав 4000 доларів США
грн. (20000 грн.), що також підтвердив в
судовому засіданні представник
відповідача1.

Згідно вимог ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Якщо правочин,
для якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, укладений усно і
одна із сторін вчинила дію, а друга
сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до «Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод», до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р., закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

З врахуванням вищенаведених вимог
закону, фактично між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
був укладений договір купівлі-продажу
автомобіля марки ВАЗ-21074,
синьо-зеленого кольору 2002 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, а довіреність,
що видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1, є лише
удаваним правочином, з метою приховати
інший правочин, а саме договір
купівлі-продажу. Вчинення сторонами
удаваного правочину не тягне за собою
наслідків у вигляді визнання його
недійсним, оскільки при вчиненні
удаваного правочину настання його мети
приховати інший правочин, бажають
досягти обидві сторони, то й до
відносин цих сторін застосовуються
правила того правочину, якому
відповідала їхня внутрішня воля і який
вони насправді вчинили.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Накладенням арешту на автомобіль марки
ВАЗ-21074, синьо-зеленого кольору 2002 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу ОСОБА_1, обмежує
останнього у здійсненні його права
власності, а тому позовні вимоги про
виключення майна з акту опису й арешту
підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України судовий збір по
справі, сплачений позивачем при подачі
позову до суду слід покласти на
відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.
3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 197, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати довіреність, видану ОСОБА_2 на
ім'я ОСОБА_1 щодо володіння,
користування та розпорядження
транспортним засобом, посвідчену 02
липня 2008 року державним нотаріусом
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Кулєшовим Я.О. та
зареєстровану в реєстрі за №1-3202 -
удаваним правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину - договору
купівлі-продажу транспортного засобу
ВАЗ-21074, 2002 року випуску, державний
номер НОМЕР_1.

Визнати, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02 липня
2008 року було укладено договір
купівлі-продажу транспортного засобу
ВАЗ-21074, 2002 року випуску, державний
номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль ВАЗ-21074, 2002 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

Виключити з акту опису та арешту майна
від 05 жовтня 2012 року, складеного
державним виконавцем Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Петренко Д.О. в
межах виконавчого провадження №26652694
автомобіль ВАЗ-21074, 2002 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 159,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 159,86 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які не були присутні в судовому
засіданні, мають право оскаржити
рішення суду в десятиденний строк з дня
отримання його копії.

Суддя
Т.В.Шевцова