15.01.2014 103/5234/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Бахчисарайський
районний суд Автономної Республіки
Крим в складі: головуючого судді -
Атаманюка Г.С., при секретарі Оленіній
Д.Д., з участю позивачів, відповідача та
її представника, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Бахчисараї цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на частку спадкового
майна,

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивачів мотивовані тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4.
Факт їхнього рідства з померлим
підтверджується свідоцтвами про
встановлення батьківства. Їхня мати
ОСОБА_3 проживала у цивільному шлюбі з
ОСОБА_4 з 1978 року. ОСОБА_4 та ОСОБА_3
проживали спільно, вели спільне
господарство та у 1989 році придбали у
спільну власність будинок в АДРЕСА_1.
Також при житті ОСОБА_4 він спільно з
ОСОБА_3 отримав у спільну власність
земельну ділянку, на якій розташований
житловий будинок. Тому позивачі
вважають, що житловий будинок та
земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_3
придбали у спільну власність на
підставі ст. 112 ЦК України (в ред. 1963).
Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилася спадщина. Вони, як
спадкоємці першої черги, мають право
кожний на ? частку домоволодіння по
АДРЕСА_1 в м. Бахчисараї та земельну
ділянку площею 0.084 га за тією ж адресою.

У судовому засіданні позивачі
наполягають на задоволенні позову з
наведених вище підстав.

Відповідач позов взнала в повному
обсязі.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Виходячи з меж судового розгляду,
обов'язку сторін по доведенню та
поданню доказів, заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
14 вересня 1989 року придбала у власність
будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). Право
власності ОСОБА_3 на домоволодіння
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(а.с. 18а). 11 березня 2009 року ОСОБА_3
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0.0784 га по АДРЕСА_1 в м. Бахчисараї для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських споруд і
будівель. Відповідно до довідки
виконавчого комітету Бахчисарайської
міської ради АР Крим та домової книги в
даному домоволодінні з 24 грудня 1994 року
по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті,
був зареєстрований ОСОБА_4 Факт
сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підтверджують позивачі та відповідач у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходить з того, що Кодексом про шлюб та
сім'ю України (1969 р.), який діяв на момент
придбання будинку ОСОБА_3 не
передбачалося виникнення спільної
власності на майно чоловіка та жінки,
які проживали спільно без реєстрації
шлюбу. Правовий статус такого майна
визначений Сімейним Кодексом України
2002 року (ст. 74

СК). Тому на думку суду факт придбання
ОСОБА_3 у 1989 році будинку під час
спільного проживання з ОСОБА_4 не має
правового значення для вирішення даної
справи. Статтею 112 ЦК України (1963), на яку
посилаються позивачі, встановлено, що
майно може бути у спільній власності
громадян. Але позивачами не доказано,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом спільної
праці придбали це майно, або ОСОБА_4 за
рахунок власних коштів придбав частку
у домоволодінні.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

З досліджених у судовому засіданні
доказів не вбачається, що ОСОБА_4 на
день смерті мав будь-які права щодо
домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку за тією ж адресою, а тому у
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на частку спадкового майна
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Бахчисарайський
районний суд АРК протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Суддя:
Атаманюк Г.С.