АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/1449/2014
інстанції: Кириленко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства "Сведбанк" про
визнання кредитного договору
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу судді Святошинського
районного суду м. Києва від 6 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Святошинського
районного суду м. Києва від 6 листопада
2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ
"Сведбанк" про визнання кредитного
договору недійсним повернуто позивачу
для подання до належного суду.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, просить
скасувати ухвалу і направити справу
для подальшого розгляду до
Святошинського районного суду м. Києва.
Скаржник зазначає, що підстави для
повернення позовної заяви були
відсутні, оскільки предметом позову є
визнання недійсним кредитного
договору, а тому за правилами ч. 5 ст. 110
ЦПК України позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися також
за зареєстрованим місцем проживанням
споживача.

Особи, які беруть участь у справі, в суд
апеляційної інстанції не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву для подання
до належного суду, суд першої інстанції
виходив із того, що за правилом,
встановленим ч. 2 ст. 109 ЦПК України,
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням. Оскільки
місцезнаходженням відповідача є: м.
Київ, вул. Новокостянтинівська, 18-в, що
територіально відноситься до
Подільського району м. Києва, то дана
справа не підсудна Святошинському
районному суду м. Києва.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Під підсудністю у цивільному
процесуальному праві розуміють
інститут (тобто сукупність правових
норм), який регулює віднесення справ,
які підлягають розгляду судами
цивільної юрисдикції, до відання
конкретного суду судової системи
України для розгляду по першій
інстанції. Тобто, визначити
підсудність цивільної справи означає
встановити компетентний, належний суд
у цій справі.

За загальним правилом територіальної
підсудності позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Проте, процесуальний закон, як
виключення із загального правила
територіальної підсудності, надає
позивачу права вибору із двох або
більшої кількості судів той суд, в який
йому найбільш зручніше пред'явити
позов (альтернативна підсудність).

Альтернативна підсудність встановлена
законом для таких категорій справ, в
яких позивачі об'єктивно потребують у
створенні їм найбільш сприятливих умов
судочинства (полегшення поїздок до
суду, збору доказів тощо), або в яких
вони позбавлені можливості пред'явити
позов за загальним правилом
територіальної підсудності (частини 9,10
ст. 110 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким, згідно із
загальним правилом територіальної
підсудності (ст. 109 ЦПК України) і
правилом альтернативної підсудності
(ст. 110 ЦПК України), підсудна дана
справа, належить виключно позивачу (ч. 13
ст. 110 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів позовної
заяви, у листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернулася з позовом до ПАТ "Сведбанк",
в якому просила визнати недійсним
договір споживчого кредиту від 19
серпня 2008 року № 2606/0808/55-010.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України
позови про захист прав споживачів
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору.

У рішенні Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, що в
аспекті конституційного звернення
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті
11 Закону України "Про захист прав
споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII
з наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Отже, позивачка як споживач має право
пред'явити позов також за
зареєстрованим місцем свого
проживання.

За таких обставин погодитись з
постановленою ухвалою неможливо, вона
підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Оскільки підстави для направлення
справи для подальшого розгляду до
Святошинського районного суду м. Києва
відсутні, то апеляційна скарга
задовольняється частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу судді Святошинського
районного суду м. Києва від 6 листопада
2013 року скасувати і передати питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач