Головуючий суду 1 інстанції - Логвіна
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 427/9962/13-ц
Провадження № 22ц/782/925/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Івасенка І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго»

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області

від 14 січня 2014 року

у справі за позовом Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за надані
послуги по центральному опалюванню та
гарячому водопостачанню, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду 22.11.2013р. з
вказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що відповідачка є
споживачем послуги централізованого
опалення та гарячого водопостачання,
яку надає позивач. Позивачем
здійснювалось нарахування плати за
надані позивачці послуги відповідно до
законодавчо встановлених тарифів.
Відповідачка нерегулярно вносила
плату за спожиті послуги, у зв'язку з
чим станом на 01.10.2013р. у неї утворилася
заборгованість в розмірі 2407,67 грн., яку
позивач просить суд стягнути з
відповідачки з урахуванням
нарахованих інфляційних втрат в
розмірі 609.74 грн., а також 3% річних в
розмірі 299,20 грн., а всього в загальному
розмірі 3316,61 грн.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 14.01.2014р. в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити в нове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, надавши оцінку правильності
застосування судом норм матеріального
та процесуального права в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції в повному обсязі
дотримано не було.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не представив суду доказів
існування між позивачем та
відповідачкою правовідносин з приводу
постачання та споживання послуг
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, а крім того, з 23.11.2007р.
відповідачка не споживала надані
позивачем послуги, оскільки з
вказаного часу квартира обладнана
автономним опаленням, тому відмовив в
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за період з 23.11.2007р. по
01.10.2013р. - за необґрунтованістю, а за
період з 01.10.2001р. по 23.11.2007р. - у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками, оскільки вони не
відповідають матеріалам справи, а
також суперечать нормам матеріального
та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості за
період 23.11.2007р. по 01.10.2013р., суд першої
інстанції послався на акт від 23.11.2007р.
(а.с.35), на підставі якого суд встановив
факт встановлення в квартирі
відповідачки автономного опалення.

Проте, з вказаного акту вбачається лише
те, що оглядом квартири 23.11.2007р. комісія
КПРЕЄ №2 встановила від'єднання
опалюваних приладів від системи
централізованого опалення. Але
матеріали справи не містять доказів
того, що квартира у встановленому
законом порядку була переведена на
альтернативний (автономний) вид
опалення.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається наступне.

Відповідачка успадкувала квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому згідно зі
ст.525, ч.1 ст.548 ЦК України в редакції 1963р.
(чинного на момент відкриття спадщини)
з вказаного часу є власницею квартири,
не залежно від того, що отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом тільки 13.10.2006р.

Квартира розташована в
багатоквартирному житловому будинку,
обладнаному централізованою системою
опалення та гарячого водопостачання.
Позивач постачав теплову енергію в
будинок, в якому розташована квартира
відповідачки та на особовому рахунку
НОМЕР_1 нараховував плату за надані
послуги згідно з встановленими
тарифами.

Згідно з особовим рахунком
відповідачка лише періодично
оплачувала комунальні послуги, у
зв'язку з чим, починаючи з 2001 року
виникла заборгованість.

Письмовий договір про надання
комунальних послуг централізованого
опалення та гарячого водопостачання
сторонами не укладався, але не зважаючи
на це, сторони перебувають у
договірних відносинах відповідно до
законодавства, тому висновок суду про
недоведеність існування між сторонами
договірних відносин не відповідає
матеріалам справи та нижченаведеним
нормам матеріального права.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.10 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 4 п. 4 ЦК України актами
цивільного законодавства є також
постанови Кабінету Міністрів України.

За відсутності письмового договору
права та обов'язки сторін регулюються
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України №639 від 21.07.2005р. (а до
вказаної дати -Правилами надання
населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України №1497від 30.12.1997р), а
також нормами Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Житлового
кодексу України, Цивільного кодексу
України, що регулюють правові
відносини щодо сплати комунальних
послуг та загальні положення про
зобов'язання.

Згідно зі ст.509, ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України
в силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо), а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Оскільки відповідачкою не виконано
зобов'язання оплатити за спожиті
послуги, позивач вправі в судовому
порядку вимагати стягнення
нарахованої комунальної
заборгованості.

Разом з тим, у зв'язку з порушенням
своїх прав позивач має дотримуватись
норм законодавства щодо строку
позовної давності.

Як вбачається з копії особового
рахунку, останнє нарахування плати за
послуги централізованого опалення та
гарячого водопостачання було
здійснене позивачем в квітні 2007 року.
Після цього нарахування плати за
спожиті послуги відповідачці не
здійснювалось.

Таким чином, з особового рахунку
вбачається, що фактично заборгованість
відповідачки утворилась за період з
01.10.2001р. по 01.05.2007р. та є не погашеною.

Станом на 01.10.2013р. заборгованість
відповідачки становить 2407,67 грн., на яку
позивачем нараховані відповідно до
ст.625 ЦК України інфляційні втрати в
розмірі 609.74 грн., а також 3% річних в
розмірі 299,20 грн. Таким чином, загальний
розмір заборгованості становить 3316,61
грн.

До вказаної заборгованості підлягають
застосуванню правила позовної
давності, виходячи з наступного.

З 01.01.2004р. (з моменту набрання чинності
ЦК України) позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України) а в
період дії ЦК України в редакції 1963
року позовна давність застосовувалась
за клопотанням про поновлення строку.

Враховуючи, що правовідносини сторін
виникли до, а припинились після
набрання чинності ЦК України в
редакції з 01.01.2004р., підлягають
застосуванню правила позовної
давності, встановлені Цивільним
кодексом в редакції 1963 року, а також в
редакції, що діє з 01.01.2004.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки (аналогічна норма
містилась в ст.71 ЦК України в редакції
1963 року)

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила
(аналогічна норма містилась в ст.76 ЦК
України в редакції 1963 року) .

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається у разі
пред'явлення позову. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (аналогічна
норма містилась в ст.79 ЦК України в
редакції 1963 року).

Правова природа стягнення
заборгованості за житлово-кломунальні
послуги така, що строк позовної
давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному місяцю, за яким
нараховується плата за спожиті послуги
окремо. Право на позов про стягнення
заборгованості за кожен місяць виникає
щомісяця на відповідну суму, а позовна
давність обчислюється з того місяця,
коли кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Нарахування плати за спожиті
комунальні послуги проводилось
позивачем щомісячно. Останнє
нарахування здійснено в квітні 2007 року.

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом 22.11.2013р., тобто більш ніж через
шість років після спливу строку для
стягнення нарахованої відповідачці
заборгованості. Протягом строку
позовної давності позивач за захистом
порушеного права з відповідним позовом
не звернувся, клопотання про
поновлення пропущеного строку не
заявив, доказів на підтвердження
поважності причин пропуску строку не
надав. Підстав вважати, що позивач не
знав про порушення його прав
відповідачкою, немає.

Зверненню позивача до суду з позовом
передувало його звернення в 2012 році з
заявою про видачу судового наказу, який
був скасований судом 19.03.2013р. Однак, це
не перериває строку позовної давності,
оскільки він сплив ще до звернення
позивача із заявою про видачу судового
наказу (в квітні 2010 року - останній
місяць нарахування поточної
заборгованості, після якого щомісячні
поточні нарахування не проводились).

Пропуск строку позовної давності є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1, ч.3 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у
зв'язку з відмовою в задоволенні позову
понесені позивачем витрати по сплаті
судового збору не підлягають
відшкодуванню відповідачкою.

Колегія суддів, керуючись
ст.ст.307,309,313-317,319,323-325,327 ЦПК України, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 14 січня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності в задоволенні позову
Луганського обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
надання послуг з централізованого
опалення та гарячого водопостачання
за період з 01жовтня 2001 року по 01 жовтня
2013 року з урахуванням інфляційних
втрат та 3% річних в розмірі в розмірі 3
316 гривень 61 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: