Яготинський районний суд Київської
Справа 382/906/14-ц
Провадження 2/382/371/14
РІШЕННЯ

іменем України

/ заочне /

08 травня 2014 року
Яготинський районний
суд
Київської області, в
складі;

Головуючого судді Карпович В.Д.

При секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому
зсідання справу, за позовом ОСОБА_1 до
Лозовоярівської сільської ради
Яготинського району Київської
області, третя особа;ОСОБА_4, про
визнання права власності за
набувальною давністю.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що
згідно ордера за №6 серії УІ Б від 18.11.
1997 року, вона та члени її сім»ї
отримали право на вселення в житловий
будинок за АДРЕСА_1. Починаючи з 1997 року
та по даний час вона та члени її
сім»ї проживають в даному житловому
будинку відкрито та безперервно.

Посилаючись на вимоги передбачені
ст.. 344 К України, просила:

Визнати за нею право власності за
набувальною давністю на житловий
будинок та господарські споруди по
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги
позивача. Представник відповідача в
судове засідання не з»явився, про день
та час розгляду справи повідомлений
належним чином. В заяві до суду позов
визнав, та п росив розглянути справу у
їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи суд
вважає, що в зв»язку з відсутністю
відповідача, який належно
повідомлений про день та час розгляду
справи, необхідно провести заочний
розгляд справи з винесенням заочного
рішення в порядку ст.. 224 ЦПК України.

Із пояснення представника позивача
видно, що позивачка відкрито, та
добросовісно володіє житловим
будинком який розташований по
АДРЕСА_1. Дана обставина була очевидна
для відповідача, який мав можливість це
бачити, позивачка не перешкоджала
стороннім особам отримати будь-яку
інформацію про її володіння цією
квартирою. Крім того, позивачка
володіла даною квартирою як своєю
особистою, оскільки за власний рахунок
проводила поточні ремонти та несла
інші витрати по її утриманні.

Відповідач протягом всього
безперервного строку володіння
позивачем даною квартирою /з листопада
1997 року та по даний час) не пред'являли
до останньої позову про повернення
квартири, і остання була впевнена в
тому, що на займаний нею та членами її
сім»ї житловий будинок не претендують
сторонні особи. Ті обставини, в зв'язку
з якими виникло право позивача на
володіння, не давали їй сумніву, щодо
правомірності набуття нею будинком,
тому позивачка не вважала своїм
обов'язком повертати його. Всі
ремонтні роботи в житловому будинку
були виконані за кошти позивача та її
чоловіка.. Користуючись послугами
газо, водо та електро постачання,
позивачка регулярно сплачувала кошти
за їх використання.

Із пояснення третьої особи ОСОБА_1
видно, що в листопаді 1997 року він
отримав ордер на право вселення в
житловий будинок по АДРЕСА_1 із
членами його сім»ї / дружина та троє
неповнолітніх дітей /. В даному
житловому будинку він та члени його
сім»ї проживають із листопада 1997 року
та по даний час. Проживаючи в будинку
вони сплачують комунальні послуги, за
газо та електро постачання, виконують
поточні ремонтні роботи будинку.

Із показів свідка ОСОБА_3 видно, що в 1997
році він працював головою колгоспу в
с.Лозовий Яр Яготинського району, де
механізатором працював ОСОБА_1. На
прохання останнього в якого була
багатодітна сім»я, та не мала свого
житла, він в листопада 1997 року дозволив
вселитися ОСОБА_1 із членами його
сім»ї / дружна та трьоє малолітніх
дітей / в пустуючий полу розвалений
будинок, в якому тривалий час ніхто не
проживав, так як власники будинку
померли, а спадкоємців н було. Пізніше
коли вже в цьому будинку проживала
багатодітна сім»я ОСОБА_1, будинок
було передано на баланс сільської
ради, виконкомом якої і було видано
ордер на вказаний житловий будинок на
ім.»я ОСОБА_1, в який було вписано всіх
його членів сім»ї. Пізніше, коли цей
житловий будинок підлягав
приватизації, то із за відсутності в
селі органу приватизації, ОСОБА_1 не
зміг скористатися правом на
приватизацію цього житлового
будинку, який він власними силами та
за власні кошти відремонтував та
привів його до належного вигляду.

В судовому засіданні встановлено
наступне:

Відповідно до рішення виконкому
Лозовоярівської сільської ради
Яготинського району Київської
області від 18 листопада 1997 року ОСОБА_4
було видано ордер на жиле приміщення
за №6 серії УІ Б, на право зайняття
жилого приміщення по АДРЕСА_1, із
сім»єю 5 чоловік, а саме; ОСОБА_4 -
чоловік, ОСОБА_1- дружина, ОСОБА_5- син,
ОСОБА_6- син, ОСОБА_7- дочка./ а.с. 6 /.

Із акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
ОСОБА_1 від 02.04. 2007 року складеного в
складі комісії; секретаря сільської
ради, сільського голови та депутата
сільської ради видно, що він прописаний
та проживає АДРЕСА_1, разом з дружиною
виховують чотирьох неповнолітніх
дітей. В підсобному господарстві
утримують корову, двоє свиней, птицю,
обробляють земельну ділянку. Вся
вирощена продукція на присадибній
ділянці використовується для потреб
господарства та для харчування сім»ї. /
а.с. 8 /.

Із довідки виконкому Лозовоярівської
сільської ради від 12.06. 2013 року видно,
що ОСОБА_1 дійсно не ареєстрований але
проживає АДРЕСА_1 при такому складі
сім»ї; ОСОБА_1- дружина, ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_4- син, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5-
дочка, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6- дочка,
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7- син. / а.с. 10 /.

Із технічного паспорту на садибний
індивідуальний житловий будинок по
АДРЕСА_1 видно, що замовником даного
технічного паспорту є ОСОБА_4. / а.с. 11 /,
На даному господарстві побудовано;
житловий будинок площею 53,30 кв.м.,
прибудова «а»площею 7,20 кв.м., сарай «Б»
площею 46,30кв.м., сарай «В» площею 21,00
кв.м., сарай «в» площею 10,10 кв.м.,
колодязь №1. / а.с. 13 /. Житловий будинок
складається із тамбуру, коридору,
приміщення кухні та житлової кімнати.
Всього площею 43,90 кв.м. / а.с. 15 /. Сім»я
позивачки відноситься до статусу
багатодітної сім»ї. / а.с. 17 /.

Проживаючи та користуючись житловим
будинком по АДРЕСА_1, позивачка та
члени її сім»ї регулярно сплачували
кошти за користування газо та електро
постачанням, що підтверджується
відповідними квитанціями /а.с. 26-33 /

Статтею 344 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад
цивільного законодавства, наряду зі
справедливістю та розумністю(ст.3 ЦК
України). Законодавець не зазначив, що
саме слід розуміти під таким терміном,
як добросовісність володіння за
набувальною давністю, але враховуючи
ту обставину, що вітчизняний ЦК є
фактичною рецепцією римського
приватного права з урахуванням
національних особливостей, то для
визнання володільця добросовісним
вважається достатнім, щоб вказане
нерухоме майно не було набуте
злочинним шляхом чи способом, який
завідомо суперечить основам
правопорядку та моралі.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своїй судових рішеннях по
справам даної категорії сформулював
правову позицію, з якої вбачається, що
«у випадку, якщо є всі підстави вважати,
що власник майна тривалий час не
виявляє наміру визнати певну річ своєю,
він погодився з її втратою - вона може
бути визнана власністю фактичного
добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним
із первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
ЦК України, а саме: тривалого,
добросовісного, відкритого та
безперервного володіння майном як
своїм власним.». (Ухвала ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 вересня 2012 року).

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ своїм інформаційним листом від
28.01.2013 року «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
вказує на те, що при вирішенні спорів
про набувальну давність суд має
врахувати добросовісність саме на
момент передачі позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач
протягом всього часу володіння майном
повинен бути впевнений, що на це майно
не претендують інші особи, і він
отримав це майно з підстав, достатніх
для того, щоб мати право власності на
нього.

Відповідно, оскільки власник квартири
понад десять років не виявили наміру
визнати її своєю, погодився з її
втратою, у позивача є всі підстави
вважати, що квартира повинна бути
визнана за ним - фактичним
добросовісним володільцем.

Д.Луспеник у своїй статті «Спори про
набувальну давність: проблеми теорії і
судової практики»//Юридичний журнал,
#5/2006р. вказує, що можливість звернення
до суду з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю надано суб'єктам
права статтями 15,16ЦК України, при
доведеності відповідно до закону
зазначених у ньому обставин.

Володіти майном набувач повинен
відкрито, він зобов'язаний відноситися
до об'єкта володіння як власник, якщо
він бажає зберегти незаперечний статус
володільця за давністю, що дозволяє
йому після спливу встановленого
законом строку набувальної давності
фактично перетворитися у власника.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних
Міністерством юстиції України в 2011
році «Деякі аспекти набуття права
власності на об'єкти безхазяйного
нерухомого майна» «Інститут
набувальної давності є одним із
первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросовісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчиться визначений у Кодексі
строк, що розрізняється залежно від
речі (рухомої чи нерухомої), яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Добросовісне володіння означає, що
особа не знала і не повинна була знати,
що володіє річчю незаконно. Тому
встановлення добросовісності залежить
від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність
володіння теж є необхідними умовами
для набуття права власності за
набувальною давністю і означають, що
володілець володіє річчю відкрито, без
таємниць, а також те, що протягом
означеного в законі строку володілець
не вчиняв дій, що свідчили б про
визнання ним обов'язку повернути річ
власнику, а також йому не пред'являвся
правомочною особою позов про
повернення майна.»

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 20 лютого 2008
року « …пунктом 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати
право власності за набувальною
давністю суд може не раніше 01 січня 2011
року.»

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладеній в
Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до вимог діючого
законодавства вартість майна
визначається за погодженням сторін, а
за його відсутності - за дійсною
вартістю майна на час розгляду спору
(п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду
від 22.12.95 року "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності").

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.. 344 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності за набувальною давністю на
житловий будинок за АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів, з дня закінчення
розгляду справи.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом 10 днів, з
дня отримання його копії.

Суддя
Карпович В.Д.