Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» на рішення
Міжгірського районного суду від 27
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Закарпаттяобленерго» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Міжгірського районного суду з позовом
до ПАТ «Закарпаттяобленерго» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що 25.05.2010
року її малолітній син ОСОБА_3, граючись
зі своїми однолітками, безперешкодно
проникнув через незачинені двері до ТП
(трансформаторного пункту), де був
уражений електричним струмом напругою
10 тисяч вольт, в результаті чого помер.

Даний ТП знаходиться на балансі
Міжгірського РЕМ, який є структурним
підрозділом відповідача. Вказаний
об'єкт знаходився у занедбаному стані,
вже декілька років на вхідних дверях
відсутні замки.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами кримінальної справи,
порушеної відносно посадової особи
Міжгірського РЕМ ОСОБА_4 за ознаками
злочинів передбачених ст.ст. 367 ч.2, 366 ч.1
КК України. 06.12.2012 року постановою
Міжгірського районного суду дану
кримінальну справу закрито у зв'язку з
смертю підсудного.

За таких обставин просила суд стягнути
з відповідача завдану джерелом
підвищеної небезпеки майнову шкоду в
розмірі 5000 грн. та 300 000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Міжгірського районного суду
від 27 листопада 2013 року даний позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Закарпаттяобленерго» на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 60 000
грн. та судові витрати. В решті позову
відмовлено.

На дане рішення ПАТ
«Закарпаттяобленерго» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Зокрема зазначає, що
відсутні докази того, що позивачка є
матір'ю померлого малолітнього ОСОБА_3;
заперечує висновок суду про те, що
померлий проник до трансформаторної
будки через незамкнені двері; вказує,
що постанова про закриття кримінальної
спарив не має преюдиційного значення
та не є свідченням вини ОСОБА_4 у
вчиненні службової недбалості та
службового підроблення; вказує, що
недоведеним є неправомірність
поведінки відповідача, навпаки смерть
малолітнього ОСОБА_3 стала внаслідок
його неправомірних дій.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Встановлено, що 25.05.2010 року малолітній
ОСОБА_3, граючись зі своїми однолітками,
проникнув до трансформаторного пункту
- ЗТП-183, де був уражений електричним
струмом напругою 10 тисяч вольт, в
результаті чого помер.

Даний об'єкт знаходиться на балансі
Міжгірського РЕМ, який є структурним
підрозділом відповідача.

Дані обставини встановлені
матеріалами даної справи та
кримінальної справи № 9225910 про
обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні
злочинів передбачених ст.ст. 367 ч.2, 366 ч.1
КК України. Крім того дані обставини
сторонами по справі не заперечуються
(відповідач лише заперечує відсутність
замків на дверях ТП).

Позивачка є матір'ю померлого
малолітнього ОСОБА_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження (а.с.55), що спростовує доводи
апелянта з цього приводу. В апеляційній
інстанції апелянт визнав дану копію
належним та допустимим доказом.

Судом вірно встановлено, що ЗТП-183 є
джерелом підвищеної небезпеки,
оскільки його функціонування створює
підвищену ймовірність заподіяння
шкоди через неможливість повного
контролю за ним людиною.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що злочинна
недбалість працівника відповідача
призвела до смерті малолітнього
ОСОБА_3, а тому підлягає відшкодуванню
моральна шкода в розмірі 60 000 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки такий
ґрунтується на нормах матеріального
права та підтверджений належними
доказами.

При цьому колегія суддів відхиляє всі
посилання апелянта на недоведеність
відсутності замків та наявності
неправомірної поведінки працівника
відповідача зважаючи на наступне.

Дійсно, згідно ст. 61 ЦПК України лише
вирок суду ухвалений по кримінальній
справі має преюдиційне значення з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. Постанова про
закриття кримінальної справи у зв'язку
зі смертю підсудного не є
беззаперечним доказом винуватості
особи.

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ відсутність складу злочину,
наприклад, у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив та оцінив постанову про
закриття кримінальної справи щодо
ОСОБА_4, з якої вбачається, що смерть
ОСОБА_3 сталася внаслідок злочинної
недбалості працівника відповідача
ОСОБА_4 (а.с.4).

Даний висновок викладений у постанові
ґрунтується на матеріалах
кримінальної справи №9202910 (далі по
тексту - КС), яка була досліджена
апеляційним судом.

Зокрема, з протоколу огляду місця події
вбачається, що на момент здійснення
огляду вхідні двері ЗТП-183 були
відкриті. Всередині розташовані
розподільні щити 10 КВ типу шафи та
мають двері, які можуть замикатися на
навісні замки. Біля першої двері
виявлено два навісні замки, один
розрізаний, а другий у відчиненому
положенні (том 1 а.с.8-13 КС).

Згідно висновку експерта від 05.07.2010
року за №1303 механізми чотирьох замків
несправні. Їх несправність полягає у
відламі корпуса замка №1, зігнутим
дужкам у замках №№ 2, 3 та перекусу
дужки замка №4. Три замки були зламані
стороннім предметом, шляхом здійснення
тиску на їх корпус, а замок №4 був
відімкнутий шляхом перекусу дужки
замка (т.1 а.с.135-139 КС).

З посадової інструкції Майстра з
технічного обслуговування і ремонту ТП
і ЦРП Міжгірського РЕМ ОСОБА_4
вбачається, що до функцій останнього
входив контроль за станом і
збереженням захисних засобів,
інструменту, матеріалів і приладів та
забезпечення їх випробування згідно
правил і норм; усунення причин, що
можуть призвести до нещасних випадків
і професійних захворювань; здійснення
безперервного нагляду та
безпосереднього керівництва роботою в
ТП, КТП і ЦРП згідно вимог правил. До
обов'язків ОСОБА_4 входило забезпечення
відповідності закріпленого за ним
устаткування вимогам ПТЕЕСіМ і ПВЕ.
Також даною посадовою інструкцією
встановлена відповідальність ОСОБА_4
щодо забезпечення надійної роботи
силового електрообладнання ЦРП, ТП і
КТП та будівельної їх частини, що
знаходиться в зоні обслуговування, за
аварії, відмови в роботі
електрообладнання, випадки
травматизму, які допущені з вини
майстра чи підлеглого персоналу (т.2
а.с.130-140 КС).

Сторонами по справі не заперечується,
що ЗТП-183 була закріплена за ОСОБА_4 та
входила до сфери його обслуговування.

З протоколів допиту свідків
вбачається. що більшість з них
підтвердили, що двері ЗТП-183 тривалий
період не були зачинені на замки. Деякі
з свідків показали, що не можуть
сказати чи були замки на дверях чи ні.
Однак жоден з них не засвідчив
наявність таких замків на ЗТП-183 (т.1
а.с.140-207, т.2 а.с.7-86). Лише підсудній
ОСОБА_4 стверджував про те, що двері
були закриті, однак його покази
спростовуються показами інших свідків
та протоколами очної ставки (т.2
а.с.112-128).

Таким чином, зазначені матеріали КС
підтверджують викладений у постанові
від 06.12.2012 року про закриття
кримінальної справи висновок про те, що
причиною смерті малолітнього ОСОБА_3 є
злочинна недбалість працівника
відповідача, а тому дані докази
апеляційної скарги підлягають
відхиленню.

Однак, колегія суддів не може
погодитись із розміром моральної, який
суд стягнув на користь відповідачки,
оскільки суд не враховано всіх
обставин, які мають значення для
визначення такого розміру.

Так, суд визначаючи розмір шкоди в сумі
60 000 грн. врахував, що виникненню шкоди
сприяла груба необережність
потерпілого та неналежний догляд за
дитиною.

Однак судом не враховано всіх обставин
справи, а саме, що смерть ОСОБА_3 сталася
на другому поверсі ЗТП-183, на який, як
вбачається з фототаблиці до протоколу
відтворення обставин та обстановки,
можна дістатися лише шляхом підняття
по спеціальній драбині (т.2 а.с.106 КС).
Тобто, щоб дістатися до розподільних
щитів слід було дійти цілеспрямовано
та докласти певних зусиль, що свідчить
про підвищений рівень грубої
необережності потерпілого.

Також, як слідує з висновку експерта
замки на ЗТП-183 були кимось пошкоджені,
що зменшує ступінь вини відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що розмір
моральної шкоди стягнутий з
відповідача підлягає зменшенню до 40 000
грн., а тому в цій частині рішення
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 23 ЦК України, ст.ст. 307,
309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» задовольнити
частково.

Змінити рішення Міжгірського
районного суду від 27 листопада 2013 року
в частині визначення розміру моральної
шкоди, що підлягає стягненню з
Публічного акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» на користь
ОСОБА_2, зменшивши суму такої шкоди до 40
000 (сорок тисяч) гривень.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді