Справа № 523/433/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
місто
Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси
у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду №22 у
м.Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бріз", третя особа -
ОСОБА_2, про стягнення заробітної плати,
скасування наказу про догану, зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористані
відпустки та вихідної допомоги, -

В С Т
А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із
позовом і просить ухвалити рішення,
яким скасувати Наказ №69-к від 30.12.2013
року про оголошення йому догани,
змінити формулювання причини його
звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на п.6
ст.36 КЗпП України та стягнути з
відповідача 105530 гривень, що
складаються з 9530 грн. заробітної плати
за грудень 2013 року, 60 тис.грн.
компенсації за невикористані
відпустки у 2007-2011 роках, та 36 тис.грн.
вихідної допомоги, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з відповідачем по справі
перебував у трудових відносинах,
працював інженером-програмістом, був
звільнений звільнення вважає
незаконним, оскільки генеральним
директором - третьою особою у справі,
усіма засобами обмежувались
можливості виконання ним своїх
обов'язків, тому він вимушений
звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі
згідно заявлених ним вимог на підставі
наявних у справі доказів, свої вимоги
вважав законними й обґрунтованими.

Представник відповідача та третя
особа у судовому засіданні вимоги
вважали безпідставними і недоведеними
та просили у позові відмовити повністю,
надавши письмові заперечення проти
позову з відповідними доказами.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши надані
сторонами докази, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так у судовому засіданні встановлено,
що позивач у справі з 01.12.2006 року
працював інженером-програмістом на
підприємстві відповідача, генеральним
директором якого є третя особа, Наказ
№30 від 01.12.2006 року про прийняття на
роботу (а.с.2).

Згідно Наказу генерального директора
ТОВ ТРК "Бріз" від 30.12.2013 року №69-к,
позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за
неналежне виконання своїх службових
обов'язків, а саме порушення п.п.1, 5, 10
Посадової інструкції
інженера-програміста від 01.11.2011 року
(а.с.4, 5-7, 25-27, 34).

Наказом генерального директора ТОВ ТРК
"Бріз" від 10.01.2014 року №6-к позивача було
звільнено із займаної посади за
прогули (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин, з
нарахуванням повного розрахунку по
заробітній платі за відпрацьований час
у січні 2014 року та компенсацію за 3
календарні дні невикористаної
відпустки (а.с.38).

Згідно ст.233 КЗпП України, працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем не надано жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
зазначених у позові обставин щодо
безпідставності притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення за прогули, що є його
обов'язком згідно зазначених норм ЦПК|
України, клопотань про допит у якості
свідків осіб, на яких позивач вказував
у своїх поясненнях та з котрими
працював, не заявляв. Крім того,
всупереч ствердженням позивача, у
листі до інспекції з охорони праці та
безпосередньо у судовому засіданні
позивач особисто зазначив, що останній
раз був на роботі 31.12.2013 року. Також у
судовому засіданні позивач визнав, що у
програмі, якою він займався з початку
2013 року, виявились недоліки та були
збої.

З іншої сторони, відповідачем
спростовано ствердження позивача щодо
незаконного притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення і надано відповідні докази
необхідності вжиття дисциплінарних
заходів у зв'язку з неналежним
виконанням позивачем своїх службових
обов'язків, а саме порушення ним п.п.1, 5,
10 Посадової інструкції
інженера-програміста від 01.11.2011 року, та
звільнення у зв'язку з відсутністю
позивача на роботі без поважних причин
30.12.2013 року на протязі 4-х годин, 31.12.2013
року на протязі 6-ти годин, повністю
чотири робочі дні - 02, 03, 06 і 08 січня 2014
року, і не наданням будь-яких
виправдовувальних документів та
відмовою від надання письмових
пояснень, що підтверджується
доповідними та відповідними актами
(а.с.39-51).

Щодо вимог про зміну формулювання
причини звільнення, суд вважає, що
підстави для звільнення за п.6 с.36 КЗпП
України відсутні, оскільки
розпорядження голови правління про
переміщення на інше робоче місце з
офісу по пр.Добровольського, 135 в офіс
по пр.Добровольського, 127/1 від 02.12.2013
року для належного контролю за роботою
позивача зі сторони керівництва, не
являється ні переведенням на роботу в
іншу місцевість разом з підприємством,
ані зміною істотних умов праці, на що
вказує дана норма закону. Частиною 2
статті 32 КЗпП України визначено, що не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

За таких обставин, позов у цій частині
задоволенню не підлягає, а, отже, не
підлягають і вимоги про стягнення суми
вихідної допомоги, що передбачені ст.44
КЗпП України, оскільки такі вимоги є
похідними від вимог про звільнення за
п.6 ст.36 КЗпП України.

Вимоги про стягнення грошових коштів у
вигляді 9530 грн. заробітної плати за
грудень 2013 року та 60 тис.грн.
компенсації за невикористані
відпустки у 2007-2011 роках, не доведені та
спростовані відповідачем наданими
доказами, а саме: наказами про надання
відпусток, довідками про нарахування
та виплату відпускних за вказані
періоди, відомостями про виплату
грошей, випискою з штатно-посадової
книги, довідкою про нарахування і
виплату заробітної плати за грудень 2013
року з актами про відмову поставити
підпис (а.с.52-73), тому в цій частині
вимоги також задоволенню не
підлягають.

З іншими вимогами позивач не звертався.

Таким чином суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача
задоволенню не підлягають, оскільки
ним не надано жодного належного і
допустимого доказу на підтвердження
зазначених у позові обставин.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 61, 64, 79, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: