Справа № 424/1248/14-ц
Провадження №2/424/928/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 травня 2014 року
Ровеньківській міський суд Луганської
області

в складі: головуючого судді
- Ібадової Н.П.,

при секретарі -
Самуйлик Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Ровеньки
Луганської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
стягнення боргу», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
позовом, у якому вказала, що 18.05.2013 року
вона позичила відповідачу 15000
(п'ятнадцять тисяч) гривень, строком до
01.09.2013 року, що підтверджується доданою
до заяви копією розписки. У
встановлений строк відповідач борг не
повернув. На прохання позивача
добровільно повернути борг відповідач
відмовляється, чим порушує її цивільні
права. Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самі сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такий самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. У зв'язку з тим,
що відповідач ухиляється врегулювати
спір мирним шляхом, позивач вимушена
звернутися до суду. Для неї вказана
сума є значною та невиконання свого
зобов'язання відповідачем ставить її у
важке матеріальне становище. Крім
доданих до заяви документів, зазначені
обставини зможуть підтвердити свідки:
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, підписи яких наявні на
розписці.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на
її користь суму боргу 15000 гривень.
Стягнути з відповідача на її користь
судові витрати згідно квитанцій.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилась. Надала до суду письмову
заяву, в якій зазначив, що заявлені
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі. Просить розглянути справу за її
відсутності, проти заочного розгляду
справи не заперечує (а.с. 24).

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, не дивлячись
на те, що належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
слухання справи, повідомлення про
причини неявки до суду або будь-яких
пояснень по справі від останнього не
надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та
надані позивачем докази, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2013 року
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за письмовою
розпискою, написаною ним власноруч,
отримав від ОСОБА_1, в борг грошові
кошти в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч)
гривень. Зазначені грошові кошти
ОСОБА_2 зобов'язався повернути в строк
до 01 вересня 2013 року (а.с. 3).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суд приходить до висновку, що згідно
розписки від 18 травня 2013 року
відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1
15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень і
зобов'язався їх повернути до 01 вересня
2013 року, тобто зазначена письмова
розписка була надана на підтвердження
укладення договору позики та його умов,
є дійсною і не являється самим
договором, а відтак не має містити всіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Частиною 2 статті 207 ЦК передбачено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1
подано до суду розписку від 18.05.2013 року
(а.с. 3), яка в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України
підтверджує укладення договору позики,
а також те, що параграфом 1 глави 71 ЦК
України не встановлено недійсності
договору позики, не подано судових
рішень, згідно яких вказаний договір
визнаний судом недійсним, то суд
приходить до висновку, що позивачем
доведено належними та допустимими
доказами факт укладення договору
позики між нею та ОСОБА_2, а тому вимога
про стягнення основного боргу за
договором позики підлягає задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Одностороння відмова від зобов'язання
відповідно до ст. 615 ЦК України не
звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до квитанцій, що є у
матеріалах справи, позивач при
зверненні до суду сплатив судовий збір
у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 204, 207, 524, 610, 611, 615, 1046, 1047 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224, 294 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, суму боргу за
розпискою від 18 травня 2013 року в
розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
(шістдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення , якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.П. Ібадова

06.05.2014