Справа № 454/3653/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої професійним
захворюванням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, вказавши, що з 03.03.1980р. він
переведений на посаду підземного
прохідника 5-го розряду з повним
робочим днем в шахті №3
«Великомоствіська», 07.02.1983р. прийнятий
підземним прохідником на шахту імені
«50-річчя СРСР», 16.11.1987р. прийнятий
підземним прохідником 5-го розряду на
шахту «Імені А.В. Лопатіна», 15.02.1993р.
прийнятий підземним прохідником 5-го
розряду на шахту № 2
«Великомостівська», 03.01.1994р.
переведений поверхневим учнем
електрослюсаря, 16.03.1994р. переведений
слюсарем-ремонтником по четвертому
розряду,16.05.2000р. переведений підземним
учнем гірника шахти «Червоноградська»,
27.06.2000р. переведений підземним гірником
третього розряду. 24.06.2003р. прийнятий
підземним прохідником 5-го розряду на
шахту «Надія», 30.05.2005р. звільнений по
стану здоров`я, що перешкоджає
продовженню даної роботи п.2 ст. 40 КЗпП
України.

05 липня 2005 року, складено Акт
розслідування хронічного професійного
захворювання Форми П-4, затверджений
Головним санітарним лікарем
Червоноградської СЕС. Згідно даного
акту позивачу встановлено діагноз:
коніотуберкольоз (антракосилоікоз І
ст. інтерстиціальна форма
2/1t/t+залишкові зміни перенесеного
туберкульозу легень), МБТ(-), М(-)КО, на
ч.5,1) Хронічний бронхіт. Емфізема
легень. ДН-ІІ (другого)ст.

Згідно висновку про наявність
шкідливих умов праці Акту
розслідування хронічного професійного
захворювання: умови праці і характер
шкідливі, професія прохідника
відноситься до списку № 1 ІІІ класу 3-го
ступеня. Наявні акти встановлення
технічно досяжних рівнів залишкової
запиленості повітря по шахті видані
Мак НДІ.

Згідно Акту розслідування хронічного
професійного захворювання, професійне
захворювання виникло внаслідок роботи
в шкідливих умовах шахти № 3
«Великомостівська» з 29.10.1979 р. по 03.01.1983
р. прохідником підземним, шахти «Ім.
50-річчя СРСР» з 07.02.1983р. по 29.09.1987 р.
прохідником підземним, шахти «Ім.Героя
СРСР А.В.Лопатіна» з 16.12.1987 р. по 28.01.1993 р.
прохідником підземним, шахти № 2
«ВМ»(Червоноградська) з 15.02.1993 р. по
02.01.1994 р. прохідником підземним, з 16.05.2000
р. по 25.12.2002 р. Підземним учнем гірника,
гірник підземний, шахти № 9 «ВМ» з
24.06.2003р. по 30.05.2005р. прохідником
підземним при контакті з
вугільно-породним пилом в
концентраціях вище ГДК внаслідок
недосконалості технології механізмів,
мала ефективність зрошення,
обводненість гірничих виробок,
несприятливі фактори мікроклімату, які
сприяли переохолодженню організму.

Згідно довідки Міністерства Охорони
Здоров'я України міжрайонної
спеціалізованої профпаталогічної МСЕК
(серія ЛВА-1 №264427) ОСОБА_1 безтерміново
встановлено третю групу інвалідності.

Згідно довідки Міністерства Охорони
Здоров'я України міжрайонної
спеціалізованої профпаталогічної МСЕК
(серія ЛВА-2 № 013992) про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги позивачу
встановлено 50% (п"ятдесят) відсотків
втрати професійної працездатності.

Внаслідок отримання професійного
захворювання, ОСОБА_1 завдано великої
моральної шкоди, що полягала у значному
фізичному болю та стражданнях. Фізичні
страждання виражаються у фізичному
болю, які він зазнав та зазнає на даний
час.

Моральні страждання, що отримав
позивач в результаті професійного
захворювання полягають у фізичному
болю та стражданнях, достроковій
втраті працездатності, що призвело до
погіршення матеріального становища,
втраті соціальних зв'язків,
неспроможності ведення домашнього
господарства та виконання домашніх
обов'язків. Все це змушує мене
докладати додаткових фізичних та
моральних зусиль для організації
повноцінного способу життя.

На підставі наведеного просить суд
стягнути в його користь з відповідача 15
000грн моральної шкоди, завданої
ушкодження здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Представник відповідача, ВВДФСНВ
м.Червонограда надав суду письмові
заперечення, де вказав, що позивачем
пропущено тримісячний строк позовної
давності звернення до суду з позовом
про стягнення моральної шкоди.
Потерпілим надано право на
відшкодування моральної шкоди від
роботодавця на підставі ст.1167 ЦК
України та ст..237-1 КЗпП України; п.3 ч.3
розділу ІХ Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
встановлено, що відшкодування Фондом
моральної(немайнової) шкоди
застрахованим членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008р.

Відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995
року на органи МСЕК покладено обов'язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди, як і встановлення
ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках потерпілим
, яким заподіяно ушкодження здоровя
пов'язане з виконанням ними трудових
обов'язків. Звертає увагу на те, що
позивачем на подано висновку МСЕК,
лікаря психіатра чи висновку ЛКК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди, внаслідок втрати
працездатності та профзахворювання.
Довідка МСЕК про відсоток стійкої
втрати працездатності є тільки
підставою для розрахунку і
відшкодування потерпілому
матеріальної шкоди - частини
втраченого заробітку і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Документи, на які
посилається позивач не можуть бути
незаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди.

Позивач може працювати на інших
роботах не пов'язаних з впливом
шкідливих факторів, так як він втратив
професійну працездатність. Позивачем
не обґрунтовано розмір заподіяної
моральної шкоди, не наведено підстав
пов'язувати неможливість виконання
домашніх справ з встановленням
професійної непрацездатності. Просить
у позові відмовити.

Позивач надав суду письмові доповнення
до позовної заяви, де вказав, що згідно
довідки МСЕК серія ЛВА-2 №009324 від
07.09.2005р. йому вперше встановлено 50%
втрати профпрацездатності, а також
встановлено ІІІ групу інвалідності у
зв'язку із профзахворюванням. В
подальшому довідкою МСЕК серії ЛВА-2
№013992 від 29.09.2006р. йому безтерміново
підтверджено втрату 50%
профпрацездатності.

Згідно ч.3 ст. 34 Закону України від
23.09.1999р. «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», та
ст.9 Закону України «Про охорону праці»,
які діяли на час виникнення спірних
правовідносин (07.09.2005р. - встановлення
вперше втрати профпрацездатності),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону України.
Обов'язок відшкодувати моральну шкоду,
яка спричинена внаслідок професійного
захворювання, слід покласти саме на
відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. Просить стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_1 15000
(п'ятнадцять тисяч) грн. відшкодування
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю.
Додатково пояснив, що багато років
поспіль працював у шахті на підземних
роботах у важких умовах праці. За цей
час стан його здоров'я значно
погіршився, весь час болить спина,
виникає задишка, нічого не може робити
по господарству.

Представники відповідача -
Тодорович О.В. Вандзьо О.Б. в судовому
засіданні щодо задоволення позову
заперечили, в обгрунтування
повідомили, ті ж обставини, що були
вказані в письмовому запереченні.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково з наступних
підстав:

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

В судовому засіданні було досліджено
докази, а саме: копію трудової книжки,
медичні документи та записи у медичній
книжці, копію акту розслідування
професійного захворювання, копії
висновків МСЕК.

Як з"ясовано із трудової книжки на ім'я
ОСОБА_1, 1957р.н. останній з 03.03.1980р.
працював на посаді підземного
прохідника 5-го розряду з повним
робочим днем в шахті №3
«Великомостівська», 07.02.1983р. прийнятий
підземним прохідником на шахту імені
«50-річчя СРСР», 16.11.1987р. прийнятий
підземним прохідником 5-го розряду на
шахту «Імені А.В. Лопатіна», 15.02.1993р.
прийнятий підземним прохідником 5-го
розряду на шахту № 2
«Великомостівська», 03.01.1994р.
переведений поверхневим учнем
електрослюсаря, 16.03.1994р. переведений
слюсарем-ремонтником по четвертому
розряду,16.05.2000р. переведений підземним
учнем гірника шахти «Червоноградська»,
27.06.2000р. переведений підземним гірником
третього розряду. 24.06.2003р. прийнятий
підземним прохідником 5-го розряду на
шахту «Надія», 30.05.2005р. звільнений по
стану здоров`я, що перешкоджає
продовженню даної роботи п.2 ст. 40 КЗпП
України.

З досліджених медичних документів,
зокрема з повідомлення про професійне
захворювання (отруєння) від 30.05.2005р.,
акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 05.07.2005р.,
виписок з історії хвороби судом
встановлено, що позивачу станом на 2005р.
встановлено діагноз коніотуберкольоз
(антракосилікоз І ст. інтерстиціальна
форма 2/1t/t+залишкові зміни перенесеного
туберкульозу легень), МБТ(-), М(-)КО, на
ч.5,1) Хронічний бронхіт. Емфізема
легень. ДН-ІІ (другого)ст.

Із дослідженої копій довідок МСЕК
серії ЛВА-2 №009324 від 07.09.2005р. , серії ЛВА
-1 №264427 від 28.08.2006р. встановлено, що
позивачу ОСОБА_1 встановлено 50% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням,
встановленим 27.05.2005р. та ІІІ групу
інвалідності безтерміново.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов"язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов"язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом п"ятим частини першої
ст. 4 Основ законодавства України про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
"Про охорону праці", державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

На час спірних правовідносин діяли як
ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності", так
і ст.9 Закону України "Про охорону
праці", згідно з якою відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров"я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону України.

Це підтверджується також роз"ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст.34 ЗУ "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності".

Вказані обставини є також викладеними
у листі Вищого спеціалізованого суду
№6-931/0/4-11 від 29.07.2011р.

Згідно п.п. "є" п.1 ч. 1 ст. 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції чинній на
час спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат, у тому числі відшкодування
моральної шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Крім цього, відповідно до ст.23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв"язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачу вперше встановлено 50% стійкої
втрати професійної працездатності
висновком МСЕК від 07.09.2005р. звідси,
враховуючи вищезазначені норми
законодавства, обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1
покладається на відділення Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України м.Червонограда.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Що мало місце в даній справі, так як
05.07.2005р. комісією складено акт
розслідування професійного
захворювання, про те, що професійне
захворювання виникло за таких
обставин: внаслідок роботи в шкідливих
умовах шахти № 3 «Великомостівська» з
29.10.1979р. по 03.01.1983р. прохідником
підземним, шахти «Ім. 50-річчя СРСР» з
07.02.1983р. по 29.09.1987 р. прохідником
підземним, шахти «Ім.Героя СРСР
А.В.Лопатіна» з 16.12.1987р. по 28.01.1993р.
прохідником підземним, шахти № 2
«ВМ»(Червоноградська) з 15.02.1993р. по
02.01.1994р. прохідником підземним, з
16.05.2000р. по 25.12.2002р. Підземним учнем
гірника, гірник підземний, шахти № 9
«ВМ» з 24.06.2003р. по 30.05.2005р. прохідником
підземним при контакті з
вугільно-породним пилом в
концентраціях вище ГДК внаслідок
недосконалості технології механізмів,
мала ефективність зрошення,
обводненість гірничих виробок,
несприятливі фактори мікроклімату, які
сприяли переохолодженню організму.

Причиною професійного захворювання,
згідно акту розслідування
професійного захворювання є:
запиленість повітря робочої зони в
концентрації: 156,12 мг/м3 - 90% робочого
часу (ГДК - 4 мг/м3), несприятливі фактори
мікроклімату, явища обводненості у
гірничих виробках.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди (із
змінами, внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5) роз'яснив, що
моральна шкода може складатися,
зокрема, у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків.

Суд критично ставиться до заперечень
представника відповідача, що
відповідно до наказу МОЗ № 12 від 22.11.1995
року на органи МСЕК покладено обов'язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди, у зв'язку з тим, що на
даний час цей наказ втратив чинність.
Також до пояснень відповідача, що
позивачем не подано висновку МСЕК,
лікаря психіатра чи висновку ЛКК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди, внаслідок втрати
працездатності та трудового каліцтва,
так як п.4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004р. передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Суд також критично ставиться до
позиції представника відповідача про
необхідність застосування
тримісячного строку позовної давності
відповідно до ст.233 КЗпП України, так як
згідно ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю…

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
ті обставини, що ОСОБА_1 отримав
професійне захворювання, внаслідок
своєї трудової діяльності, ушкодження
його здоров'я перешкоджає йому жити
звичним життям, ступінь втрати його
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням первинно встановлено 50%
відсотків втрати профпрацездатності
та в наступному стільки ж безтерміново,
він змушений періодично відновлювати
свій стан здоров'я, тому звертається до
медичних органів, що призводить до
незручностей в його повсякденному
житті, тому при визначенні розміру
відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності, суд вважає,
що належною компенсацією спричиненої
позивачу моральної шкоди є 10 000 ( десять
тисяч) гривень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
повно і всебічно з'ясувавши обставини
справи, суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
на підставі ст. 23 ЦК України, Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
Закон України "Про охорону праці", суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
на користь ОСОБА_1 10 000( десять тисяч)грн
00коп моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Сокальський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина