Справа № 226/1030/14-ц
Справа № 2/226/485/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю представника позивача
Базелюк Т.В.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Димитров
Донецької області справу за позовом
Обласного комунального підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Обласне комунальне
підприємство
"Донецьктеплокомуненерго" звернувся до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за теплопостачання в обґрунтування
якого вказав, що відповідачі
зареєстровані та мешкають за адресою:
АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок №
НОМЕР_2, що відповідає вищевказаній
квартирі та відповідно до якого
нараховується плата за послуги з
теплопостачання. Опалювальна площа
зазначеної квартири складає 44,2 м2.
Оскільки квартира боржників
знаходиться у багатоквартирному
будинку, який приєднано до системи
централізованого теплопостачання,
тому вони є споживачами позивача. З
урахуванням ст.ст.11, 509 ЦК України, між
позивачем та відповідачами
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання теплової
енергії на підставі відкритого
особового рахунку. У період з 01.03.2009р. до
01.09.2013р. відповідачі не в повному обсязі
сплатили за теплову енергію у зв'язку з
чим по особовому рахунку рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 1969,91 грн. Тобто грошове
зобов'язання відповідачів перед
позивачем станом на 01.01.2014р. не виконане
на порушення ст.ст.506, 525, 526 ЦК України.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення платежу, а також 3% річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір відсотків не встановлений
договором або законом. Отже,
відповідачі зобов'язані сплатити гроші
за спожиту теплову енергію, 3% річних та
інфляційні збитки. Таким чином, позивач
має право вимагати від відповідачів
оплату вказаної заборгованості у
розмірі 1996,58 грн., з яких: сума боргу за
опалення за період з 01.03.2009р. до 01.09.2013р.
у розмірі 1969,91 грн.; інфляційні збитки
за період з 21.11.2010р. по 20.08.2013р. у розмірі
14,10 грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по
20.08.2013р. у розмірі 12,56 грн. Також
зазначає, що в порядку наказного
провадження позивач звертався до
Димитровського міського суду з
вимогами про стягнення боргу з
теплопостачання з боржників ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОКП
"Донецьктеплокомуненерго". Судовим
наказом № 2н-226/1133/2013 від 31.10.2013р. сума
боргу за період з 01.03.2009р. до 01.09.2013р. у
розмірі 1969,91 грн.; інфляційні збитки за
період з 21.11.2010р. по 20.08.2013р. у розмірі 14,10
грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по
20.08.2013р. у розмірі 12,56 грн. та судові
витрати були стягнуті. Але не
погодившись з цим, ОСОБА_2 звернувся до
суду із заявою про скасування
зазначеного судового наказу. Ухвалою
Димитровського міського суду
Донецької області від 25.12.2013р. судовий
наказ було скасовано. У зв'язку з цим
просить стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь
заборгованість за теплопостачання у
розмірі 1996,58 грн., з яких: сума боргу за
опалення за період з 01.03.2009р. до 01.09.2013р.
у розмірі 1969,91 грн.; інфляційні збитки
за період з 21.11.2010р. по 20.08.2013р. у розмірі
14,10 грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по
20.08.2013р. у розмірі 12,56 грн.

Представник позивача надала суду
письмові пояснення, які підтримала
судовому засіданні, де вказала що, як
зазначено в позовній заяві, Обласне
комунальне підприємство
«Донецьктеплокомуненерго» є
теплопостачальним підприємством.
Метою діяльності підприємства є
виробництво теплової енергії,
транспортування її магістральними та
місцевими (розподільчими) тепловими
мережами та постачання теплової
енергії у вигляді пари та гарячої води
споживачам у порядку, встановленому
законодавством (в редакції змін до
статуту від 10.09.2012р.).

На підприємстві позивача відкрито
особовий рахунок НОМЕР_2, який
відповідає квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. Особовий рахунок
відкривається на наймача чи власника
або уповноваженого власника квартири
(за наявності декількох її
співвласників) для здійснення платежів
за житлово-комунальні послуги та
відповідно до якого нараховується
плата за опалення. Оскільки
відповідачі у спірний період
зареєстровані та мешкають у
вищевказаній квартирі, тому на них
покладається солідарний обов'язок по
оплаті за теплову енергію за спірний
період. Таким чином, між позивачем та
відповідачами існують фактичні
договірні відносини на підставі
відкритого особового рахунку та ст.11 ЦК
України. Згідно зазначеної статті,
зобов'язання виникають не лише з
підстав, передбачених законодавством
(зокрема угод), а також з дій осіб, що
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Протокольним рішенням міжвідомчої
комісії від 30.08.2011р. відповідачам було
видано дозвіл на відключення приладів
опалення у квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, однак 03.04.2012р. цією ж комісією
вищевказаний протокол було скасовано.

Приймаючи до уваги, що відповідачам та
власнику квартири, не було надано
дозволу на відключення радіаторів від
централізованої системи
теплопостачання та влаштування
індивідуального опалення, тому
нарахування за теплову енергію за
спірний період є правомірним.

Відключення від мережі
централізованого опалення без
дотримання встановленого порядку
вважається самовільним та не може бути
підставою для не нарахування плати за
надану теплову енергію, так як
суперечить чинному законодавству
України.

Крім того, діючим законодавством не
передбачена форма та порядок складання
акту про самовільний демонтаж приладів
опалення, оскільки самовільне
відключення від системи
централізованого опалення заборонено.
Складені житловими організаціями акти,
не являються актами суб'єкта владних
повноважень і не зобов'язують позивача
до будь-яких дій.

Відповідно до п.п.24, 25 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі -
Правила), споживач може відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання проводиться у разі:
згоди всіх власників житлового
будинку; технічної можливості
влаштування індивідуального опалення;
якщо проект індивідуального
(автономного) теплопостачання
відповідає вимогам чинних нормативних
документів; затвердженою органом
місцевого самоврядування в
установленому порядку оптимізованої
схеми перспективного розвитку систем
теплопостачання населеного пункту.
Такої схеми в м.Димитров не
затверджено.

На даний час нормативним документом, що
регулює питання відключення мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води в
багатоповерхових житлових будинках є
наказ Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005р. №4 «Про
затвердження Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09.12.2005р.
за №1478/11758, із змінами і доповненнями,
внесеними наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 06.11.2007р. за
№169, зареєстровані в Міністерстві
юстиції України 28.11.2007р. №1320/14587 (набув
чинності з 09.12.2007р).

Дія вказаного Порядку (із змінами
та доповненнями) не поширюється на
власників, наймачів житлових
приміщень, які були відокремлені від
мереж централізованого опалення або
отримали дозвіл на відключення
квартири від системи ц/о для
влаштування індивідуального опалення
до набрання чинності наказу
Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007р.№169, цей
наказ набув чинності 09.12.2007р.

При встановленні індивідуального
опалення розробляється проект
спеціалізованою організацією. Він
погоджується всіма зацікавленими
організаціями на підставі попередньо
виданих технічних умов. У них
зазначається варіант індивідуального
опалення, враховуючи і особливості
мікрорайону, будинку тощо з
максимальним унеможливленням впливу
шкідливої дії роботи індивідуального
опалення для мешканців будинку. Після
погодження проекту комісією, утвореною
при органі місцевого самоврядування,
видається дозвіл на встановлення
індивідуального опалення.

Отже, відповідно до положень п.п.24, 25, 26
Правил та пункту 1.44 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, споживачі мають право
відмовитися від послуг опалення, але з
обов'язковим дотриманням відповідного
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства,
тому самовільне відключення від мереж
централізованого опалення
забороняється, бо це погіршує умови
експлуатації внутрішньобудинкової
системи і мешкання всіх або окремих
громадян у житловому будинку. Разом з
цим, згідно п.1.4.6 зазначених правил
власник (наймач), що припустив
самовільне переобладнання, що
призводить до порушення
конструктивних елементів, зобов'язаний
за власний рахунок привести це
приміщення до попереднього стану.
Тобто, законодавством врегульовані
спірні правовідносини таким чином, що
дозволяється відключати вказані
мережі теплопостачання лише цілим
будинкам, а можливість відключення
окремої квартири (приміщення)
виключена. Таким чином, Правила не
суперечать актам законодавства вищої
юридичної сили, зокрема ст.24 Закону
України «Про теплопостачання», а
деталізують і конкретизують положення
даної статті, розкриваючи зміст
технічних умов, за яких споживач
теплової енергії має право на вибір
одного або декількох джерел теплової
енергії чи теплопостачання. Отже, діюче
законодавство не дозволяє відключення
окремих приміщень житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання будинку, а можливо
лише повністю будинком за умови
дотримання всіх вимог, визначених
Порядком.

Також зазначає, що будинок є єдиною
інженерною системою, право власності, а
відповідно і відповідальність за його
належний технічний стан, несуть
солідарно всі мешканці будинку. До
інженерного обладнання в будинку
належать інженерні комунікації та
технічні пристрої, які забезпечують
санітарно-гігієнічні умови та безпечну
експлуатацію квартир (загальні
будинкові мережі тепло-, водо-, газо-,
електропостачання, бойлерні та
елеваторні вузли, обладнання
протипожежної безпеки, вентиляційні
канали та канали для димовидалення,
ліфти, центральні розподільчі щити
електропостачання, а також елементи
благоустрою прибудинкової території).

Переобладнання системи опалення
призводить до розбалансування
внутрішньобудинкової системи
опалення, яка належить до інженерної
системи будинку як цілісного майнового
комплексу. Згідно вимог відповідних
будівельних норм при проектуванні
будинку, в якому передбачається
централізоване теплопостачання, всі
стояки та внутрішні розподільчі
мережі опалення гідравлічно ув'язані
для забезпечення стабільної роботи
внутрішньобудинкової системи загалом.
Будь-яке втручання в неї шляхом зміни
гідравлічного опору (від'єднання від
системи централізованого опалення)
погіршує роботу системи в цілому, чим
погіршує умови проживання та порушує
права інших мешканців житлового
будинку, що неприпустимо за ЦК України
та суперечить ст.41 Конституції України,
відповідно до якої використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства. Права власника
квартири на інженерні системи будівлі
визначаються ЦК України. Відповідно до
ч.2 ст.382 ЦК України, власники квартир у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир. Тобто,
співвласники зазначеного майна несуть
відповідальність за своїми
обов'язками щодо ощадливого та
сумлінного використання вказаних
об'єктів.

Крім того, п.4 ст.319 ЦК України,
передбачено, що власність зобов'язує,
орієнтуючи власників на те, що кожен з
них не лише має суб'єктивні права, але й
несе відповідальність перед громадою
та суспільством за належне
використання цих прав. Відповідно до п.5
зазначеної статті, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам та свободам громадян.
Статтею 383 ЦК України також зазначено,
що власник житла повинен
використовувати належне йому майно
(квартиру, будинок) за цільовим
призначенням, тобто для проживання,
забезпечувати його схоронність,
утримувати у належному санітарному та
технічному стані, утримуватись від
руйнування або псування, підвищувати
благоустрій житла та ін. Ремонт та інші
зміни власник має право проводити, якщо
вони не призведуть до порушень або
обмежень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог та правил експлуатації будинку.

Разом з цим, згідно ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач зобов'язаний: за власний
рахунок ремонтувати та міняти
санітарно-технічні прилади і пристрої,
обладнання, що вийшли з ладу з його
вини; дотримуватися вимог житлового та
містобудівного законодавства щодо
здійснення ремонту чи реконструкції
приміщень або їх частин, не допускати
порушення законних прав та інтересів
інших учасників відносин у сфері
житлово-комунальних послуг; своєчасно
проводити підготовку житлового
будинку, помешкання (в якому він
проживає або належить йому на праві
власності) та його технічного
обладнання до експлуатації в
осінньо-зимовий період.

Згідно ст.322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом. Тобто,
відповідач зобов'язаний підтримувати
систему централізованого опалення в
квартирі у належному стані, проте, вона
не виконала цих обов'язків.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
має право викликати представника
виконавця для складення та підписання
акта-претензії споживача, в якому
зазначаються строки, види, показники
порушень тощо. Акт-претензія подається
виконавцю, який протягом трьох робочих
днів вирішує питання про перерахунок
платежів або видає споживачеві
письмову відмову в задоволенні його
претензії.

Самовільне відключення радіаторів в
квартирі споживача не є підставою для
звільнення або зменшення плати за
теплову енергію.

Вважає за необхідне пояснити, що
відносини між теплопостачальним
підприємством та споживачем, який
отримує послуги з централізованого
опалення регулюються: ЦК України,
Законами України «Про
житлово-комунальні послуги», «Про
теплопостачання», Правилами
користування тепловою енергією,
затвердженими постановою КМУ №1198 від
03.10.2007р. та Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (надалі -
Правила №630).

Відповідно до п.2 зазначених Правил №630
опалювальною площею квартири є
загальна площа квартири без урахування
площі лоджій, балконів, терас.

Згідно п.18 Правил…, розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим. Відповідно до
вимог п.20 Правил №630, плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
теплової енергії або затверджених
нормативів (норм споживання) на
підставі платіжного документа
(розрахункової книжки, платіжної
квитанції тощо).

Відповідно до ст.162 ЖК України та п.7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків, затверджених
постановою КМУ від 24.01.2006р. за №45,
власник квартири зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені законом або
договором за затвердженими в
установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ст.7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та ст.20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування. Рішенням виконавчого
комітету Димитровської міської ради
від 20.08.2008р. №511, затверджено та введено
в дію тариф на послуги з
теплопостачання для населення в
розмірі 8,42 грн. з ПДВ за 1 м2
опалювальної площі та 309,59 грн. з ПДВ за 1
Гкал, затверджений тариф діяв до
15.04.2011р. З метою забезпечення єдиного
для всіх регіонів підходу до
формування тарифів у сфері
житлово-комунальних послуг, постановою
КМУ від 01.06.2011р. затверджено Порядок
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води. Цей
порядок визначає механізм формування
тарифів та застосовується під час
установлення Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
та органами місцевого самоврядування
(уповноважені органи) тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води для суб'єктів
природних монополій.

Відповідно до Законів України «Про
електроенергетику», «Про Національну
комісію регулювання ринку комунальних
послуг України», Національна комісія
регулювання електроенергетики України
постановою від 14.12.2010р. за №1838
затвердила Обласному комунальному
підприємству
«Донецьктеплокомуненерго» тариф на
теплову енергію для населення на рівні
283,79 грн. без ПДВ та 340,55 грн. (з ПДВ) за 1
Гкал. У зв'язку з тим, що тариф доведено
лише для розрахунків за 1 Гкал, то
Розпорядженням голови Донецької
обласної державної адміністрації №185
від 06.04.2011р. встановлено річну норму
споживання теплової енергії на послуги
з централізованого опалення 1 м2
опалювальної площі на рівні 0,1622Гкал.

Таким чином, керуючись постановою НКРЕ
№1838 від 14.12.2010р. «Про затвердження
тарифу на теплову енергію Обласному
комунальному підприємству
«Донецьктеплокомуненерго», а також
розпорядженням голови Донецької
обласної державної адміністрації від
06.04.2011р. №185 «Про встановлення річних
норм споживання теплової енергії на
централізоване опалення та підігрів
гарячої води» (із змінами, внесеними
розпорядженням голови
облдержадміністрації від 15.11.2012р. №833),
наказом по підприємству ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» від 09.08.2011р.
за №289 було затверджено норми витрат
тепла на обігрів 1м2 опалювальної площі
на кожний місяць опалювального сезону,
з урахуванням встановленої річної
норми споживання теплової енергії на
централізоване опалення.

Отже, в опалювальному сезоні 2011-2012рр. в
розрахунках зі споживачами по
категорії «населення» за послуги з
теплопостачання, які мешкають в
житлових будинках, що не обладнані
приладами обліку теплової енергії,
застосовуються розрахункові норми
тепла на 1м2 опалювальної площі
відповідного опалювального місяця. А
саме: у жовтні розрахункова норма
витрат тепла на 1 м2 опалювальної площі
(Гкал/м2) - 0,0078 та вартість послуг за 1 м2
опалювальної площі - 2,66 грн. Відповідно
за листопад: - 0,0234 та 7,97, за грудень - 0,0314
та 10,69, за січень - 0,0348 та 11,85, за лютий -
0,0310 та 10,55, за березень - 0,0269 та 9,16, за
квітень 0,0069 та 2,35. За опалювальний
сезон норми витрат тепла на обігрів 1 м2
0,1622 Гкал/ м2.

Щодо відсутності письмового договору
про надання послуг між позивачем та
відповідачами, що виключають їх
обов'язок сплачувати ці послуги, вважає
такі доводи необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що не передбачені цими актами, але
за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Мешкаючи в
багатоповерховому будинку, в який
позивач надає теплову енергію,
користуючись цими послугами на протязі
тривалого часу та частково сплачуючи в
спірному періоді, відповідачі своїми
діями підтвердили наявність між нею та
позивачем фактичних договірних
відносин, внаслідок яких у
відповідачів виникли щомісячні
обов'язки по сплаті послуг з
теплопостачання.

Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» дійсно
передбачено укладання між споживачем
та відповідачем письмового договору на
надання житлово-комунальних послуг на
основі типового договору.
Постановою КМУ від 12.07.2005р. №630
затверджено типовий договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Проте відповідно до ст.215 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не є наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом. Отже, ні ЦК
України, ні ЖК України, ні Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» такі випадки не передбачені, а
тому відсутність письмового договору
між позивачем та відповідачем не
позбавляє відповідача обов'язку
сплати за опалення її квартири.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності,
а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за оплату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. Зобов'язання боржника
сплатити певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або інших
підстав, визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу в грошах, а виконавець
має право вимоги від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.
Виходячи з юридичної природи
правовідносин як грошових зобов'язань,
на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК
України як окремий вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Комунальні платежі, до яких
належить послуга з теплопостачання, є
щомісячними нарахуваннями, а тому
розрахунок індексу інфляції та 3%
річних повинен здійснюватися на суму
кожного щомісячного платежу за
кількість днів прострочення,
починаючи, відповідно до п.18 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної і
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ від 21
07.2005р. № 630, а саме з 21 числа, що настає за
розрахунковим.

Отже, не може бути застосовано
загальний строк позовної давності до
заявлених позовних вимог про стягнення
3% річних та інфляційних з наступних
підстав:

Статтею 256 ЦК України визначено
поняття позовної давності. Позовна
давність - це встановлений законом
строк, протягом якого особа, право якої
порушено, може вимагати примусового
здійснення або захисту свого
цивільного права чи інтересу шляхом
подачі позовної заяви до суду.
Відповідно до ст.257 ЦК України,
загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки
та застосовується до всіх
правовідносин за винятком тих, до яких
законом встановлені інші, більш
короткі, або більш тривалі строки (ст.258
ЦК України). Статтею 264 ЦК України
визначено умови за яких перебіг
позовної давності переривається. А
саме: вчиненням особою дій, що свідчить
про визнання свого боргу або іншого
обов'язку; у разі пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників,
а також якщо предметом позову є лише
частина вимоги, право на яку має
позивач.

Разом з цим, за нормами ЦПК України,
передбачено спеціальний порядок
звернення до суду про стягнення боргу
за комунальні послуги.
Житлово-комунальне підприємство має
право звернутися до суду з позовними
заявами про стягнення боргу за
житлово-комунальні-послуги лише після
відмови, або скасуванні судового
наказу до певних боржників.

Так, в порядку наказного провадження
позивач звернувся до Димитровського
міського суду з вимогами про стягнення
боргу за теплову енергію за період з
жовтня 2009р. по серпень 2013р. з боржників
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго».
Димитровським міським судом Донецької
області видано судовий наказ від
31.10.2013р. про стягнення з боржників
заборгованості за теплову енергію, 3%
річних, інфляційних та судового збору
на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго». Але,
не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
звернувся до суду із заявою про
скасування судового наказу від 31.10.2013р.
Ухвалою Димитровського міського суду
від 25.12.2013р. по справі №2с-226/65/2013 судовий
наказ від 31.10.2013р. було скасовано.

Отримавши ухвалу суду про скасування
судового наказу, позивач звернувся до
суду з позовною заявою про стягнення
боргу за опалення. Таким чином, строки
позовної давності необхідно рахувати з
часу звернення позивача до суду з
первісною заявою про видачу судового
наказу.

Крім того, є підстави для переривання
позовної давності в порядку ст.267 ЦК
України, оскільки в спірний період
відповідачі частково сплачували на
користь позивача за опалення. Таким
чином, до позовних вимог щодо стягнення
боргу за опалення не може бути
застосовано загальний строк позовної
давності.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних,
нарахованих на суму несплачених
платежів, необхідно, зазначити, що
відповідно до ст.258 ЦК України, для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК
України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або несвоєчасно
виконаного зобов'язання та пені, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання). Відповідно до
ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір не встановлений
договором або законом.

Отже, оплата 3% річних та інфляційних є
самостійним видом відповідальності за
порушення виконання грошового
зобов'язання та до цих вимог
застосовується загальний строк
позовної давності, а не спеціальний
(скорочений).

Враховуючи зазначене, розрахунок щодо
стягнення боргу з теплопостачання, 3%
річних та інфляційних позивачем
виконано відповідно до вимог
законодавства та вважає, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
частково та пояснив суду, що з 08.08.2012р.
було встановлено у їх квартирі
автономне опалення, до цього періоду
він згоден заплатити в повному обсязі
заборгованість, у подальшому - не
згоден. На даний момент документу щодо
погодження з виконкомом встановлення
автономного палення у нього немає,
немає згоди також і міжвідомчої
комісії на встановлення автономного
опалення. Акт щодо обстеження квартири
з приводу наявності приладів опалення
не складався. Він відмовляється
заявляти щодо застосування строку
позовної давності, оскільки визнає
позов з 01.03.2009р. по 08.08.2012р.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву
про розгляд справи у її відсутність,
проти позову заперечує, оскільки з
08.08.2012р. у них встановлено автономне
опалення.

Судом встановлено, що відповідачі з
01.04.2009р. зареєстровані та мешкають у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем
відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на
загальну площу 44,2 м2 (а.с.5, 7-8).

Ухвалою Димитровського міського суду
Донецької області від 25.12.2013р.,
скасовано судовий наказ, виданий
Димитровським міським судом Донецької
області 31.10.2013р. у справі № 2-н/226/1133/2013
про стягнення з відповідачів на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" боргу за
опалення за період з 01.03.2009р. до 01.09.2013р.
у розмірі 1969,91 грн.; інфляційні збитки у
розмірі 14,10 грн.; 3% річних у розмірі 12,56
грн. та судового збору (а.с.4).

Згідно Акту від 08.08.2012р., ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_1 здійснена
реконструкція системи газопостачання,
встановлено лічильник та опалювальний
апарат (а.с.24).

Згідно протоколу № 1 засідання
постійної діючої міжвідомчої комісії
від 30.08.2011р., надано дозвіл на
відключення від системи центрального
опалення, зокрема й на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31-33).

Згідно протоколу № 1 засідання
постійної діючої міжвідомчої комісії
від 03.04.2012р., скасовано рішення
постійної діючої міжвідомчої комісії
від 30.08.2011р. як таке, що не відповідає
вимогам чинного законодавства (а.с.28-30).

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2 та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно за ст.19 Закону України «Про
теплопостачання», споживачі теплової
енергії повинні щомісячно здійснювати
оплату теплопостачальній організації
за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст.156 ЖК України, Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених ПКМУ від 08.12.1992р.
в редакції ПКМУ від 24.01.2006р. № 45, власник
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до Правил надання
населенню послуг по централізованому
опаленню, постачанню холодної і
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ від
21.07.2005р. № 630, якими передбачені
розрахунки для встановлення оплати
послуг, плата за надання цих послуг
повинна надаватися не пізніше 20 числа
місяця, наступного за звітним.

Згідно за ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК
України плата за комунальні послуги у
квартирі, яка належить громадянину,
стягується по затвердженим в
установленому порядку тарифам, тобто
споживачі зобов'язані своєчасно
вносити плату за комунальні послуги і
нести майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
договору надання послуг, одностороння
відмова від їх виконання не
допускається.

Між сторонами існують фактичні
договірні відносини з надання і
отримання послуг у вигляді теплової
енергії на підставі відкритого
особового рахунку № НОМЕР_2 на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов
згідно зі ст.525 ЦК України не
допускається, одностороння відмова від
зобов'язання не звільняє винну сторону
від відповідальності за порушення
зобов'язання, тому позивач мав право на
стягнення заборгованості, яка виникла
за надану відповідачу теплову енергію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідач в односторонньому порядку
порушив умови договору, який фактично з
ним був укладений згідно відкритого
особового рахунку відповідно до якого,
йому надавалася послуга з надання
теплової енергії.

Відповідно до п.25 Правил надання
населенню послуг по централізованому
опаленню, постачанню холодної і
гарячої води і водовідведення,
затвердженого постановою КМУ від
21.07.2005р. № 630, відключення споживачів
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач самовільно відключився від
мереж централізованого опалення,
жодних документів щодо правомірності
встановлення автономного опалення не
надав, а тому його доводи щодо
встановлення автономного опалення, як
підставу для не нарахування плати за
надану теплову енергію, не ґрунтуються
на Законі.

Крім того, закріплена в п.10 ч.3 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті та трьох відсотків
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів у наслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
ці кошти нараховуються незалежно від
сплати ним неустойки (пені) за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена ч.2 ст.625
ЦК України. Крім того, застосування
положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних
правовідносин також кореспондується
із закріпленими в п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України
нормами, відповідно до яких однією з
вимог, за якими може бути видано
судовий наказ, є вимога про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості (постанова ВСУ від
30.10.2013р. № 6-59цс13).

Згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.355 цього Кодексу.

У зв'язку з викладеним, суд вважає
правомірним стягнення з відповідача 3%
річних та інфляційних збитків за
прострочення сплати грошового
зобов'язання.

На підставі ст.ст.156, 162 ЖК України,
ст.ст.11, 256-258, 264, 322, 525, 526, 625 ЦК України,
ст.19 Закону України «Про
теплопостачання», ст.ст.18, 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», п.18, 25 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
21.07.2005 року № 630, Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою КМУ від
08.12.1992р., Порядку відключення окремих
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005р. №4, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго"
заборгованість за теплопостачання за
період з 01.03.2009 року до 01.09.2013 року в сумі
1969 (тисяча дев'ятсот шістдесят
дев'ять),91 грн., 3% річних у сумі 12
(дванадцять),56 грн., інфляційних збитків
у сумі 14 (чотирнадцять),10 грн., разом 1996
(тисяча дев'ятсот дев'яносто шість),58
грн., перерахувавши цю суму на
розрахунковий рахунок № 23 у філії
ДОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 335106, код ЗКПО
банку 09334702, ЄДРПОУ отримувача 03337119.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" судовий збір
у розмірі 243,60 грн., перерахувавши цю
суму на розрахунковий рахунок №
у філії ДОД АТ «Райффайзен банк Аваль»,
МФО 380805, отримувач - ВП «ВО ОКП «ДТКЕ
«Димитровтепломережа», ЄДРПОУ
отримувача 38311229, призначення платежу -
судові витрати м.Димитров.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя