________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/3004/2012
Провадження № 2/520/2094/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич
І.В.

при секретарі - Камінській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Одеської міської ради до
ОСОБА_1, треті особи: Київська районна
адміністрація Одеської міської ради,
ОСОБА_2, Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про звільнення
самочинно зайнятої земельної ділянки
шляхом знесення самочинно збудованого
об'єкту та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: Одеська міська
рада, Київська районна адміністрація
Одеської міської ради про зобов'язання
встановити межу згідно державних
актів, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до суду
з позовом у якому просить зобов'язати
ОСОБА_1 власними силами і за свій
рахунок привести до попереднього стану
самовільно захоплену земельну ділянку,
шляхом знесення самочинно збудованого
кам'яного паркану, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. При цьому позивач
посилається на те, що з листа Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 30 січня 2012 року їм
стало відомо про самовільне зайняття
ОСОБА_1 земельної ділянки загального
користування, шляхом самовільного
будівництва кам'яного паркану за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний самочинно
збудований об'єкт ОСОБА_1 встановила на
земельній ділянці, яка належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси та у користування чи у
власність не надавалась. Тобто,
відповідачка, здійснюючи самочинне
будівництво кам'яного паркану порушила
права Одеської міської ради, як
власника земельної ділянки, а тому вони
вимушені звернутись до суду з даним
позовом. Також позивач просить
стягнути з відповідачки судові
витрати.

Представник позивача ОМР у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини викладені в
заяві, просив їх задовольнити. Вимоги
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_2 залишив на розсуд суду.

Представник відповідачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 під час розгляду справи позовні
вимоги ОМР та позовні вимоги третьої
особи ОСОБА_2 не визнавав у повному
обсязі, просив відмовити у їх
задоволенні, в останнє судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином, про причини неявки до
суду не повідомив.

Представник третьої особи Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради у судовому засіданні
позовні вимоги ОМР підтримав у повному
обсязі, вимоги третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_2 залишив
на розсуд суду.

Представники третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_2, позовні
вимоги ОМР підтримали та не
заперечували проти їх задоволення,
також ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом у якому просить зобов'язати
ОСОБА_1 за свій рахунок знести паркан,
що розділяє їх земельні ділянки і
відновити межу, що розділяє їх земельні
ділянки, згідно даним
земельно-кадастрової документації та
Державним актам на право власності на
земельну ділянку від 14 березня 2005 року
на ім'я ОСОБА_2 і від 02 лютого 2006 року на
ім'я ОСОБА_1, а також встановити на межі
між їхніми земельними ділянками
паркан, який пропускає повітря та
сонячні промені. При цьому ОСОБА_2
посилається на те, що на підставі
Державного акту на земельну ділянку
від 14 березня 2005 року вона є власником
земельної ділянки площею 0,0328 га по
АДРЕСА_2. Відповідачка ОСОБА_1 є
власницею суміжної земельної ділянки.
Межею, яка розподіляла їх земельні
ділянки служив старий паркан зроблений
з деревинного штахетнику, який ОСОБА_1
запропонувала змінити на новий, взявши
на себе усі витрати по його
виготовленню і єдиною умовою з боку
ОСОБА_2 було те, що новий паркан повинен
пропускати повітря та світло. Проте,
відповідачка встановила глухий
великий паркан, що потягло затінення
частини її земельної ділянки вдовж
забору та підвищення вологості на ній.
Крім того, новий паркан був
встановлений не по існуючій межі, а на
земельній ділянці ОСОБА_2, внаслідок
чого вона не може використовувати її
для господарювання. Також просить
стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Представник третьої особи
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області у судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
про причини неявки до суду не
повідомив.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
земельна ділянка площею 0,0524 га по
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі
Державного акту про право власності на
земельну ділянку ЯБ №296088 від 02 лютого
2006 року.

Відповідно до акту перевірки Головного
управління Держкомзему у Одеській
області від 28 березня 2011 року та
припису встановлено, що фактична площа
земельної ділянки ОСОБА_1 збільшена на
14 кв.м. за рахунок землі Одеської
міської ради та використовується без
правовстановлюючих документів.

На зазначеній земельній ділянці, яка
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Одеси, в
особі ОМР, відповідачка встановила
кам'яний паркану, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
земля в межах м. Одеси є комунальною
власністю, належить територіальній
громаді м. Одеси, представником
якої є Одеська міська рада.

Стаття 116 ЗК України передбачає, що
рішення про передачу земельної
ділянки, яка входить до складу
державної (комунальної) власності в
користування є виключним правом
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка на якій знаходиться
кам'яний паркан, відповідачці у
користування чи у власність Одеською
міською радою не надавалась.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном, тобто відповідачка здійснюючи
будівництво кам'яного паркану по
АДРЕСА_1 порушила права ОМР, як власника
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Отже, за таких обставин, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОМР
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_2 у
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2, згідно договору дарування від 04
листопада 2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрованим під реєстровим №1966 є
власником 11/50 частин житлового будинку
та надвірних споруд, що розташовані по
АДРЕСА_2.

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ОД
№046627 від 14 березня 2005 року ОСОБА_2
отримала у власність земельну ділянку
площею 0,0328 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_2.

Суміжна земельна ділянка, площею 0,0524 га
по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі
Державного акту про право власності на
земельну ділянку ЯБ №296088 від 02 лютого
2006 року.

ОСОБА_2 звернулась до суду з посиланням
на те, що встановлення паркану потягло
затінення частини її земельної ділянки
вдовж забору та підвищення вологості
на ній. Крім того, новий паркан, який був
побудований відповідачкою, був
встановлений не по існуючій межі, а на
її земельній ділянці, внаслідок чого
вона не може використовувати її для
господарювання.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року
передбачено, що у необхідних випадках
для з'ясування питань, що виникають при
розгляді таких справ і потребують
спеціальних знань, суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі, може
призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами ст. 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні судом було
запропоновано представникам ОСОБА_2
визначитись з питанням про призначення
експертизи для з'ясування відповідних
питань, однак представники третьої
особи відмовились від проведення
експертизи, вважаючи доказом вимог
фотозйомку і акт сільради, інших
належних доказів не надали.

При таких обставинах, суд вважає, що
позовні вимоги третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_2 не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,
215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Одеської міської ради -
задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 власними силами і за
свій рахунок привести до попереднього
стану самовільно захоплену земельну
ділянку, шляхом знесення самочинного
збудованого кам'яного паркану, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської
міської ради судові витрати у розмірі
107,30 гривень.

У задоволені позовних вимог третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_2
до ОСОБА_1, треті особи: Одеська міська
рада, Київська районна адміністрація
Одеської міської ради про зобов'язання
встановити межу згідно державних актів
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Огренич І. В.