Провадження № 2/234/92/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року
місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області в складі головуючого судді
Склярова В.В., при секретарі
Голованенко А.В., за участю позивача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Родовід Банку»,
ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними, визнання
іншої особи боржником за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
позовом до відповідачів про захист
прав споживачів, визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними, визнання іншої особи
боржником за кредитним договором.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що 25
лютого 2008 року між ним та ВАТ «Родовід
Банку» було укладено кредитний договір
№Д002/СЖ-053.08.2. Відповідно до пункту 1.1
Кредитного договору «Банк надає
Позичальнику відновлювальну кредитну
лінію на споживчі цілі на загальну суму
100 000,00 (сто тисяч) доларів США 00 центів
строком (терміном) по 25 лютого 2011 року
включно». Пунктом 1.3 Кредитного
договору процентна ставка за кредитом
була встановлена в розмірі « 16 %
(п'ятнадцять)» процентів річних.
Зазначив, що договір містить
дискримінаційні та невигідні для
позивача умови, при його укладенні банк
не повідомив його про можливе
подорожчання кредиту. Це, на думку
позивача є порушенням Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
та Закону України «Про захист прав
споживачі». Також позивач вказує, що
надавши кредит у доларах США ВАТ
«РОДОВІД БАНК» в особі Донбаської
філії ВАТ «РОДОВІД БАНК» порушив норми
ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК
України, ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», ст.3 ЗУ «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні», ст.6,7
Постанови НБУ №200 від 30.05.2007р. «Про
затвердження правил використання
іноземної валюти на території
України». Просив визнати недійсним
кредитний договір в цілому на підставі
положень ст. ст.203, 215 ЦК України; ст. ст.11,
18 Закону України «Про захист прав
споживачів». Крім того позивач ОСОБА_1
зазначив, що оскільки кошти за
кредитним договором фактично
отримував відповідач ОСОБА_2, то саме
його необхідно визнати боржником за
цим договором. Також просив визнати
недійсним договір іпотеки, яким
забезпечувалося зобов'язання за
спірним кредитним договором, з
посиланням на ч.2 ст.548 ЦК України.

У судовому засіданні представник
відповідача ВАТ «Родовід Банку»
Абрамов О.В. не з'явився по невідомій
причині, але надав заперечення про не
згоду з позовом та проханням в
задоволенні позову відмовити.

У судовому засідання відповідач
ОСОБА_2 не з'явився по невідомій суду
причині, але надав нотаріально
посвідчену заяву, про те що він позовні
вимоги визнає в повному обсязі,
підтвердив факт отримання ним коштів
за кредитним договором №Д002/СЖ-053.08.2.

Суд вислухавши доводи сторін,
проаналізувавши письмові докази в
матеріалах справи вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що 25 лютого 2008 року позивачем ОСОБА_1 та
ВАТ «Родовід Банку» в особі Донбаської
філії ВАТ «Родовід Банк» було укладено
кредитний договір №Д002/СЖ-053.08.2.
Відповідно до пункту 1.1 Кредитного
договору «Банк надає Позичальнику
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі на загальну суму 100000,00
(сто тисяч) доларів США 00 центів строком
(терміном) по 25 лютого 2011 року включно».
Пунктом 1.3 Кредитного договору
процентна ставка за кредитом була
встановлена в розмірі « 16 %
(п'ятнадцять)» процентів річних.

Також було встановлено, між
Відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» в особі Донбаської
філії ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки
№Д002/СЖ-053/1.08.2 від 25 лютого 2008 року, за
яким ОСОБА_4 передала в іпотеку
нерухоме майно - двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2, у якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008
року, укладеного між ВАТ «Родовід
Банку» в особі Донбаської філії та
громадянином України ОСОБА_1.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсними кредитного договору
№Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008 року, по
підставам незаконності укладення
кредитного договору у іноземній
валюті, то положення п.п.10-13 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказують на те, що, згідно зі статтею 99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом. Отже,
банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність») банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року №3024-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків» є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5
Декрету про валютне регулювання). У
зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору. У зв'язку з цим посилання
позивача ОСОБА_1 на незаконність
надання йому кредиту в іноземній
валюті є безпідставними.

Щодо позовних вимоги про визнання
недійсними кредитного договору
№Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008 року з
підстав дискримінаційних та
невигідних для позивача умов, а також
неповідомлення банком позивача про
можливе подорожчання кредиту, надані
суду документи свідчать про те, що при
укладенні кредитного договору ОСОБА_1
було проінформовано про всі його
істотні умови, спосіб та терміни
погашення кредиту, розмір та терміни
сплати процентів та інших платежів
тощо, що підтверджується підписом
позивача на договорі. ОСОБА_1 засвідчив,
що зміст умов кредитування йому
зрозумілий. При таких обставинах
власні дії позивача, що виразилися у
підписанні кредитного договору та
здійсненні напису щодо ознайомлення з
його умовами і відсутністю претензій,
являється підтвердженням ознайомлення
позивача зі змістом укладеної ним
угоди та бажанням щодо настання
правових наслідків, обумовлених цим
договором.

Згідно ст.1054 ЦК України, кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі; умови і порядок його
видачі та погашення, види забезпечення
зобов'язань, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Суд вважає, що сторони кредитного
договору досягли згоди щодо всіх
істотних умов останнього, банк
правомірно надав кредит ОСОБА_1 в
іноземній валюті та встановив плату за
користування кредитом в відсотках до
суми кредиту з огляду на приписи
ст.2.п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету КМ України,
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», п 1 ч.3 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність».

Виходячи з вищезазначеного, суд
вважає, що і в цій частині позов не
підлягає задоволенню, є безпідставним
та не ґрунтується на законі.

Щодо вимоги про визнання договору
іпотеки недійсним, позивач обґрунтовує
ці вимоги недійсністю кредитного
договору №Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008
року з посиланням на ч.2 ст.548 ЦК України.
В той же час судом встановлено
відсутність підстав для визнання
недійсним вказаного кредитного
договору, як основного зобов'язання, що
виключає можливість визнання договору
іпотеки, як правочину щодо
забезпечення цього зобов'язання
недійсним, на підставі ч.2 ст.548 ЦК
України. У зв'язку з цим суд вважає
позовні вимоги про визнання договору
іпотеки №Д002/СЖ-053/1.08.2 від 25 лютого 2008
року безпідставними.

Щодо позовних вимог про визнання
відповідача ОСОБА_2 належним боржником
за кредитним договором №Д002/СЖ-053.08.2 від
25 лютого 2008 року.

Згідно ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення Цивільного
Кодексу України стосовно договору
позики, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України,
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Надані суду документи свідчать про те,
що грошові кошти за кредитним
договором №Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008
року були отримані саме ОСОБА_2. Вказані
обставини не заперечуються
відповідачем ОСОБА_2, що відповідно до
ч.1 ст.61 ЦПК України звільняє їх від
доказування, як обставини, визнані
сторонами, які беруть участь у справі.

Враховуючи це, суд визнає
фактичним позичальником кредитних
коштів за кредитним договором
№Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008 року саме
ОСОБА_2. У зв'язку з цим позовні вимоги
про визнання ОСОБА_2 боржником по
вказаному кредитному договору на думку
суду є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10-15, 88, 208-209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.4, 15, 345, 526, 536, 548, 624, 652, 1049,
1051, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ
«Родовід Банку» в особі Донбаської
філії ВАТ «Родовід Банку» та ОСОБА_2,
про захист прав споживачів, визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсними, визнання іншої
особи боржником за кредитним договором
- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН
НОМЕР_1) боржником за кредитним
договором №Д002/СЖ-053.08.2 від 25 лютого 2008
року, укладеним між ВАТ «Родовід Банку»
в особі Донбаської філії та
громадянином України ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через суд м. Краматорська протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Рішення ухвалене і видрукуване в
нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: