У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 14 листопада 2013 р. за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційного банку «ПриватБанк» до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України та
ОСОБА_2 про звільнення майна з-під
арешту, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі
- Банк) звернулося у суд із позовом до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(надалі - ДВС) та ОСОБА_2 у вересні 2013 р.

Просило звільнити з-під арешту
заставлене майно, а саме: автомобіль
марки VOLKSWAGEN PASSAT 1.8 Т, рік випуску - 2004,
легковий седан - В, номер кузова/шасі -
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2

На обгрунтування зазначало, що
вказаний автомобіль є предметом
застави за кредитним договором №
MKZ0A000360032, укладеним 20.07.04 p. між Банком і
ОСОБА_2, а постановою головного
державного виконавця ВПВР ДВС України
№ 27718049 від 02.03.12 р. накладено арешт на
цей автомобіль, чим порушено право
Банку на задоволення вимог за рахунок
предмету застави.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 14.11.13 р. позов задоволено.

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про відмову в позові.
Доводить про неправильне застосування
норм матеріального права. Указує на
порушення вимог ч.3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції виходив з того, що
Банк як стягувач-заставодержатель має
пріоритет щодо задоволення своїх вимог
перед вимогами інших стягувачів, які не
є заставодержателями майна боржника.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, з таких
мотивів.

Згідно з положеннями ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу»
право застави виникає із моменту
укладення договору застави, а в разі,
коли договір підлягає нотаріальному
посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору. Реєстрація
застави не пов'язується із моментом
виникнення права застави та не впливає
на чинність договору застави.

Як видно із матеріалів справи, у
забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором №
MKZ0A000360032 від 20.07.04 p. було укладено
договір застави, за яким надав у
заставу наступне майно: автомобіль
марки - VOLKSWAGEN PASSAT 1.8 Т, рік випуску - 2004,
легковий седан - В, номер кузова/шасі -
НОМЕР_2, об'єм двигуна - 1781,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Мукачівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 і зареєстрований у
реєстрі за № 5514 (а.с.9-12).

За правилами ст.ст. 14, 23 Закону «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження. Відповідно до
забезпечувального обтяження обтяжувач
має право в разі порушення боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
з установленим пріоритетом.

Оскільки право застави в Банку виникло
20.07.04 р., тобто з моменту укладення із
ОСОБА_2 договору застави рухомого
майна, а постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження була винесена 02.03.12 р.
(а.с.13), то суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність установленої вартості
заставленого рухомого майна, що дало б
можливість встановити, чи перевищує
вартість такого майна заборгованості
боржника заставодержателю, не
заслуговують на увагу, позаяк у
договорі застави рухомого майна
вартість застави (автомобіля) складає
146370.00 грн., а заборгованість за
кредитним договором - 204264.28 грн.
(а.с.9-12,36).

Отже, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відхилити.

2. Рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 14 листопада 2013
р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: