Єдиний унікальний номер 0552/6177/12
Номер провадження 22-ц/775/1948/2014
Єдиний унікальний 0552/6177/12
Номер провадження 22ц/775/1948/14
Головуючий у 1 інстанції Яременко
Доповідач: Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

28 квітня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді:
Лоленко А.В.,

суддів:
Груіцької Л.О., Солодовник О.Ф

при секретарі:
Папоян К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду
м.Макіївки від 27 грудня 2013 року за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Дісна» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої працівником,

В С Т А Н
О В И В:

02.11.2012 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Дісна»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником.

3 червня 2013 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Дісна»
звернулись до суду з заявою про
збільшення позовних вимог

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Макіївки від 27 грудня
2013 року позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Дісна» задоволено частково.

З ОСОБА_1 стягнуто на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Дісна»
матеріальну шкоду в розмірі 29 872, 32 грн.
та судовий збір у розмірі 298, 72 грн.

Не погодившись з рішенням
Центрально-Міського районного суду
м.Макіївки від 27 грудня 2013 року ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу. Просив
рішення суду скасувати та постановити
нове. Вважає, що суд приймаючи
оскаржуване рішення неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
також судом порушені норми
матеріального та процесуального права.
При винесені рішення суд Керувався
ст..1166 ЦК України та п.7 ч.1 ст.134 КЗпП
України, а не застосував п.4 ст.1166 ЦК
України та ст..132 Кодексу Законів про
працю. Суд встановив обставини справи
спираючись на недійсні та нелегітимні
документи.

Судом першої інстанції
встановлено наступне.

ОСОБА_1 працював в ТОВ «Фірма
«Дісна» на посаді менеджера на
підставі контракту від 01.03.2011 р. Строк
дії контракту з 01.03.2011 року до 31.12.2013
року. В пункті 8 цього ж контракту
визначений робочий час: з 9-00 до 18-00
години (арк.с.4) Пунктом 2 цього ж наказу
визначено, що використання
транспортних засобів у неробочі часи, у
вихідні, святкові, неробочі дні, у тому
числі дні перебування співробітника у
відпустці, без письмового дозволу
керівника відділу забороняється (арк.с.
79)

Для виконання трудових обов'язків,
відповідно до наказу № 1 від 03.01.2012р.
відповідачу був наданий службовий
автомобіль «Део Ланос», державний
номер НОМЕР_1, який належить позивачу на
праві приватної власності згідно
свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2.

26.07.2012 року відповідач приблизно о
другій годині скоїв ДТП, вдаривши
автомобіль у дерево. ДАІ він не
викликав, та зателефонував керівництву
ТОВ «Фірма «Дісна».

20.08.2012 року відповідно до наказу № 139-к
дію контракту з відповідачем було
припинено з 26.07.2012 року на підставі п.4
ст. 40 КЗпП України.

21 серпня 2012 року Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз за заявою позивача
виготовлений висновок
авто-товарознавчого дослідження за №
7751/12-54, відповідно до якого
матеріальний збиток завданий
власнику транспортного засобу «Део
Ланос», державний номер НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при ДТП
26.07.2012 року становить 29 872,32 грн. При
цьому огляд вказаного транспортного
засобу експертом здійснювався 16.08.2012
року в присутності відповідача.
Вартість дослідження склала 1471 грн.20
коп., що сплачено позивачем за
платіжним дорученням.

23.08.2012 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 519 від 23.08.2012
року відшкодувати йому завданий
матеріальний збиток у розмірі 29 872,32
грн. Вимога була отримана
відповідачем 03.09.2012 року, однак
останній в добровільному порядку не
бажає сплатити матеріальний збиток.

Протягом розгляду справи позивач надав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, зазначивши, що в зв'язку з тим, що
відповідачем ОСОБА_1 було пошкоджено
службовий автомобіль належний
позивачу і позивач для виконання своїх
господарських потреб був змушений
взяти в оренду транспортний засіб ЗАЗ
№ НОМЕР_3. Станом на 03.06.2013 року позивач
продовжує орендувати зазначений
транспорт, на вказану дату позивачем
сплачено за користування орендованим
транспортним засобом 30 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника позивача, відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
ЦК України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
надаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України як
шкода, завдана неправомірними діями
майну фізичної особи, особою, яка її
завдала та відповідно з вимогами п.7 ч.1
ст. 134 КЗпП України, згідно якого
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
коли шкоди завдано не при виконанні
трудових обов'язків.

Таким чином для покладення
відповідальності на заподіювача
майнової шкоди необхідна сукупність
таких обов'язкових умов: а) наявність
шкоди; б) протиправність дій
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між протиправною поведінкою
заподіювача і шкодою; г) вина в
заподіянні шкоди, тобто деліктна
відповідальність за загальним
правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою особи та
завданою шкодою є обов'язковою умовою
відповідальності, яка передбачає, що
шкода стала об'єктивним наслідком
поведінки заподіювача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до п.2 постанови
Пленуму Верховного суду України №6 від
27.03.1992 року з наступними змінами «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» матеріальна шкода підлягає
відшкодуванню особою, яка її заподіяла,
за умови, що її дії були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Відповідно до п.2.10 Правил
дорожнього руху України у разі ДТП
водій зобов'язаний негайно зупинити
транспортний засіб і залишатися на
місці пригоди, не переміщати
транспортний засіб і предмети, що мають
причетність до пригоди, повідомити про
ДТП орган міліції, чекати прибуття
працівників міліції, вжити всіх
можливих заходів для збереження слідів
пригоди, організувати об'їзд місця
пригоди.

В силу п. 7 частини першої ст. 134
КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли шкода
завдана з їх вини підприємству,
установі, організації не при
виконанні трудових обов'язків.

Апеляційним судом встановлене, що
відповідач працював у позивача
менеджером. Відповідно до Наказу № 1
від 3 січня 2012 року за ним був
закріплений автомобіль марки Деу Ланос
№ НОМЕР_1, який належить позивачу на
праві приватної власності згідно
свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2, на
якому він 26 липня 2012 року у неробочий
час скоїв ДТП/ відповідно до контракту
та Правил трудового розпорядку
позивача, робочий час на підприємстві з
9 години ранку до 18 годин./

У супереч п. 2.10 Правил дорожнього руху
України де йдеться про те, що у разі ДТП
водій зобов'язаний негайно зупинити
транспортний засіб і залишатися на
місці пригоди, не переміщати
транспортний засіб і предмети, що мають
причетність до пригоди, повідомити про
ДТП орган міліції, чекати прибуття
працівників міліції, вжити всіх
можливих заходів для збереження слідів
пригоди, організувати об'їзд місця
пригоди, вимоги цих правил не виконав, а
переправив автомобіль до позивача, про
що відповідач у суді не заперечував.

Як вбачається з Постанови про відмову
в порушенні кримінальної справи, яка
відповідачем не оскаржена та набрала
чинності в порушенні кримінальної
справи за ст.. 194 КК України у відношенні
відповідача - відмовлено.

Відповідно до висновку Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз за № 7751/12-54, матеріальний
збиток завданий власнику
транспортного засобу «Део Ланос»,
державний номер НОМЕР_1, в результаті
його пошкодження при ДТП 26.07.2012 року
становить 29 872,32 грн. При цьому огляд
вказаного транспортного засобу
експертом здійснювався 16.08.2012 року в
присутності відповідача. Вартість
дослідження склала 1471 грн.20 коп., що
сплачено позивачем за платіжним
дорученням.

Стягуючи з відповідача матеріальну
шкоду, суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами і надав їм належну
оцінку.

При встановленні зазначених фактів і
постановленні рішення судом не було
порушено норм процесуального права та
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Центрально-Міського
районного суду м.Макіївки від 27 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: