У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 12 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 18 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, який у подальшому уточнило, і
просило стягнути з ОСОБА_4 на його
користь заборгованість за кредитним
договором, за період з 17 вересня
2008 року по 16 червня 2013 року, в сумі 20 806
грн., а саме: 19 339 грн

69 коп. проценти за користування
кредитом, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 966 грн 98 коп. штраф (процентна
складова).

В обґрунтування своїх позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 05
вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та

ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
б/н, згідно з яким ОСОБА_4 отримала
кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Крім, того вказував на те, що
ОСОБА_4 належним чином не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором.

Рішенням Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від

12 серпня 2013 року, залишеним без змін,
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 18 вересня 2013
року, відмовлено в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

У касаційній скарзі заявник просить
рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 12 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 18 вересня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, місцевий
суд вважав, а апеляційний суд погодився
з таким висновком, що відповідач не
виконав свої боргові зобов'язання, але
у позові необхідно відмовити у зв'язку
із закінченням строків позовної
давності.

Проте повністю з таким
висновком погодитися не можна.

Відповідно до ст. 267 ЦК України особа,
яка виконала зобов'язання після спливу
позовної давності, не має права
вимагати повернення виконаного, навіть
якщо вона у момент виконання не знала
про сплив позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України у справі у
справа № 6-126 цс 13 пункт 7 частини 11
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Судом встановлено, що 05
вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір б/н, згідно з яким ОСОБА_4
отримала кредит у розмірі 5 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Судом також
встановлено, що заочним рішенням
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 02 лютого 2009
року з відповідачки на користь банку
стягнуто 4995грн 50 коп. заборгованості та
9888 грн, 29 коп. відсотків за користування
кредитом.

Разом з тим,
встановивши ці обставини, місцевий суд
не з'ясував підстави задоволення вимог
банку при ухваленні заочного рішення.

Встановлення підстав
задоволення вимог при ухваленні
заочного рішення Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 02 лютого 2009 року має значення для
розгляду справи, оскільки у випадку
задоволення вимог про дострокове
стягнення кредиту змінюються строки
дії договору, а у випадку стягнення
заборгованості дія кредитної угоди не
припиняється.

Крім того, суд не
звернув уваги і на порядок
застосування правових наслідків
закінчення строків позовної давності,
які встановлені правилами ст. 267 ЦК
України, а саме, що встановлені цією
нормою права правові наслідки
застосовуються лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення ним
рішення.

Із справи вбачається,
що відповідачка не брала участі у
розгляді справи, а в справі відсутня
заява боржника про відмову в позові з
підстав закінчення строку позовної
давності.

Переглядаючи справу,
апеляційний суд не звернув уваги на
неповне з'ясування місцевим судом
обставин у справі і сам їх не усунув.

З цих підстав ухвалені рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 12
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 18
вересня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.