СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/828 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Гриньковська
Доповідач - Мараєва Н.Є.
26.02.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Онищенко О.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
на рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 3.10.2013 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
3-особи : Інспекція з питань захисту
прав споживачів у м. Києві,
про розірвання договору купівлі
продажу та стягнення моральної шкоди
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
В с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 3.10.2013 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приват Банк», 3-особи : Інспекція з
питань захисту прав споживачів у м.
Києві, НаціональнийБанк України про
розірвання договору купівлі продажу
та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення позивач просить це рішення
скасувати та постановити нове, яким
позов задовольнити, посилаючись на
його незаконність, зокрема, на те, що
суд неповно з"ясував обставини справи,
не дав належної оцінки доказам,
порушив норми матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що в ході судового
розгляду справи позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів
щодо введення його в оману
представниками відповідача, клопотань
про витребовування таких доказів, у
випадку неможливості самостійного їх
надання суду - ним не зявлено; що
сторони дійшли згоди щодо істотних
умов договору та взяли на себе
відповідні зобов»язання щодо
виконання цього договору, що позивач
фактично і на час розгляду справи
користується міні картою, тому, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону, підтверджуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 06.06.2012 р. на підставі
усного договору між позивачем та
відповідачем, за умовами якого, позивач
придбав у відповідача банківський
продукт - МініКАРТУ НОМЕР_1,- з рахунку
позивача списано безготівкові кошти в
сумі 100,00 грн. на підставі платіжного
доручення №.

Обґрунтовуючи свої позові вимоги
позивач посилався на те, що 06.06.2012 р. між
ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було
укладено договір, за умовами якого ним
отримано банківський продукт - «міні
кредитку» НОМЕР_1 для здійснення
безготівкових розрахунків.

Вважає, що зазначений правочин,
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ним від 06.06.2012 року на видачу кредитної
картки, є недобросовісним правочином,
який порушує ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» на підставі
закону, за наступних підстав.

Так, 11.06.2012р. він (позивач) звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
обміняти товар неналежної якості на
аналогічний, посилаючись на те, що
придбаний товар (платіжна картка «міні
кредитка» НОМЕР_1) не задовольняє
позивача, як споживача, за розміром та
кольором. У випадку відсутності в
продажу необхідного товару, просив
розірвати договір та повернути
сплачені за товар грошові кошти в
розмірі 100,00грн., а також притягнути до
відповідальності працівника
відділення банку, який не надав при
оформленні кредитної картки повної
інформації з приводу придбання
платіжної картки.

Судом встановлено, що для отримання
додаткового банківського продукту
мініКАРТИ (платіжної картки) позивач
самостійно прибув до відділення ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В ході судового розгляду справи не
встановлено будь-якого примусу з боку
надавача послуг (відповідача, у справі)
щодо споживача (позивача у справі) під
час оформлення замовленої клієнтом
послуги, а саме : позивач повідомив
суду, що оформлення відбувалось шляхом
надіслання на телефон позивача
відповідного РІN- коду, який він
повідомив працівнику банківського
відділення, і той видав замовлену
платіжну картку позивачеві, при цьому,
повідомивши позивача про те, що з його
основного рахунку були списані 100,00 грн.
в оплату отриманої послуги. Саме це
повідомлення викликало у позивача
незадоволення, оскільки, він вважав, що
ця послуга є безкоштовною.

Між тим, в ході судового розгляду
справи позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів про
введення його в оману представниками
відповідача.

Суд правильно вважав, що доводи
позивача щодо введення в його оману
відповідачем (нечесної
підприємницької діяльності)
спростовуються також і тією
обставиною, що навіть після свого
незадоволення з приводу оформлення
платіжної картки мініКАРТА, позивач
продовжував користуватися послугами
саме ПАТ КБ «ПриватБанк»,
використовуючи основний рахунок, в той
час, як цей суб'єкт господарювання не є
монополістом у сфері фінансових
послуг, тобто позивач не сумнівається в
добросовісності цього банку, довіряючи
останньому зберігання своїх коштів, і
ці обставини позивачем не
спростовані під час судового розгляду
справи.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
пояснив, що позивач прибувши до
установи банку уклав усний договір на
отримання платіжної картки «міні
кредитка» НОМЕР_1, що при укладенні
договору йому були повідомлені всі
умови договору, була проведена
ідентифікація клієнта (його було
сфотографовано та занесено до бази
даних), після чого він отримав міні
карту. Копії цих даних були надані
суду.

Відповідно до вимог Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
виявлення протягом встановленого
гарантійного строку істотних
недоліків, які виникли з вини виробника
товару (продавця, виконавця), або
фальсифікації товару, підтверджених за
необхідності висновком експертизи,
споживач, в порядку та у строки, що
встановлені законодавством і на
підставі обов'язкових для сторін
правил чи договору, має право за своїм
вибором вимагати від продавця або
виробника: розірвання договору та
повернення сплаченої за товар грошової
суми; вимагати заміни товару на такий
же товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Таким чином, з огляду на статус сторін
та правову природу договірних
відносин, змісту заявленої позивачем
до відповідача вимоги про
незадоволення платіжною карткою з
посиланням на незадоволення її
«розміром (занадто маленька) та
кольором», суд правильно дійшов
висновку про те, що такі вимоги щодо
розірвання договору не передбачені ст.
8 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки, не є істотними
недоліками товару, та не підлягають до
задоволення продавцем чи виробником.

Щодо посилання позивача на ст. 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»
стосовно права споживача на інформацію
про продукцію, то суд вірно вважав
такі обґрунтування позовних вимог
безпідставними, оскільки,позивачем не
доведено наявність в рекламних засобах
прихованого змісту, чи то введення в
оману споживача.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов»язання
або зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Враховуючи те, що 06.06.2012 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу платіжної
картки, в результаті якого останнім
отримано банківський продукт
мініКАРТУ НОМЕР_1, що на час розгляду
справи судом першої
інстанціїзнаходилася у позивача та
була оглянута судом, судобгрунтовано
дійшов висновку, що сторони дійшли
згоди щодо істотних умов договору та
взяли на себе зобов»язання щодо
виконання даного договору, а обставини
для розірвання договору, на які
посилався позивач, судом є
безпідставними.

Оскільки, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення вимог про розірвання
договору та стягнення вартості
придбаного товару, а також відсутність
з боку відповідача порушення положень
Закону України «Про захист прав
споживачів», то суд також правильно
вважав, що не підлягають задоволенню і
вимоги про відшкодування моральної
шкоди.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 3.10.2013 р. - залишити без
змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :