ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді - Лужецької О.Р.

за участю секретаря - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Сьома київська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на частку в майні в порядку
спадкування за законом за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку в квартирі в
порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
23.06.2010 року після смерті батька ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його мати
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали
спадщину в рівних долях по 1/3 частині
квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла мати ОСОБА_5 Після її смерті він
звернувся до Сьомої київської
державної нотаріальної контори з
проханням видати свідоцтво про право
на спадщину на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1, проте йому було відмовлено в
отриманні свідоцтва про право на
спадщину на підставі статті 68 Закону
України «Про нотаріат». Зазначає, що
відповідач є його рідним братом,
постійно проживає у спірній квартирі,
всі правовстановлюючі документи
знаходяться у нього, надати оригінали
документів відмовляється, у зв'язку з
чим не має можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину.
Враховуючи вищезгадане, уточнивши
позовні вимоги просив суд визнати за
ним право власності на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
звернувся до суду з зустрічним позовом
про усунення від права на спадкування,
мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати
ОСОБА_5. Він проживав разом із матір'ю,
допомагав їй, піклувався про стан її
здоров'я, проте відповідач весь цей час
фактично проживав за іншою адресою. В
2011 році в матері стався інсульт, вона
потрапила до лікарні. Пояснює, що весь
цей час був поруч з нею, купував всі
необхідні медикаменти для її
лікування. Стан здоров'я матері
особливо погіршився після другого
інсульту та перебування в комі
протягом 21-го дня. Зазначає, що
неодноразово звертався до брата з
проханням надати матеріальну та
моральну допомогу тяжко хворій матері,
нащо відповідач відмовив йому. Крім
того, стверджує, що за власні кошти
оплатив поховання та встановив
надгробні пам'ятники на могилі матері
та батька, а відповідач за його
проханням відмовився брати участь у
фінансуванні даних витрат та не бере
участі у сплаті за житлово-комунальні
послуги, хоча прописаний у спірній
квартирі. Враховуючи вищевикладене
просив суд відмовити в задоволенні
первісного позову, а зустрічний позов
задовольнити.

ОСОБА_2 проти задоволення зустрічного
позову заперечував. Обґрунтовуючи свої
заперечення посилався на те, що завжди
допомагав матері по мірі своїх
можливостей, приходив додому, приносив
продукти. Після другого інсульту, який
на його думку стався з вини брата,
проходив до матері, коли вона була у
лікарні разом із своєю цивільною
дружиною, яка почергово змінювалася із
ОСОБА_3, оскільки працювала, а коли
матір привезли додому, приносив
продукти та залишав їх брату, щоб він
годував матір. Крім того, зазначив, що
мати ніколи не просила його особисто
про допомогу.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 20.01.2014 року вимоги за
зустрічним позовом об'єднані в одне
провадження з первісним позовом.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 30.10.2006 року, виданого відділом
приватизації житла Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних долях.

Згідно довідки форма № 3 від 25.09.2013 року
у спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11)

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від
23.06.2009 року, виданого державним
нотаріусом Сьомої київської державної
нотаріальної контори Гавриленко А.М.
засвідчено, що спадкоємицями майна
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року є
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Спадщина
складається з ? частини квартири
АДРЕСА_1 Свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/12 частину
квартири видано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5

Право власності на 1/12 частину квартири
АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в державному реєстрі
права власності на нерухоме майно, що
підтверджується копіями витягів.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_5, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації
смерті у м. Києві 13.09.2013 року, актовий
запис № 16112 (а.с.10).

Після її смерті відкрилась
спадщина на належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

Позивач - ОСОБА_2 та відповідач
ОСОБА_3 є синами померлої ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження та знаходяться між собою в
конфліктних відносинах, що
підтверджується листом від 02.10.2013 р. за
№ 47/18711 за підписом начальника
дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві
Деркача О.М.

У встановлений шестимісячний
строк позивач звернувся із заявою про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_5, на підставі якої, приватним
нотаріусом Сьомої київської державної
нотаріальної контори Гавриленко А.М.
було зареєстровано спадкову справу №
640/2012.

Як зазначив позивач та це
вбачається з постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2013
року, нотаріус відмовила позивачу -
ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на
спадщину на квартиру АДРЕСА_1, оскільки
для отримання свідоцтва про право на
спадщину, йому необхідно надати
документ, який підтверджує право
власності померлої ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як вбачається з наданих доказів
09.07.20010 року Київським міським бюро
технічної інвентаризації було
зареєстровано право власності ОСОБА_5
на квартиру АДРЕСА_1, реєстровий номер
30920452, що підтверджене Реєстраційним
посвідченням. Підставою реєстрації
права власності, як зазначено в
Реєстраційному посвідченні є
свідоцтво про право на спадщину /1-959/
від 23.06.2010 року.

Таким чином, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 було
зареєстровано у встановленому законом
порядку.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Згідно положень ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України,
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою і часом відкриття спадщини є
день смерті особи.

Місцем відкриття спадщини є
останнє місце проживання спадкодавця,
і таким є квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину чи не
прийняти її.

Позивач прийняв спадщину, що
встановлено у судовому засіданні.

Відповідно до норм ст. 328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

В Постанові Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», зазначено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та враховуючи те, що
обставини, на які посилається Позивач,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, а позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах закону, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог
слід зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_5, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації
смерті у м. Києві 13.09.2013 року, актовий
запис № 16112 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 залишилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Стаття 1224 ЦК України визначає підстави
усунення від спадкування за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при
одночасному настанні зазначених в ній
обставин і доведеності зазначених
фактів у їх сукупності спадкоємець
може бути усунений від права на
спадщину.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд, при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України,
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечувати
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Пленум Верховного Суду України в
Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування» в
пункті 6 роз'яснив, що правило абзацу
другого частини третьої статті 1224 ЦК
України стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
Кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід врахувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, при вирішенні спору судом
підлягає з`ясуванню і питання чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця, якого просять усунути від
спадщини, за умови отримання її від
інших осіб і чи мав спадкоємець
матеріальну й фізичну змогу надавати
таку допомогу.

У судовому засіданні знайшли
підтвердження доводи позивача про те,
що в 2011 році у ОСОБА_5 стався інсульт,
після якого вона могла самостійно
ходити, проте в квітні 2012 року вдруге
перенесла гостре порушення мозкового
кровообігу, в результаті якого ОСОБА_5 21
день була в комі. Згідно з довідкою від
05.02.2014 року ОСОБА_5 була прикута до ліжка
з травня до вересня 2012 року. Смерть
наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 року від
хронічної серцево-судинної
недостатності.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6 - сусідка померлої,
пояснила суду, що вся турбота за хворою
матір'ю була на ОСОБА_3, а ОСОБА_2
приходив лише на годину і не кожен день,
зазначила, що декілька разів бачила як
приходила цивільна дружина ОСОБА_2,
проте ій не відомо чи доглядала вона
покійну.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7- сусідка померлої,
пояснила суду, що бачила як ОСОБА_2
приходив до матері лише декілька разів,
а його цивільну дружину ніколи не
бачила.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що покійна
була її свекрухою, коли у неї стався
інсульт доглядала її, проте ОСОБА_2
матеріальної допомоги не надавав, в
лікарню відвідувати матір не приходив.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 -
колишня цивільна дружина ОСОБА_2
пояснила, що коли у ОСОБА_5 стався
інсульт, вона відвідувала хвору в
лікарні, вдома готувала суп, збивала
його в блендері та приносила ій. В той
час як ОСОБА_5 привезли до дому, ОСОБА_3
помирився зі своєю цивільною дружиною
і вона стала приходити ріже, оскільки
працювала, проте готувала їжу та
передавала її через чоловіка хворій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає доведеними обставинами факт
перебування спадкодавця ОСОБА_5 в
безпорадному стані.

Допитавши свідків, та надані докази
слід зазначити, що дані покази хоча і
свідчать, що померла ОСОБА_5
потребувала стороннього догляду,
допомоги та піклування, однак ніяким
чином не свідчать про ухилення
відповідача від надання їй допомоги.

Крім того, суд вважає такими, що не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні посилання ОСОБА_3 на те, що
спадкодавець ОСОБА_5 знаходилася в
такому безпорадному стані, що
потребувала допомоги саме відповідача
ОСОБА_2, а він мав змогу надавати
допомогу, яку потребувала спадкодавець
через тяжку хворобу та/або безпорадний
стан, проте умисно ухилявся від надання
такої допомоги матері під час її
хвороби.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення
зустрічного позову, оскільки позивачем
не подано достатніх доказів, які б
свідчили про достовірні факти ухиляння
відповідача від піклування про
спадкодавця та відповідали б
вищевказаним вимогам закону щодо
усунення спадкоємця від спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 328, 1217, 1218, 1218, 1223, 1268 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218,
294, 296 ЦПК України

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного суду
України за №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», ст.ст. 328,1217,1223-1224 ЦК
України, ст.ст. 3-4, 10-11, 27, 57-60, 88, 169, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Сьома київська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на частку в
квартирі в порядку спадкування-
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ
О.Р.ЛУЖЕЦЬКА