Суддя Лігус С. М.
Справа № 644/1473/14-ц
Провадження № 2/644/955/14
Рішення

іменем України

25 квітня 2014 року
м. Харків

Орджонікідзевський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лігус С.Н.,

при секретарі Дяченко А.В.

за участю позивача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Харківської міської ради про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування,

встановив:

18 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, який
надалі було уточнено, де вказав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 ,
а ІНФОРМАЦІЯ_2 - померла його мати -
ОСОБА_4. Після їх смерті залишилася
спадщина - будинок в АДРЕСА_1, вклад на
ощадній книжці,цінні папери. Позивач
прийняв спадщину після смерті батьків -
проживав в будинку, отримав свідоцтво
про право на спадщину після смерті
ОСОБА_4 на акції підприємств, грошові
кошти з ощадної книжки. В березні 2013
року і січні 2014 року позивач звернувся
до Першої нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області з завою про видачу і свідоцтво
про спадщину і на домоволодіння по
АДРЕСА_1 та йому було відмовлено,
оскільки відсутні правоустановчі
документи на зазначений будинок та
державна реєстрація на нього.
Відповідно до рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради «Про
зміну та впорядкування адрес об'єктам
нерухомого майна на території, що
включена до меж міста Харкова» від
12.06.2013 року №390, адресу: АДРЕСА_1 на
адресу - АДРЕСА_1 Позивач просив суд
визнати за ним право власності на
житловий будинок, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті його батьків,
вказавши, що його батьками за життя на
законних підставах було збудовано
спірний будинок, який не є самочинним
будівництвом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Харківська
міська рада в судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
причин неявки суду не повідомив. Суд
ухвалив слухати справу у його
відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, письмові
докази, суд вважає, позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

Після смерті в 1997-1998 роках батьків
позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишилася
спадщина в тому числі у вигляді будинку
в АДРЕСА_1. Зазначений будинок було
збудовано батьками позивача за власні
кошти в 1971 році на земельній ділянці
розміром 0,15 га, яка на законних
підставах наказом дослідного
господарства Українка від 03.02.79 року №
30 була передана батьку позивача -
ОСОБА_3 під забудову та обслуговування
домоволодіння.(а.с.8-9, 17,37).

Виконавчим комітетом Харківської
районної Ради народних депутатів
Харківської області було прийнято
рішення №983 від 19.08.80 року про дозвіл на
прийняття в експлуатацію самочинно
побудованого батьком позивача - ОСОБА_3
будинку в АДРЕСА_1 і вирішення питання
стосовно оформлення права
власності.(а.с.22,23).

За самочинне будівництво будинку,
прибудинкових споруд на підставі Указу
ПВР Української РСР від 22.01.1979 р. ОСОБА_3
було притягнуто до адміністративної
відповідальності.(а.с.25).

18.02.1981 року комісією у складі
архітектора Харківського району,
спеціалістів Держсанінспекції,
Держпожнагляду, представника техбюро і
райкомунгоспу, у присутності ОСОБА_3,
було прийнято в експлуатацію житловий
будинок по АДРЕСА_1 з відповідними
будівлями - сарай ( Літ. В ), вбиральня,
про що складено акт. Зазначений акт
було затверджено рішенням №24
Кулиничівської селищної Ради народних
депутатів 24.12.1981 року і зроблено
відповідний запис в погосподарську
книгу про те, що власником і господарем
домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, а
членами його сім'ї : дружина - ОСОБА_4 ,
син - ОСОБА_1.(а.с.17,24)

Таким чином, на день смерті батька
позивача - ОСОБА_3 домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 не було самочинним і
належало на праві власності
спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради «Про
зміну та впорядкування адрес об'єктам
нерухомого майна на території, що
включена до меж міста Харкова» від
12.06.2013 року №390, адресу: АДРЕСА_1 на
адресу - АДРЕСА_1

Зазначені вище обставини
підтверджуються архівною копією
виписки з протоколу засідання
виконкому Кулиничівської селищної
ради про узаконення самовільно
збудованих споруд належних ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1, архівною копією рішення
виконавчого комітету Харківської
районної Ради народних депутатів №983
від 19.08.80 року , в якому також зазначено
про виділення ОСОБА_3 земельної
ділянки, довідкою Кулиничівської
селищної ради від 22.03.2013 p., актом від 18 ;
лютого 1981 р. про прийняття в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння по АДРЕСА_1,
затвердженого Кулиничівською селищною
радою, випискою з погосподарської
книги №84 за 1996-2000 роки по домоволодінню
АДРЕСА_1, технічним паспортом на
садибний житловий будинок АДРЕСА_1
станом від 2.04.2013 року, відповідно якого
житловий будинок і споруди по АДРЕСА_1
не є самочинними.(а.с.22-42).

Відповідно до технічного висновку ТОВ
«Харківреконструкція» будинок та
споруди за адресою : АДРЕСА_1 збудовані
відповідно діючих будівельних норм і
можуть в подальшому
експлуатуватися.(а.с.43-58).

Право власності ОСОБА_3 на житловий
будинок зі спорудами за адресою
АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1) ґрунтувалося на
раніше діючому законодавстві, яке за
його життя не передбачало реєстрацію в
органах БТІ із видачею свідоцтва про
право власності на будинки розташовані
в сільській місцевості.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ наданих у листі від 16.05.2013 р.
№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
зазначено, що при вирішенні спорів
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва.

Відповідно до положення ст.ст.100,101 ЦК
УРСР(1963 р). який діяв на час володіння
спадкодавцями домоволодінням
громадяни могли мати у власності
житловий будинок. При цьому глава
десята цього кодексу не пов'язувала
наявність такого права з його
обов'язковою реєстрацією. Навпаки, ст.128
ЦК УРСР визначався момент виникнення
права власності у набувача майна за
договором з моменту передачі речі, якщо
інше не перед бачено законом або
договором.

Відповідно до пунктів 6,7 розділу 11
Інструкції «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР»
від 31.01.1966 року, затвердженої
Міністерством комунального
господарства 31.06.1966 року , втратила
чинність 13.12.1995 p., не підлягали
реєстрації в БТІ будинки і
домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах.
Реєстрація будинків здійснювалась на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948
р. «Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків», є затверджений виконавчим
комітетом місцевої ради акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження
акту про прийняття збудованого
громадянином будинку цей громадянин
набував статусу власника житлового
будинку, а в погосподарську книгу
сільської ради вносився відповідний
запис.

Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду
народних депутатів трудящих»(від 02.06.1968
року) кожна сільська рада вела
погосподарські книги. В заглавній
частині особистого рахунку
записувалися прізвище, ім'я по батькові
глави сім'ї, на ім'я якого відкрито
особовий рахунок, він і був власником
будинку. Іншим чином реєстрація
власності сільській місцевості
передбачена не була.

З положень пункту 45 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих», затвердженою наказом
Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 р. № 5/1
(чинна на час виникнення права
власності), вбачається, що запис в
погосподарській книзі є належним
підтвердженням приналежності жилого
будинку(частини будинку) в сільському
населеному пункті певній особі. Тобто
записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки,споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. І ст.549 ЦК УРСР позивач
прийняв спадщину як єдиний
спадкоємець, який постійно проживав
разом з спадкодавцями на час відкриття
спадщини і фактично вступив в
управління і володіння спадковим
майном. Ці обставини підтверджуються
штампом у паспорті і будинковій книзі
про прописку і реєстрацію у будинку
АДРЕСА_1, а також про членів сім'ї,
довідкою вуличного комітету с. Заїки
від2 4.01.2014 року №37 про те, що позивач
мешкає в с. Заїки з дня народження по
теперішній час , квитанціями про сплату
комунальних послуг.(а.с.13-16).

Доказом прийняття спадщини позивачем
ОСОБА_1 після смерті його батьків є
користування позивачем предметами
домашньої обстановки та вжитку,
находження у нього ощадної книжки на
грошовий вклад ОСОБА_4 Позивачем, як
спадкоємцем, який вступив у володіння і
управління спадковим майном,
відповідно до ст.552 ЦК УРСР, на покриття
витрат на поховання ОСОБА_4 за рахунок
спадкового майна з рахунку НОМЕР_1 її
ощадної книжки були отримані
відповідні кошти. Ці обставини
підтверджуються ощадною книжкою на
ім'я ОСОБА_4, витягом із спадкового
реєстру від 14.01.2014 р. Кулиничівської
селищної ради Харківського району
Харківської області.(а.с.26-29).

Таким чином, судом встановлено, що
батьки позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
померли в 1997-1998 роках були за своє
життя власниками будинку в АДРЕСА_1.

Після їх смерті єдиним спадкоємцем
зазначеного будинку є їх син позивач
ОСОБА_1, який прийняв спадщину, тому суд
вважає за необхідне визнати за ним
право власності на будинок АДРЕСА_1. .

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 215 ЦПК України,
ст.549 ЦК Української РСР, ст.ст.16, 370, 372,
1216, 1217, 1223, 1257, 1269 Цивільного Кодексу
України ЦК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок (Літ.А- 1) зі спорудами
(Літ. Б-льох, Літ. В - кухня, Літ. Г -
вбиральня, Літ.- Д, Е- сараї, огорожі №1,3;
хвіртку №2, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення підлягає оскарженню до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги в
10-денний строк з дня оголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя:
С.М. Лігус