АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/319/14 Доповідач - Фащевська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзеля І. В., Ходоровського М.
В.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю - ОСОБА_1, представника ДВС
Кулин У.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 31 грудня 2013
року за поданням державного виконавця
Першого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року перший відділ ДВС
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1, посилаючись на те,
що у відповідача існує заборгованість
по сплаті аліментів в користь ОСОБА_3 на
утримання дітей в сумі 44 258,22 грн., та на
додаткові витрати - 13 648,67 грн.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 31 грудня 2013
року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду
за межі України боржника - фізичну
особу ОСОБА_1 до виконання ним
зобов'язань згідно з виконавчих листів
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області №2-825 від 24
лютого 2004 року, №2-298 від 31 серпня 2006
року, №2-298 від 2 червня 2006 року, №2-5095 від
29 жовтня 2009 року, № 2-53-07 від 29 жовтня 2009
року, №2-7991 від 12 грудня 2011 року,
№1915/14127/2012 від 21 лютого 2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3
аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та додаткових витрат на них.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 31 грудня 2013
року та постановити ухвалу, якою
відмовити у задоволенні подання
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, посилаючись на
те, що він не ухиляється від сплати
аліментів та заборгованості по сплаті
аліментів та додаткових витрат.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення .

Задовольняючи подання головного
державного виконавця Першого відділу
Державної виконавчої служби міського
управління юстиції Тернопільської
області та обмежуючи ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є
боржником у виконавчому провадженні
та має непогашений борг, що зумовлює
необхідність у тимчасовому обмеженні
права на виїзд за межі України з метою
забезпечення повного та своєчасного
виконання виконавчих документів.

Однак, такий висновок суду
суперечить вимогам закону, а тому
ухвала суду підлягає скасуванню з
постановленням ухвали в порядку ст.312
ЦПК України.

Судом встановлено що на
виконанні першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції
знаходяться виконавчі листи
Тернопільського міськрайонного суду
№2-825 від 24 лютого 2004 року, №2-298 від 31
серпня 2006 року, №2-298 від 2 червня 2006
року, №2-5095 від 29 жовтня 2009 року, № 2-53-07
від 29 жовтня 2009 року, №2-7991 від 12 грудня
2011 року, №1915/14127/2012 від 21 лютого 2013 року
про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3
аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та додаткових витрат на них.

На підставі даних виконавчих
документів були винесені постанови про
відкриття виконавчого провадження
серії ВП №16270188 та серії ВП №16271508 від 25
листопада 2009 року, серії ВП №30422804 від 19
грудня 2011 року, серії ВП №3677499 від 1
березня 2013 року, копії яких були
направлені сторонам виконавчого
провадження та органу, який видав
документ для відому.

Згідно довідки ДВС від 09.12.2013
року за № 40144 сума заборгованості
ОСОБА_1 становить 44 258,22 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у
2012 році ОСОБА_1 перераховував гроші на
ім'я ОСОБА_3, а саме 11.06.2012 р., 10.07.2012 р.,
17.08.2012 р., 5.09.2012 р., 2.10.2012 р. по 100 євро в
зазначені місяці.

Як вбачається з копій квитанцій
від 28.02.2013р., 29.03.2013 р., 26.04.2013 р., 28.05.2013 р.,
3.07.2013 р., 2.08.2013 р., 27.08.2013 р., 2.10.2013 р., 4.11.2013
р., 3.12.2013р., 10. 01.2014 р. на ім'я Миколюк було
здійснено електронний переказ грошей
по 1000 грн. кожного вказаного місяця.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №
606-XIV державний виконавець має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, головний державний
виконавець Першого відділу Державної
виконавчої служби міського управління
юстиції Тернопільської області
посилався на те, що у ОСОБА_1 існує
заборгованість по сплаті аліментів,
однак не надав доказів того, що
боржник ухиляється від виконання
боргових зобов'язань, а також вчиняє
дії, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, що боржник за
час виконання рішення виїжджав за межі
України, що призвело до виникнення
заборгованості, або боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця.

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків. Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України, згадане подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
протягом 2012, 2013, 2014 років провів сплату
суми в розмірі 10000 грн., яка йде на
сплату аліментів на утримання сина та
частково на погашення заборгованості,
яка є в наявності. Даний факт
стверджується показами ДВС, а також
долученими до справи квитанціями про
сплату боржником сум. Як пояснив ОСОБА_1
заборгованість утворилась в зв'язку з
відсутністю роботи та будь-якого
іншого майна.

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

У зв'язку з цим колегія вважає, що в
судовому засіданні не здобуто доказів
того, що ОСОБА_1 ухилявся від
виконання зобов'язання в повному
обсязі або частково, а тому у
задоволенні подання державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 31 грудня 2013
року скасувати і ухвалити ухвалу, якою
у задоволенні подання державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська