КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5926/13-ц
Провадження № 2-о/488/12/14 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

02.04.2014 року м.
Миколаїв

Корабельний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої
Л.І.,

при секретарі Жарліковій Д.О.,

за участю заявника ОСОБА_2,

та зацікавленої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_2 про встановлення факту
постійного проживання на території
України, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року заявник ОСОБА_2
звернулася до суду із заявою, в якій
просила встановити факт її постійного
проживання на території України
починаючи з 1990 року по теперішній час.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2
зазначила, що вона народилася в м.
Расказово Тамбовської області, Росія. В
1971 році вона переїхала до м. Одеси,
Україна, де у неї народився син ОСОБА_4

У 1988 року заявник вийшла заміж за
ОСОБА_5, та отримала у зв'язку із цим
новий паспорт.

Починаючи з 1971 рік заявник проживала
за адресою: АДРЕСА_2, а у 1995 році вона
була прописана за адресою: АДРЕСА_1.
Однак у подальшому заявник втратила
свій паспорт, і не отримала нового
паспорту.

В 2006 році заявника було знято з
реєстрації за вищевказаною адресою, і з
цього часу вона постійно почала
проживати за адресою: АДРЕСА_3, де
проживає і до цього часу.

Посилаючись на викладене, та на бажання
отримати паспорт громадянина України,
що є неможливим без встановлення
даного факту, заявник була змушена
звернутись до суду із даною заявою.

В судовому засіданні заявниця
підтримала вимоги викладені у заяві та
просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи
Управління Державної Міграційної
служби України в Миколаївській області
в судовому засіданні не заперечувала
щодо встановлення факту, який просить
встановити заявник.

Суд, заслухавши пояснення заявника,
заінтересованої особи та свідків, та
дослідивши зібрані по справі письмові
докази і оцінивши їх у сукупності,
прийшов до висновку, що заява підлягає
задоволенню виходячи із такого.

Відповідно до статті 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, які
перелічені в частині 1 цієї норми. Також
у судовому порядку можуть бути
встановлені інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Належність та набуття громадянства
України встановлюється на підставі
Закону України Про громадянство
України і може пов'язуватися із фактом
постійного проживання на території
України на певний час.

На виконання вказаного Закону,
Президентом України 27 березня 2001 року
було видано Указ № 215 Питання
організації виконання Закону України
Про громадянство України, яким
затверджено Порядок провадження за
заявами і поданнями з питань
громадянства України та виконання
прийнятих рішень (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку, для
встановлення належності до
громадянства України, прийняття до
громадянства України, оформлення
набуття громадянства України або
виходу з громадянства України особа
подає заяву, а також інші документи,
передбачені розділом II цього Порядку.
Із заявою, копією паспорту подається
рішення суду, яке підтверджує факт
постійного проживання особи на
території України за станом на певну
дату, якщо у паспорті особи відсутні
відомості про прописку.

Таким чином, реалізація права на
набуття громадянства України залежить
від встановлення судом факту
постійного проживання заявника на
території України, який має юридичне
значення.

Відповідно до пункту 3 частини другої
статті 9 Закону України „Про
громадянство України", безперервне
проживання на законних підставах на
території України протягом останніх
п'яти років є однією з декількох умов
прийняття до громадянства України.

Закон України „Про громадянство
України" визначає поняття „проживання
на території України на законних
підставах", як проживання в Україні
іноземця чи особи без громадянства, які
мають у паспорті громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року
відмітку про постійну чи тимчасову
прописку на території України, або
зареєстрували на території України
свій національний паспорт, або мають
посвідку на постійне чи тимчасове
проживання на території України, або їм
надано статус біженця чи притулок в
Україні, та визначає поняття
„безперервного проживання на
території України", як проживання в
Україні особи, якщо її разовий виїзд за
кордон у приватних справах не
перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180
днів.

Указом Президента України від 27
березня 2001 року „Питання організації
виконання Закону України „Про
громадянство України" встановлено, що
для прийняття до громадянства України
особа, яка бажає набути громадянство
України у спосіб зазначений заявником,
проміж інших документів, подає до
комісії при Президентові України з
питань громадянства документ, що
підтверджує безперервне проживання
особи на законних підставах на
території України протягом останніх 5
років та копію паспорта громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року з
відміткою про прописку на території
України.

Як вбачається із матеріалів справи,
заявниця - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
народилася в м. Расказово, Тамбовської
області, Росія (а.с. 8). В 1971 році вона
переїхала до м. Одеси Україна, де
проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_6,
та народила сина - ОСОБА_4 (а.с. 10). В 1988
році вона вийшла заміж за ОСОБА_5, і в
цьому ж році, у зв'язку зі зміною
прізвища вона була документована
паспортом серія НОМЕР_1, який був
виданий Суворівським РВ м. Одеси 30.11.1988
року.

Судови розглядом також встановлено, що
починаючи з 1971 року по 1995 рік ОСОБА_2
проживала за адресою: АДРЕСА_2. З 1995 року
по 2006 року вона була прописана за
адресою: АДРЕСА_1, а у 2006 році вона була
знята з реєстрації за цією адресою в
зв'язку із переїздом на постійне місце
проживання до м. Миколаєва, де і
проживає по теперішній час.

Однак, ОСОБА_2 згодом втратила виданий
їй паспорт, і через складні життєві
обставини, вона не отримала іншого
паспорту.

Статтею 8 п.1 Закону України "Про
громадянство" передбачено порядок
набуття громадянства за
територіальним походженням.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що визначено ст. 3
ЦПК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 234, 256, 258
ЦПК України, роз'яснень, що маються у п.
1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення", суд
розглядає справи про встановлення
факту за наявності певних умов: згідно
з законом факт породжує юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку встановлення факту;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення; встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Суд вважає, що заявник обґрунтовано
просить встановити факт її
безперервного проживання на законних
підставах на території України
протягом останніх двадцять двох років,
оскільки вона починаючи з 1991 року,
безперервно проживає на території
України на законних підставах і не
здійснювала виїзди за кордон у
приватних справах, але за відсутності
паспорта громадянина колишнього СРСР
вона неспроможна підтвердити
вищевказаний юридичний факт в
позасудовому порядку, а його
встановлення потрібно для набуття
громадянства України.

Керуючись Законом України „Про
громадянство України", Указом
Президента України від 27 березня 2001
року „Питання організації виконання
Закону України „Про громадянство
України"ст.ст. 3, 10, 11, 212-215, 234, 256, 258 ЦПК
України, суд, -

В и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного та
безперервного проживання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, на території України
починаючи з 1991 року і по теперішній час.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Л.І. Селіщева