Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/4159/13 Головуючий у 1
інстанції: Міщенко Т.М.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
« 04» березня 2014 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:
головуючого: Бондаря М.С.,
суддів: Дашковської А.В.,
при секретарі: Мельник З.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -
В листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 червня 2013 року позов
задоволено.

Додатковим рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 липня 2013 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на
правову допомогу в розмірі 1603 грн.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 03 грудня 2013
року скасовано рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 25 червня 2013
року та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

11 січня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву про
ухвалення додаткового рішення,
оскільки судом не вирішено питання
щодо стягнення на її користь судового
збору за подання апеляційної скарги та
витрат на правову допомогу.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 57 грн. 35 коп. та витрати
на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши доводи
заяви, колегія суддів приходить до
висновку, що заява підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України,
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо судом не вирішено питання
про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

За положеннями ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом. До
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать: витрати на правову
допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що
підчас розгляду справи відповідачем
сплачено судовий збір при подачі
апеляційної скарги в сумі 57 грн. 35 коп.
(а.с.139). Таким чином, зазначена сума є
документально підтвердженою та
підлягає стягненню з позивача на
користь відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Вона допускається до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», особа, яка надає правову
допомогу, не є особою, яка бере участь у
справі, а належить до інших учасників
цивільного процесу, тому вона не може
замінювати в процесі особу, якій надає
правову допомогу та бути її
представником і в ході розгляду справи
має лише ті права, які зазначені в ч. 2
ст. 56 ЦПК України.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Як вбачається з матеріалів справи, дані
про те, що ОСОБА_5 був допущений до
участі в розгляді справи як особа, яка
надає правову допомогу на підставі
ухвали суду, відсутні.

З журналів судових засідань (а.с.56-57,
116-117, 122, 131, 157-158, 174-176), заяви про
ознайомлення з матеріалами справи
(а.с.27), заперечень проти позову (а.с.52-54)
вбачається, що ОСОБА_5 діяв саме як
представник ОСОБА_3

До того ж, зміст угод про надання
правової допомоги від 13 грудня 2012 року
та 26 липня 2013 року, укладених між ОСОБА_5
та ОСОБА_3, також свідчить про те, що
ОСОБА_3 надала ОСОБА_5 повноваження
представляти її інтереси в
Мелітопольському міськрайонному суді
Запорізької області та апеляційному
суді Запорізької області в якості
представника (а.с.197-202).

Відповідно до п. 4 угоди про надання
правової допомоги від 13 грудня 2012 року,
за надання правової допомоги клієнт
сплачує адвокату гонорар у розмірі: 2000
грн., та сплачується після підписання
акту прийому-передачі виконаної роботи
за угодою шляхом перерахування
клієнтом на ім'я адвоката грошових
коштів через відділення УДППЗ
«Укрпошта».

Згідно з п. 4 угоди про надання правової
допомоги від 26 лютого 2013 року, за
надання правової допомоги клієнт
сплачує адвокату гонорар у розмірі: 1000
грн., та сплачується після підписання
акту прийому-передачі виконаної роботи
за угодою шляхом перерахування
клієнтом на ім'я адвоката грошових
коштів через відділення УДППЗ
«Укрпошта».

З наданих до заяви про ухвалення
додаткового рішення актів
прийому-передачі виконаних робіт за
угодою про надання правової допомоги
від 19 грудня 2013 року та 08 січня 2014 року,
розрахунку розміру компенсації витрат
на правову допомогу від 09 січня 2014 року
вбачається, що вказані документи були
складені вже після ухвалення рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 03 грудня 2013 року.

Таким чином, матеріали справи не
містять доказів про наявність
понесених ОСОБА_3 витрат на правову
допомогу на час ухвалення апеляційним
судом рішення від 03 грудня 2013 року.

Крім того, у фіскальних чеках про
перерахування грошових коштів на ім'я
ОСОБА_5 від 20 грудня 2013 року в розмірі 2000
грн. та від 08 січня 2014 року в розмірі 1000
грн. не зазначено ім'я та по батькові
ОСОБА_5 та призначення платежу, у
зв'язку з чим вказані чеки не можуть
бути прийняті в якості доказів сплати
гонорару за надані ОСОБА_5 послуги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення
з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 56, 79, 84, 88, 220 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового
рішення по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою -
задовольнити частково.

Ухвалити по цій справі додаткове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 57 грн. 35 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: