У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.

Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Колядівської сільської ради
Новоайдарського району Луганської
області, Новоайдарської районної
державної адміністрації, Головного
управління Держземагентства у
Луганській області, треті особи:
Новоайдарська державна нотаріальна
контора, відділ Держкомзему у
Новоайдарському районі Луганської
області, про визнання права власності
на спадкове майно, зобов'язання
виділити земельні ділянки, за
касаційною скаргою прокурора
Луганської області на рішення
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 25 липня 2013 року,
рішення апеляційного суду Луганської
області від 18 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
визнати за нею право власності на
спадкове майно, а саме: земельну частку
(пай) розміром 9,48 умовних кадастрових
гектарів у колективному
сільськогосподарському підприємстві
«Світанок» села Вовкодаєве
Новоайдарського району Луганської
області, яка залишилась після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матері ОСОБА_4;
зобов'язати Новоайдарську районну
державну адміністрацію, Головне
управління Держземагенства у
Луганській області виділити їй
земельну ділянку відповідного розміру
із земель запасу
сільськогосподарського призначення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що має
право на спадкове майно після смерті
матері ОСОБА_4, а саме: земельну частку
(пай) розміром 9,48 умовних кадастрових
гектарів у колективному
сільськогосподарському підприємстві
«Світанок» (далі - КСП «Світанок») села
Вовкодаєве Новоайдарського району
Луганської області. За життя мати не
отримала свідоцтва про право на
земельну частку (пай), але її було
внесено до списку громадян-членів КСП
«Світанок», який додано до Державного
акта на право колективної власності на
землю від 24 жовтня 1995 року.

Рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 25 липня 2013
року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на спадкове
майно, яке залишилось після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
саме: земельну частку (пай) розміром 9,48
умовних кадастрових гектарів, як члена
колективного сільськогосподарського
підприємства «Світанок» (с. Вовкодаєве
Новоайдарського району Луганської
області). Зобов'язано Новоайдарську
районну державну адміністрацію та
Головне управління Держземагенства у
Луганській області виділити ОСОБА_3
земельну ділянку із земель запасу
державної власності
сільськогосподарського призначення у
розмірі середньої частки (паю) по
колективному сільськогосподарському
підприємству «Світанок». Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 18 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції змінено.
Відмовлено в позові у частині
зобов'язанння Новоайдарську районну
державну адміністрацію виділити
ОСОБА_3 земельну ділянку із земель
запасу державної власності
сільськогосподарського призначення. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор
Луганської області просить скасувати
рішення судів у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга не містить доводів
щодо незаконності рішення
апеляційного суду в частині відмови в
позові до Новоайдарської районної
державної адміністрації, тому в цій
частині рішення апеляційного суду не
переглядається відповідно до ст. 335 ЦПК
України.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є
донькою ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до рішення № 4/6
Новоайдарської районної ради народних
депутатів від 30 березня 1995 року
затверджено проект роздержавлення та
приватизації земель, у тому числі й КСП
«Світанок».

Згідно із Державним актом на право
колективної власності на землю серії
ЛГ № від 24 жовтня 1995 року КСП
«Світанок» передано у колективну
власність 4 153,4 га землі згідно плану
відповідно до рішення Новоайдарської
районної ради та Колядівської
сільської ради від 5 квітня 1995 року № 12.

Відповідно до відомостей відділу
Держземагенства у Новоайдарському
районі Луганської області ОСОБА_4
числиться за № 262 у списку
громадян-членів КСП «Світанок» до
Державного акта на право колективної
власності на землю.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що право
власності на земельну частку виникає з
моменту передачі Державного акта на
право колективної власності на землю
конкретному сільськогосподарському
підприємству, КСП «Світанок» на час
смерті ОСОБА_4 отримало державний акт
на право колективної власності на
землю, тому є підстави для визнання за
позивачем права власності на зазначене
майно у порядку спадкування та
зобов'язання Головного управління
Держземагенства у Луганській області
виділити їй земельну ділянку у розмірі
середньої частки (паю) по КСП
«Світанок» із земель запасу
сільськогосподарського призначення.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із такими висновками суду першої
інстанції та залишив рішення суду
першої інстанції в цій частині без
змін. Апеляційний суд також виходив із
того, що Головне управління
Держземагенства у Луганській області
оспорює обставини та вимоги, які не
можуть бути ним оспорені та не належать
до його компетенції при вирішенні
земельних питань.

Із висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», член колективного
сільськогосподарського підприємства,
включений до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю, набуває права на
земельну частку (пай) з дня видачі цього
акта, і в разі його смерті успадкування
права на земельний пай здійснюється за
нормами ЦК, у тому числі й у випадку,
коли з різних причин ця особа не
отримала сертифікат на право на
земельну частку (пай).

Таким чином, для набуття права на
земельну частку (пай) колективного
сільськогосподарського підприємства,
особа повинна бути членом такого
підприємства та мати необхідний обсяг
правоздатності на день видачі
колективному сільськогосподарському
підприємству державного акта на право
колективної власності на землю.

У порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд не перевірив належним
чином доводи апеляційної скарги
Головного управління Держземагенства
у Луганській області про те, що зі
смертю ОСОБА_4 припинилось її членство
у колективному сільськогосподарському
підприємстві, на час смерті КСП
«Світанок» не отримало державний акт
на право колективної власності на
землю, а тому право на земельну частку
(пай) не входить до складу спадщини, не
спростував зазначені доводи та дійшов
передчасного висновку про залишення
без змін рішення суду першої інстанції
про задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд не перевірив
належним чином висновки суду першої
інстанції про те, що позивач не
пропустила строк звернення до суду із
позовом; не звернув уваги, що суд першої
інстанції не зазначив норму
матеріального права, на підставі якої
дійшов такого висновку.

Не можна погодитись із висновком
апеляційного суду про те, що Головне
управління Держземагенства у
Луганській області оспорює обставини
та вимоги, які не можуть бути ним
оспорені та не належать до його
компетенції при вирішенні земельних
питань. Відповідно до ст. 292 ЦПК України
Головне управління Держземагенства у
Луганській області є відповідачем у
справі та має право оскаржувати судові
рішення в апеляційному порядку.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, ухвалене ним рішення
необхідно скасувати в частині
залишення без змін рішення
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 25 липня 2013 року
та направити справу в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Луганської
області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 18 вересня 2013 року в частині
залишення без змін рішення
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 25 липня 2013 року
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко