Справа №592/1471/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кондратенко М. В.Номер
провадження 22-ц/788/789/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 26
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «Завод обважнених
бурильних та ведучих труб»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 28 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Завод
обважнених бурильних та ведучих труб»
про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 28 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто
з ДП «Завод обважнених бурильних та
ведучих труб» на користь ОСОБА_3 10000 грн.
в рахунок відшкодування моральної
шкоди та в дохід держави судовий збір у
сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Завод
обважнених бурильних та ведучих труб»,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивач була
повідомлена про шкідливі умови праці
на її робочому місці, не надала ніяких
доказів заподіяння їй моральної шкоди
та обґрунтування її розміру. Висновок
суду про те, що вплив шкідливих
факторів на працівника мав місце
тільки у відповідача не відповідає
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача ДП
«Завод обважнених бурильних та ведучих
труб» Сімоненко Н.А., яка підтримала
доводи апеляційної скарги,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
яка заперечувала проти доводів скарги,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що з 26 червня 2001 року
позивач перебувала у трудових
відносинах з ДП «Завод обважнених
бурильних та ведучих труб». 11 січня 2013
року звільнена з роботи за власним
бажанням у зв'язку із виходом на пенсію
(а.с. 5-6).

Внаслідок неналежних умов праці на
робочому місці ОСОБА_3 отримала
професійні захворювання.

Фтизіатричною медико-соціальною
експертною комісією м. Суми 13 лютого 2013
року при первинному огляді ОСОБА_3
визначено ступінь втрати
працездатності, яка склала 40 % стійкої
втрати професійної працездатності (а.с.
19-21). 15 січня 2014 року їй вперше було
встановлено третю групу інвалідності
на строк до 01 лютого 2017 року (а.с. 9
зворот).

Внаслідок професійних захворювань у
позивача порушилися нормальні життєві
зв'язки, вона постійно хворіє, має
значні обмеження в життєдіяльності,
звичках, бажаннях, що вимагає від неї
додаткових зусиль по організації свого
життя та веде до нових переживань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
тим, що ДП «Завод обважнених бурильних
та ведучих труб» не створило безпечних
умов праці. Працюючи на даному
підприємстві, позивач отримала
професійні захворювання, внаслідок
чого вона зазнала моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
обов'язок забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

За період, починаючи з 01 січня 2006 року і
в подальшому, відшкодування моральної
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я на виробництві,
покладено на роботодавця відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншими ушкодженнями
здоров'я.

Як вбачається з матеріалів
справи, під час обстеження в
Науково-дослідному інституті гігієни
праці та професійних захворювань
Харківського національного медичного
університету ОСОБА_3 встановлено
діагноз: ХОЗЛ другої стадії
токсико-пилової етіології в фазі
нестійкої ремісії, емфізема легень ІІ
ст. Легенева недостатність ІІ ст.
Захворювання професійне, встановлено
вперше ППЛЕК 05 грудня 2012 року в клініці
даного інституту.

Хронічна двостороння
сенсоневральна приглухуватість з
помірним ступенем зниження слуху (ІІІ
ст.) за класифікацією ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Захворювання професійне від тривалого
впливу шуму на виробництві, вперше
встановлене ППЛЕК 05 грудня 2012 року в
клініці вказаного інституту.

Компетентною комісією
проведено розслідування причин
виникнення хронічних професійних
захворювань та 04 січня 2013 року складено
відповідний акт № 1 за формою П-4.
Розслідуванням встановлено, що
професійні захворювання у позивача
виникли через тривалу роботу в
шкідливих умовах праці, недосконалість
технологій, неефективність
використання засобів індивідуального
захисту. Причина професійного
захворювання: проведення робіт в
умовах підвищеного рівня виробничого
шуму, показників важкості праці та в
умовах несприятливого мікроклімату по
ДП «Завод ОБ та ВТ» цех № 31 (а.с. 7-8).

З акту огляду МСЕК № 107 вбачається, що 13
лютого 2013 року позивачу вперше
встановлено 40 % стійкої втрати
професійної працездатності строком на
1 рік (а.с. 19-22).

Відповідно до акту огляду МСЕК
№ 117, 05 лютого 2014 року під час
повторного огляду ОСОБА_3 встановлено 60
% стійкої втрати професійної
працездатності строком на 3 роки та
третю групу інвалідності на такий
самий строк (а.с. 23-26).

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивачу з боку
роботодавця ДП «Завод обважнених
бурильних та ведучих труб» не було
забезпечено безпечних умов праці, в
результаті чого вона зазнала моральних
страждань.

За змістом закону проявом
моральної шкоди стосовно фізичної
особи є душевні страждання, яких вона
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою завдавача шкоди щодо
потерпілого. Оскільки підставою
виникнення обов'язку відшкодування
моральної шкоди є правопорушення, а у
справі достовірно встановлено, що
роботодавець вчинив правопорушення
відносно позивача, то є і моральні
страждання, які вона зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для притягнення ДП «Завод
обважнених бурильних та ведучих труб»
до цивільної відповідальності за
завдану позивачу моральну шкоду, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 237-1
КЗпП України. Доводи представника
відповідача про протилежне є
безпідставними.

Розмір відшкодування моральної
шкоди позивачу визначений судом з
урахуванням глибини фізичних та
душевних страждань останньої, ступеня
вини як роботодавця, так і самого
працівника, враховуючи вимоги
розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ДП
«Завод обважнених бурильних та ведучих
труб» про те що, при ухваленні рішення
судом першої інстанції не було взято до
уваги ту обставину, що позивач
усвідомлювала можливі негативні
наслідки для свого здоров'я під час
роботи, не відповідають фактичним
обставинам, оскільки судом було
враховано цей факт при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди.

Посилання у апеляційній скарзі на
те, що професійні захворювання позивач
отримала внаслідок роботи не тільки у
відповідача, спростовується актом № 1
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 04 січня 2013 року, яким підтверджена
наявність впливу шкідливих факторів на
робочому місці машиніста крану саме у
цього відповідача. Причиною
професійного захворювання, згідно з
актом, є проведення робіт в умовах
підвищеного рівня виробничого шуму,
показників важкості праці та в умовах
несприятливого мікроклімату по ДП
«Завод ОБ та ВТ» цех № 31. Особою, яка
порушила законодавство про охорону
праці, гігієнічні регламенти і
нормативи в акті зазначено начальника
цеху № 31 ДП «Завод обважнених
бурильних та ведучих труб» (а.с. 7-8).

Отже, належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
позивач захворіла на хронічні
професійні захворювання, працюючи на
Сумському чугуноливарному заводі
«Центролит», відповідач ДП «Завод
обважнених бурильних та ведучих труб»,
всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
суду не надав.

За таких обставин, оскаржуване
рішення суду першої інстанції є
законним і обгрунтованим, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Завод обважнених
бурильних та ведучих труб» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -