Справа № 307/4389/13-ц
Провадження № 2/307/247/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Бобрушко В.І., при
секретарі Баник А.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», третьої особи -
приватного нотаріуса Тячівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору іпотеки
недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третьої особи - приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання договору
іпотеки недійсним. В позовній заяві
зазначила, що 13 вересня 2007 року між нею
та ВАТ «Державний ощадний банк
України» було укладено іпотечний
договір в забезпечення кредитного
договору від 13 вересня 2007 року за
№353-С-07. В п. 1.2 договору іпотеки
зазначено, що предметом іпотеки є
нерухоме майно, а саме окремо
розташоване незакінчене будівництвом
(71% готовності) приміщення
торговельного комплексу зі всіма
невід'ємними його приналежностями,
розташоване на земельній ділянці, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Вважає, що
зазначений договір іпотеки є недійсним
з тих підстав, що він не відповідає
вимогам закону, що за предметом іпотеки
слугувало майно, яке відповідно до
закону не могло бути предметом іпотеки,
а тому зазначений договір є недійсним.
Вказала, що згідно ст. 11 ч.1 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. 13 вересня 2007 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Хустського відділення №7290
ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір в забезпечення
кредитного договору від 13 вересня 2007
року №353-С-07. Зазначила, що відповідно
до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Статтею 203
Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Відповідно до ч.1
ст. 203 Цивільного кодексу України
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. В ч.1 ст. 572
Цивільного кодексу України зазначено,
що в силу застави кредитор має право у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом.
Зазначений договір іпотеки, як
різновид застави відповідно до ч.1 ст. 574
Цивільного кодексу України виник на
підставі договору. Відповідно до ст. 575
Цивільного кодексу України, окремими
видами застави є: іпотека - застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи; закладом - застава рухомого
майна, що передається у володіння
заставодержателя або за його наказом у
володіння третьої особи. Предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за таких
умов. Нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація. Нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення. Нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений в натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим законом. Предметом
іпотеки також може бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому. Обтяження такого
нерухомого майна іпотекою підлягає
державній реєстрації у встановленому
законом порядку незалежно від того, хто
є власником цього майна на час
укладення іпотечного договору. Частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим законом. Іпотека поширюється на
частину об'єкта нерухомого майна, яка
не може бути виділеною в натурі і була
приєднана до предмета іпотеки після
укладення іпотечного договору без
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме
майно передається в іпотеку разом з
усіма його приналежностями, якщо інше
не встановлено іпотечним договором.
Ризик випадкового знищення,
випадкового пошкодження або псування
предмета іпотеки несе іпотекодавець,
якщо інше не встановлено іпотечним
договором. Вартість предмета іпотеки
визначається за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
шляхом проведення оцінки предмета
іпотеки відповідним суб'єктом
оціночної діяльності у випадках,
встановлених законом або договором. В
п. 1.2 договору іпотеки зазначено, що
предметом договору є нерухоме майно -
незакінчене будівництво приміщення
торгово-готельного комплексу зі всіма
невід'ємними частинами його
приналежності. Як зазначено в п. 1.3
договору іпотеки право власності на
предмет іпотеки, тобто на незакінчене
будівництво приміщення
торгово-готельного комплексу зі всіма
невід'ємними частинами його
приналежностями підтверджується
дозволом на право виконання
будівельних робіт іпотекодавця від 30
вересня 2005 року за №102, виданого на
підставі рішення Тячівської міської
ради від 29 вересня 2005 року. Але, це
суперечить вимогам нормам діючого
цивільного законодавства, оскільки в
ч.1 ст. 181 Цивільного кодексу України
зазначено, що до нерухомих речей
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення. Також зазначила, що на час
укладання договору іпотеки, тобто 13
вересня 2007 року діяло Тимчасове
положення «Про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речовин прав на нерухоме майно»
затверджене наказом Міністерства
Юстиції України від 7 лютого 2002 року за
№7/5. Дозвіл на виконання будівельних
робіт не є документом, який підтверджує
право власності, також це не є
документом відповідного зразка про
реєстрацію об'єкта незавершеного на
проведення будівельних робіт. В п. 1.5
Тимчасового положення зазначено, що
державній реєстрації підлягають право
власності та інші речові права на таке
нерухоме майно: житлові будинки,
квартири, будівлі в яких розташовані
приміщення, призначені для перебування
людини, розміщення рухомого майна,
збереження матеріальних цінностей,
здійснення виробництва, тощо, споруди
(інженерні, гідротехнічні) - земельні
поліпшення, що не належать до будівель
та приміщень, призначені для виконання
спеціальних технічних функцій,
приміщення - частини внутрішнього
об'єму житлових будівельними
елементами. Як зазначено в п. 1.6
Тимчасового положення державній
реєстрації підлягає право власності на
закінчене будівництвом нерухоме майно,
яке прийняте в експлуатацію у
встановленому законом порядку.
Державна реєстрація права власності на
об'єкти незавершеного будівництва
проводиться у порядку, визначеному
положенням з урахуванням особливостей,
встановлених у розділі 4 Положення. Не
підлягають державній реєстрації право
власності та інші речові права на
тимчасові споруди. Також доказом
невідповідності нормам діючого
законодавства є посилання на те, що
право власності на незавершене
будівництвом підтверджується дозволом
на виконання будівельних робіт,
оскільки це чітко встановлюється п. 4.1
Тимчасового положення, відповідно до
умов якого зазначено, що державна
реєстрація права власності на об'єкт
незавершеного будівництва проводиться
реєстратором БТІ відповідно до вимог
Положення та з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
На час укладення договору іпотеки
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва не було
зареєстроване в БТІ. Отже, на момент
укладення договору іпотеки в іпотеку
передавалася сукупність речей
будівельного матеріалу, які відповідно
до вимог діючого законодавства є
майновими правами. Також, не можна
зазначений об'єкт прирівняти і до
об'єкту нерухомості. Зазначена позиція
чітко відображена в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
від 06.07.2011 року по справі №6-6542св11, де
зазначено, що згідно п. 1.6 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 7 лютого 2002 року
№7/5, державній реєстрації підлягає
право власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно, яке
прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п.1 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 18
жовтня 2006 року №1434, інспекція є
урядовим органом державного
управління, що діє у складі
Мінрегіонбуду і йому
підпорядковується. Згідно п. 3
вказаного Положення основними
завданнями Державної
архітектурно-будівельної інспекції є
участь у формуванні та реалізації
державної політики у сфері архітектури
та будівництва, виконання дозвільних,
реєстраційних функцій та здійснення
контролю і нагляду у сфері будівництва,
містобудування та архітектури.
Важливими обставинами справи є те, що
зазначений об'єкт на момент укладення
договору іпотеки не був
зареєстрований, як об'єкт
незавершеного будівництва,
національне законодавство встановлює
певну процедуру проведення державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна, а
також об'єктів незавершеного
будівництва, до моменту проведення
державної реєстрації сукупність речей
речових прав на об'єкті є майновими
правами. Таким чином, предмет договору
іпотеки не відповідав вимогам діючого
законодавства та вимогам Закону
України «Про іпотеку», оскільки
передача в іпотеку майнових прав
можлива була лише після внесення змін в
Закон України «Про іпотеку» відповідно
до Закону України «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва» від 25.12.2008 року.
Оскільки на момент укладення договору
іпотеки передавалися лише майнові
права, то як зазначено у правовому
висновку Верховного Суду України в
постанові від 15 травня 2013 року в справі
6-36цс13 зазначений договір є недійсним з
підстав ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України.

З урахуванням уточнених позовних вимог
просить суд визнати недійсним договір
іпотеки, укладений в забезпечення
кредитного договору від 13 вересня 2007
року №353-С-07 між ВАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_1.

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» надіслав до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що 13 вересня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_1 було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №353-С-07 від 13 вересня 2007
року, згідно пункту 1.1 якого, банк видав
грошові кошти в сумі 1000000 гривень, а
позивачка отримала вказану суму коштів
та зобов'язалася належним чином
використати та повернути кредит зі
сплатою 15,5 % за користування кредитом,
комісійні винагороди та інші платежі в
порядку, на умовах та в строки
визначені цим договором. Пунктами 1.2, 1.3
даного договору визначено, що кредит
надається на поточні потреби. Кредит
надається окремими частинами та
відновлюваною кредитною лінією,
відкритою на строк 120 місяців з
остаточним терміном повернення
кредиту не пізніше 13 вересня 2017 року.
Сторони погодили суму ліміту кредиту і
визначили його в розмірі 1000000 гривень. В
забезпечення виконання кредитного
договору між сторонами було укладено
іпотечний договір від 13.09.2007 року,
згідно умов якого іпотекодавець ОСОБА_1
з метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
договору відновлювальної кредитної
лінії, передає в іпотеку, а
іпотекодержатель цим приймає в іпотеку
в порядку і умовах, визначених в цьому
договорі, предмет іпотеки, нерухоме
майно, а саме: окремо розташоване,
незакінчене будівництвом (71 %
готовності) приміщення
торгово-готельного комплексу, зі всіма
невід'ємними його приналежностями, яке
розташоване на земельній ділянці,
право користування якою встановлене
договором оренди земельної ділянки від
21.11.2006 року, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Внаслідок порушення ОСОБА_1 своїх
зобов'язань щодо сплати кредиту та
відсотків за користування кредитом.
ПАТ «Державний ощадний банк України» 2
червня 2011 року звернулося до
Тячівського районного суду
Закарпатської області з позовною про
стягнення заборгованості за кредитним
розміром в сумі 1406181,24 гривень. Рішенням
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 28 вересня 2011
року позовні вимоги задоволено
повністю і вирішено стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
№353-С-07 від 13 вересня 2007 року у розмірі
1406181,24 гривень, 1700 гривень сплаченого
судового збору та 120 гривень на
інформаційно-технічне забезпечення.
Позовні вимоги зафіксовано станом на 16
травня 2011 року. Вказане рішення
перебуває на примусовому виконання у
відділі примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Закарпатської області та на момент
пред'явлення позовної заяви не
виконане. В свою чергу, позивач
звернувся до Тячівського районного
суду Закарпатської області та на
момент пред'явлення позовної заяви не
виконане. В свою чергу, позивач
звернувся до Тячівського районного
суду Закарпатської області з позовом
про визнання недійсним договору
іпотеки №353-С-07 від 13.09.2007 року. У
позовній заяві позивач основну увагу
акцентує на те, що спірний договір
іпотеки є недійсним, оскільки в іпотеку
всупереч діючій на момент укладення
договору, редакції Закону України «Про
іпотеку», передано майнові права, а
також не було належним чином
зареєстровано право власності на
об'єкт незавершеного будівництва.
Відповідач вважає вищевказані
твердження позивача необгрунтованими,
безпідставними та такими, що мають на
меті намір позивача уникнути від
взятих на себе зобов'язань та ввести
суд в оману, з огляду на наступне.
Позивачем не враховано те, що
законодавець чітко визначив підстави
визнання правочинів недійсними. Всі
вимоги, що необхідні для укладення
спірного договору сторонами дотримано,
а тому вказаний правочин в жодному
випадку не може бути визнаний
недійсним. Всі викладені у позовній
заяві підстави та обставини визнання
спірного правочину недійсним не
відносяться до визначених цивільним
законодавством підстав недійсності
правочинів і не можуть бути взяті судом
до уваги як такі. В ч.2 ст.5 Закону
України «Про іпотеку» визначено, що
предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Обтяження такого нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації у встановленому законом
порядку незалежно від того, хто є
власником цього майна на час укладення
іпотечного договору. Відповідно до ст.1
Закону України «Про іпотеку» (в
редакції, чинній на момент укладення
спірного договору іпотеки) нерухоме
майно (нерухомість) - земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці і невід'ємно
пов'язані з нею, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Застава повітряних та
морських суден, суден внутрішнього
плавання, космічних об'єктів, майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено, регулюється за правилами,
визначеними цим Законом. Наведене
спростовує твердження позивача про те,
що чинна на момент укладення
іпотечного договору редакція Закону
України «Про іпотеку» не передбачала
можливості передачі в іпотеку майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено. Крім того, об'єкт
незавершеного будівництва слід
відносити до нерухомого майна
внаслідок наявності в нього зв'язку із
землею, що визначено ст. 181 ЦК України як
критерій віднесення до речей до
нерухомих. Тому право на нього має бути
зареєстроване в органі, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно. Вона відбувається на підставі
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Твердження
позивача щодо відсутності реєстрації в
органах БТІ права власності позивача
на об'єкт незавершеного будівництва, не
відповідають дійсності, оскільки таке
право власності було зареєстроване в
Тячівському районному бюро технічної
інвентаризації, що підтверджеється
реєстраційним посвідченням №44 від
17.08.2007 року. Окрім Закону України «Про
іпотеку», договір іпотеки майнових
прав на об'єкт незавершеного
будівництва передбачений Законом
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати». Такий
договір згідно п. 98 Наказу Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004 року
№20/5 «Про затвердження інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» посвідчується
нотаріусом на підставі документів, що
підтверджують майнові права на цю
нерухомість. Законодавчо перелік таких
документів не визначено. На практиці
нотаріуси вимагають документи, що
посвідчують права на землю, на якій
розташований об'єкт, дозвільні
документи на будівництво, документи, що
засвідчують ступінь готовності
об'єкта, опис об'єкта, тобто практично
ті ж самі документи, якими
підтверджується право власності на
об'єкт незакінченого будівництва з
метою його реєстрації. Тому при
посвідченні спірного договору іпотеки,
нотаріусом було також витребувано
відповідний дозвіл на виконання
будівельних робіт. У зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором
відновлювальної кредитної лінії
№353-С-07 від 13.09.2007 року, ПАТ «Державний
ощадний банк України» звернулося в до
Тячівського районного суду з позовом
про стягнення з позивача донарахованої
заборгованості в розмірі 664416,38 гривень
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Вважає, що даний позов
свідчить про зловживання позивачем
своїми процесуальними правами і
заявлений з єдиною метою - уникнути
відповідальності за невиконання
взятих на себе зобов'язань та
затягування судового розгляду
пов'язаної з даною справою про
стягнення на предмет іпотеки. Просить в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю,
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини та просить
його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на викладені обставини,
зазначені в письмових запереченнях,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Приватний нотаріус Тячівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилася
повторно, хоч про час та місце розгляду
справи була належним чином
повідомлена, а тому суд в порядку ст. 169
ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
13.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк України»
та позивачкою ОСОБА_1 було укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії №353-С-07, за яким відповідачці
було надано кредит в розмірі 100 000 000
гривень зі сплатою 15,5% річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном 13 вересня 2017 року (а.с.9-12).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором відновлювальної
кредитної лінії ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк України»
та позивачка ОСОБА_1 13.09.2007 року уклали
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Тячівського
районного нотаріального округу
Закарпатської області ОСОБА_3,
зареєстрованим в реєстрі за №3856,
згідно якого до п.1.2 договору позивачка
надала в іпотеку банку нерухоме майно,
а саме окремо розташоване, незакінчене
будівництвом (71 % готовності)
приміщення торгово-готельного
комплексу, зі всіма невід'ємними його
приналежностями, яке розташоване на
земельній ділянці, право користування
якою встановлене договором оренди
земельної ділянки від 21.11.2006 року, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13-16).

В п.1.3 вказаного іпотечного договору
зазначено, що право власності
іпотекодавця ОСОБА_1 на предмет іпотеки
підтверджується дозволом на право
виконання будівельних робіт від 30
вересня 2005 року за №102, виданого на
підставі рішення Тячівської міської
ради від 29 вересня 2009 року.

Згідно дозволу на право виконання
будівельних робіт відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства від
30 вересня 2005 року за №102 ОСОБА_1 було
надано дозвіл на виконання будівельних
робіт по реконструкції власної будівлі
з добудовою під торгово-готельний
комплекс в АДРЕСА_1 (а.с.27).

Відповідно до реєстраційного
посвідчення Тячівського районного
підприємства технічної інвентаризації
від 17 серпня 2007 року, зареєстрованого в
реєстровій книзі №1нжф за реєстром №44,
за ОСОБА_1 зареєстровано 71%
незакінченого будівництва
торгово-готельного комплексу в АДРЕСА_1
(а.с.25).

Дійсність та реєстрацію даного
реєстраційного посвідчення підвердив
в судовому засіданні і допитаний в
судовому засіданні як спеціаліст -
представник Тячівського районного
підприємства технічної інвентаризації
Вовчик В.І., який також зазначив, шо в
реєстраційній справі відсутній
оригінал реєстраційного посвідчення,
оскільки такий був виданий власнику
ОСОБА_1, а роздрукована копія залишена в
рестраційній справі та внесений
реєстраціний запис №1нжф за реєстром
№44 в реєстраційну книгу. Зазначив, що
до 2008 року витяг про реєстрацію права
власності на незакінчене будівництво
не видавався, оскільки не було витягів
та Тячівське РПТІ не було підключено до
реєстру. На незакінчене будівництво
видавалася тільки довідка про вартість
незакінченого будівництва строком на 1
місяць, в якій вказувалися процент
готовності та вартість незакінченого
будівництва. Реєстраційне посвідчення
є доказом реєстрації права власності.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 05.09.2008 року,
виданого виконкомом Тячівської
міської ради, ОСОБА_1 в цілій частині є
власником торгово-готельного
комплексу в АДРЕСА_1 (а.с.28).

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1.4 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5
(в редакції, чинній на день реєстрації
спірного іпотечного майна), державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно (далі - реєстрація прав) - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі
правовстановлювальних документів
коштом особи, що звернулася до БТІ.

Пункт 1.6 вказаного Положення
передбачає, що не підлягають
реєстрації тимчасові споруди, а також
споруди, не пов'язані фундаментом із
землею.

В пункті 1.12 Положення зазначено, що
рішення про реєстрацію чи відмову в
реєстрації прав приймає реєстратор
прав власності на нерухоме майно (далі -
реєстратор), що є працівником БТІ, який
безпосередньо здійснює реєстрацію
прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.2.3 Положення для здійснення
реєстрації права власності на нерухоме
майно власник (власники) або належним
чином уповноважена ним (ними) особа
подає заяву встановленої форми

Відповідно до п.35 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року №20/5 (в редакції,
чинній на день реєстрації спірного
іпотечного майна), нотаріуси
посвідчують правочини, щодо яких
законодавством установлено
обов'язкову нотаріальну форму.
Відповідно до чинного законодавства
обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають також іпотечні
договори.

Пунктом 38 вказаної Інструкції
передбачено, що договори про
відчуження та заставу (іпотеку) майна,
що підлягає реєстрації, посвідчуються
за умови подання документів, які
підтверджують право власності на
майно, що відчужується або
заставляється, та в передбачених
законодавством випадках державну
реєстрацію прав на це майно.

Як встановлено в судовому засіданні на
підставі звернення позивачки ОСОБА_1 та
поданих нею документів до Тячівського
РПТІ, зокрема дозволу на право
виконання будівельних робіт відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства від
30 вересня 2005 року за №102, Тячівським
РПТІ за нею було зареєстровано 71%
незакінченого будівництва
торгово-готельного комплексу в АДРЕСА_1
і на даний час дана реєстрація за нею
нерухомого майна не скасована.

Також встановлено, що на час
посвідчення та реєстрації приватним
нотаріусом ОСОБА_3 спірного іпотечного
договору від 13.09.2007 року, позивачка
ОСОБА_1 була належним власником
предмету іпотеки за цим договором, а
саме 71% незакінченого будівництва
торгово-готельного комплексу в
АДРЕСА_1.

Згідно ст.575 ч.1 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у

володінні заставодавця або третьої
особи.

В ст.1 Закону України «Про іпотеку» (в
редакції, чинній на день реєстрації
спірного іпотечного майна) зазначено,
що нерухоме майно (нерухомість) -
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці і
невід'ємно пов'язані з нею, переміщення
яких є неможливим без їх знецінення та
зміни їх призначення. Застава
повітряних та морських суден, суден
внутрішнього плавання, космічних
об'єктів, майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
регулюється за правилами, визначеними
цим Законом; іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом;

Згідно ст.5 ч.1 Закону України «Про
іпотеку», (в редакції, чинній на день
реєстрації спірного іпотечного майна),
предметом іпотеки можуть бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна за
умови, що нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що
предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Обтяження такого нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації у встановленому законом
порядку незалежно від того, хто є
власником цього майна на час укладення
іпотечного договору

В судовому засіданні також
встановлено, що на даний час ОСОБА_1 вже
є власником в цілій частині
торгово-готельного комплексу в
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 05.09.2008 року, виданого виконкомом
Тячівської міської ради.

У відповідності до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

За правилами статті 203 ЦК України
необхідними умовами чинності
правочину є вільне та таке, що
відповідає внутрішній волі,
волевиявлення учасника правочину,
спрямованість правочину, на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Оцінивши зібрані по справі і
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до висновку, що
спірний іпотечний договір був
укладений з дотриманням вимог
законодавства, при укладенні спірного
іпотечного договору від 13 вересня 2007
року не були порушені права, свободи чи
інтереси позивачки ОСОБА_1, а тому в
задоволенні її позову слід відмовити.

Наведене узгоджуються з правовим
висновком Верховного суду України від
26.12.2013 року у спорі про визнання
договору недійсним в справі №6-94 цс 13,
при розгляді якої Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Суд не бере до уваги доводи
представника позивача щодо
необхідності застосування при
розгляді даної справи правового
висновку Верховного суду України від
16.05.2012 року у спорі про визнання права
власності та визнання недійсним
договору іпотеки в справі №6-36 цс 13,
оскільки даний правовий висновок
визначає, що погодившись із судами
попередніх інстанцій про наявність
підстав для визнання договору іпотеки
недійсним, суд касаційної інстанції
дійшов помилкового та такого, що не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, висновку про те, що
проживання позивача та відповідачки
однією сім'єю без визначення права
власності останнього на зареєстровану
за відповідачкою квартиру свідчить про
допущення порушення ст. 203 ЦК України у
зв'язку з відсутністю письмової згоди
не визначеного співвласника.

Доводи представника позивачки, що при
укладенні спірного іпотечного
договору право власності на об'єкт
незавершеного будівництва в АДРЕСА_1,
не було зареєстровано, що незавершений
об'єкт нерухомого майна не може бути
предметом іпотеки, суд вважає
безпідставними, оскільки дані
обставини матеріалами справи не
стверджені.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 39, 60, 169, 209, 213-215
ЦПК України, ст..ст.1,5 Закону України
«Про іпотеку», (в редакції, чинній на
день реєстрації спірного іпотечного
майна), ст.ст.203, 215 ЦК України, суд,

Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третьої особи - приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання договору
іпотеки недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий

В.І.Бобрушко