Справа №490/724/13- ц 15.01.2014 15.01.2014 15.01.2014
Провадження №22-ц/784/145/14
по 1 інстанції Тішко Д.А.
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Данилової О.О.

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 14 листопада 2013р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог - приватний нотаріус
Миколаївського нотаріального округу
ОСОБА_7, про визнання заповіту частково
недійсним,

встановила:

У січні 2013р. ОСОБА_2 пред'явив
позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
заповіту ОСОБА_8, вчиненого 22 серпня
2008р. в нотаріальній формі на ім'я першої
відповідачки недійсним в 1/2 частині на
підставі ч.3 ст.203, ст.1257 ЦК, а саме у
зв'язку з тим, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Крім того,
позивач просив визнати цей же заповіт
частково недійсним з тих підстав, що
заповідач не мав права розпоряджатись
1/2 частиною житлового будинку по
АДРЕСА_1, оскільки його було придбано у
шлюбі з ОСОБА_9 після смерті якої 16
лютого 1999р. він прийняв спадщину.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 14 листопада 2013р. у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просив його скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідачки ОСОБА_5, в
поданих запереченнях на апеляційну
скаргу, вважає рішення суду законним і
обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
виходив з того, що позов про визнання
заповіту частково недійсним
пред'явлено, в тому числі, на підставі
ст.225 ЦК, але наявні у матеріалах справи
докази свідчать про те, що на час
вчинення заповіту ОСОБА_8 розумів
значення своїх дій та міг ними
керувати.

Проте з таким висновком погодитись не
можна, оскільки до нього суд дійшов з
порушенням закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як видно з позовної заяви, ОСОБА_2 не
просив визнати заповіт частково
недійсним на підставі ст.225 ЦК, а
посилався на обставини відсутності
вільного волевиявлення заповідача та
не відповідності волі останнього на
вчинення заповіту (ч.3 ст.203, ст.1257 ЦК).

За таких обставин рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимог
про визнання заповіту недійсним з
підстав, передбачених ст.225 ЦК в силу п.4
ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню.

Однак виходячи з наявних у матеріалах
справи доказів позовні вимоги заявлені
на підставі ч.3 ст.203, ст.1257 ЦК є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
серпня 2008р. ОСОБА_8 заповів ОСОБА_5
повністю все належне йому майно, де б
воно не знаходилось та з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що буде
йому належати на день смерті і на що він
за законом матиме право. Цей заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського нотаріального округу
ОСОБА_7

06 травня 2010р. у зв'язку зі смертю ОСОБА_8
відкрилась спадщина на належне
останньому майно. Заяву до
нотаріального органу про прийняття
спадщини подала дружина спадкодавця -
ОСОБА_5 Згідно довідки ТОВ ЖЕК „Соляні"
на час відкриття спадщини зі
спадкодавцем проживав його син від
першого шлюбу - ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса
першої Миколаївської державної
нотаріальної контори від 08 січня 2013р.
відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті батька ОСОБА_8

16 травня 2013р. державним нотаріусом
першої Миколаївської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_5
видані свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_8 на
домоволодіння АДРЕСА_1 та на грошові
внески з відповідними відсотками і
нарахованими процентами, що
знаходяться на зберіганні у ПАТ
„Державний ощадний банк України".

Аргументи позивача стосовно
відсутності волевиявлення у ОСОБА_8 на
вчинення оспорюваного правочину є
безпідставними, так як заповіт
стосується не сторонньої особи, а
дружини заповідача, з якою він
перебував у шлюбі з 26 жовтня 2001р.

Та обставина, що заповіт не підписано
особисто ОСОБА_8 теж не вплинула на його
волевиявлення, так як у зв'язку з
травмою руки на прохання заповідача
заповіт підписала ОСОБА_10 у
присутності свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
які до підписання зачитали заповіт в
голос.

Що ж стосується стану ОСОБА_8 на 22
серпня 2008р., то згідно висновку
судово-психіатричної експертизи №698
від 25 жовтня 2012р. (призначалась по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, який ухвалою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 28
листопада 2012р. залишено без розгляду),
то спадкодавець дійсно згідно запису в
медичній карті з 2009р. зловживав
алкогольними напоями, але це не потягло
за собою психічних розладів. На час
вчинення заповіту спадкодавець
психічними захворюваннями, хронічним
алкоголізмом, слабоумством не страждав
і міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

В той же час, можна погодитись з
висновком суду про відсутність підстав
для визнання заповіту частково
недійсним у зв'язку з відсутністю у
заповідача права на розпорядження
домоволодінням по АДРЕСА_1.

Так, відповідно до змісту заповіту
ОСОБА_8 заповів ОСОБА_5 хоча і все, але
індивідуально невизначене майно, що не
суперечить ст.ст.1233,1236 ЦК. Отже, в
оспорюваному заповіті відсутня
вказівка щодо розпорядження
домоволодінням по АДРЕСА_1, що свідчить
про необґрунтованість цих вимог. До
того ж згідно договору купівлі-продажу
від 26 квітня 1965р. та свідоцтва про право
власності від 11 березня 1992р. вказане
домоволодіння було придбано і
оформлено на ім'я ОСОБА_8 В
установленому законом порядку
(нотаріальному чи судовому) ОСОБА_2
правовстановлюючий документ на частку
домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9 не
отримав.

Законність відмови у прийнятті
додаткової позовної вимоги про
визнання права власності на частку
спадкового домоволодіння, пред'явленої
після початку розгляду справи по суті
(ч.2 ст.31 ЦПК), не є предметом перевірки
в апеляційному порядку, тому що в
апеляційній скарзі відсутня вимога про
скасування такої ухвали суду першої
інстанції.

З огляду на вищенаведені мотиви
рішення суду в цій частині підстав
позову підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК -
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 листопада 2013р. в
частині відмови в задоволенні вимог
про визнання заповіту недійсним з
підстав, передбачених ст.225 ЦК
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту
частково недійсним на підставі ч.3 ст.203,
ст.1257 ЦК.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: