АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3185/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/831/14
Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М.
Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Зеленській О.І.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 22 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Миргородське
лісове господарство" Полтавського
обласного управління лісового та
мисливського господарства про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення заборгованості по
заробітній платі, моральної шкоди,
визнання незаконними та скасування
наказів про накладення
дисциплінарного стягнення, третя особа
директор ДП "Миргородське лісове
господарство" Щербатко Володимир
Миколайович,

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 22 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання недійсним наказу №38 від 18
січня 2013 року «Про оголошення догани за
невиконання службових обов'язків» в
частині застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді догани головному
лісничому ОСОБА_1 та наказу № 219 від 27
вересня 2013 року «Про результати
перевірки виконання протипожежних
заходів», в частині застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани головному лісничому ДП
«Миргородський лісгосп» ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання недійсним: наказу №122 від 7
травня 2013 року в частині застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани головному лісничому ОСОБА_1 та
наказу №134 від 24 травня 2013 року «Про
незадовільне ставлення до своїх
службових обов'язків», в частині
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді догани головному
лісничому ОСОБА_1, відмовлено в зв'язку
з пропуском строку звернення до суду
без поважних причин.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання незаконним наказу № 104-к
від 3 жовтня 2013 року про звільнення з
роботи виконувача обов'язків головного
лісничого ОСОБА_1 на підстави п. 3 ст 40
КЗпП України, поновлення на посаді
виконувача обов'язків головного
лісничого Державного підприємства
«Миргородське лісове господарство»,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення його позову в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
недостовірність наданих суду доказів,
які суд взяв до уваги. Вважає, що при
ухваленні рішення суд допустився
порушень норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, за таких обставин.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, ОСОБА_1 згідно
наказу №45-к від 12 травня 1999 року
прийнятий на посаду інженера по
обробці деревини Миргородського
держлісгоспу з 11 травня 1999 року.

Відповідно до наказу №29-к від 25
березня 2011 року ОСОБА_1 переведено на
посаду виконувача обов'язків головного
лісничого з 25 березня 2011 року.

Згідно посадової інструкції головного
лісничого, з якою ознайомлений позивач,
головний лісничий є безпосереднім
керівником та організатором
лісогосподарського виробництва. В його
обов'язки входить контроль за станом,
використанням, лісовідведенням,
охороною та захистом лісу.

На підставі недоліків, виявлених
комісією Полтавського обласного
управління лісового та мисливського
господарства під час проведення 20
грудня 2012 року перевірки якості робіт з
відведення і таксації лісосік
Комишнянського лісництва, складено
акт, в якому зафіксовано розходження по
діловій деревині більше допустимого,
що визнано незадовільно. У зв'язку з
цим, наказом №38 від 18 січня 2013 року
головному лісничому ОСОБА_1 оголошено
догану за невиконання службових
обов'язків, безконтрольність за
роботою підлеглих по відводах рубок.

Свої пояснення щодо виявлених
недоліків позивач надав 16 січня 2013
року. Від підпису про ознайомлення з
наказом ОСОБА_1 відмовився, про що було
складено акт від 22 січня 2013 року.

19 вересня 2013 року начальником
Управління видано наказ № 100 про
результати перевірки виконання
протипожежних заходів, в якому
викладені недоліки в організаційній
роботі по забезпеченню пожежної
безпеки лісів, виявлених у
підпорядкованих ДП «Миргородське
лісове господарство» лісництвах та
поставлено питання про притягнення до
відповідальності винних осіб.

На виконання вказаного наказу,
директором ДП «Миргородське лісове
господарство» 27 вересня 2013 року видано
наказ № 219, яким головному лісничому
ОСОБА_1 за невиконання посадових
обов'язків та недостатній контроль за
виконаннями лісництвами протипожежних
заходів та низький рівень виконання
наказів та доручень Держлісагенства та
Полтавського ОУЛМІ оголошено догану.

З вказаним наказом ОСОБА_1 був
ознайомлений 3 жовтня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині визнання вказаних
наказів недійсними, суд першої
інстанції дійшов висновку, з яким
погоджується колегія суддів, про
дотримання підприємством
передбаченого ст. 149 КЗпП України
порядку застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема порушник скористався
своїм правом на пояснення, стягнення
були оголошені в наказах, з якими
працівника ознайомили.

Крім цього, колегія суддів
погоджується з наданою судом першої
інстанції правовою оцінкою наказів №
122 від 7 травня 2013 року та наказу №134 від
24 травня 2013 року, якими ОСОБА_1
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани. Так,
встановлено, і це вбачається з
письмових доказів по справі, що вказані
накази були винесені з порушенням норм
трудового законодавства в частині
недотримання передбаченої ст.149 КЗпП
України процедури, що передує
застосуванню дисциплінарного
стягнення, зокрема адміністрація
підприємства не зажадала від
працівника письмових пояснень щодо
виявлених та відображених в наказі від
7 травня 2013 порушень, натомість свої
пояснення з приводу виявлених порушень
трудової дисципліни в наказі від 24
травня 2013 року позивач надав вже після
винесення наказу, а саме 29 травня 2013
року.

З наказами ОСОБА_1 був ознайомлений вже
8 травня 2013 року та 27 травня 2013 року, про
що свідчать акти про оголошення йому
цих наказів та його відмову від
підписів про ознайомлення з останніми.

Разом з цим, при вирішенні спору в
частині наказів № 122 від 7 травня 2013
року та наказу №134 від 24 травня 2013 року,
судом першої інстанції вірно
застосовано положення ч.1 ст. 233 КЗпП
України, за змістом якої працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Незважаючи на виявлені порушення норм
трудового права при винесення наказів
від 7 та 24 травня 2013 року, суд правомірно
відмовив в задоволенні вимог про
визнання їх недійсними в зв'язку з
пропуском строку для звернення до суду,
оскільки тримісячний строк сплинув
відповідно 8 та 27 серпня 2013 року, за
захистом своїх трудових прав ОСОБА_1
звернувся до суду 30 жовтня 2013 року,
одночасно питання про поновлення
судом цих строків ним взагалі не
заявлено, позаяк не заявлено жодної
причини, яка б могла розглядатись судом
як поважна в розумінні ст. 234 КЗпП
України.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП
України встановлено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

Статтею 43 КЗпП України визначено, що
розірвання трудового договору з
підстав систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації
членом якої є працівник.

На підставі систематичних порушень
обов'язків та оголошення
дисциплінарних стягнень у вигляді
доган ОСОБА_1, директор ДП
«Миргородське лісове господарство»
звернувся 30 вересня 2013 року до
профспілкового комітету з поданням про
звільнення позивача, яке було
розглянуто на засіданні
профспілкового комітету 2 жовтня 2013
року та ухвалено звільнити в.о.
головного лісничого ОСОБА_1 за ст. 40 ч.1
п. 3 КЗпП України.

Вірно встановивши обставини по справі
та визначивши норми матеріального
права, якими урегульовані спірні
правовідносини, суд дійшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги не містять
нових фактів чи засобів доказування,
які б спростували висновки суду першої
інстанції.

Так, в апеляційній скарзі апелянт
наводить фактичні обставини справи,
яким надає власного тлумачення та на
свій розсуд аналізує докази, зокрема
критично оцінює покази допитаних в
ході судового засідання свідків.

За вказаних обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та вважає за
необхідне судове рішення, як
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317,
319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 22 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Судді :

З оригіналом згідно.