Справа №784/4563/13 29.04.2014 29.04.2014 29.04.2014
Провадження №22-ц/784/37/14
Справа № 22-ц/784/37/14 3
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Галущенка О.І.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представників позивачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 27 вересня 2013 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа:
державний нотаріус Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Токіой Ірина Вікторівна, про
визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про визнання недійсними
договорів дарування та купівлі-продажу
нерухомого майна; визнання спірного
нерухомого майна - спадковим майном.

Позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року у віці 84 роки померла їх мати
ОСОБА_9, яка була власницею квартири
АДРЕСА_1. У передбачений законом строк
вони звернулись до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини. При оформленні спадщини 01
грудня 2008 року їм стало відомо, що
нібито їх мати 11 травня 2007 року
подарувала квартиру відповідачці
ОСОБА_6, а та, в свою чергу, 13 листопада
2008 року її продала відповідачу ОСОБА_10

На думку позивачок, їх мати була
людиною похилого віку, страждала
хворобами, які могли вплинути на її
свідомість через що вона не до кінця
розуміла значення своїх дій під час
підписання договору дарування, який
було укладено в лікарні під час
проходження ОСОБА_9 стаціонарного
лікування, а відповідач ОСОБА_11 за
родом своєї фахової діяльності
скористалась віком, станом здоров'я і
довірливістю ОСОБА_9 Посилаючись на
викладене позивачі просила визнати
вищевказаний договір дарування
недійсним на підставі статті 225 ЦК
України.

Як наслідок недійсності договору
дарування, позивачі одночасно просили
визнати недійсним договір купівлі -
продажу, укладений відповідачами.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 вересня 2013 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просили рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 11
травня 2007 року ОСОБА_9 подарувала
належну їй на праві власності
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
відповідачці ОСОБА_6 Зазначений
договір був посвідчений державним
нотаріусом Другої Миколаївської
державної нотаріальної контори за
реєстр.№ 6-179 (а.с.16).

Після укладання даного договору
дарування ОСОБА_9 до дня своєї смерті,
тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 року
продовжувала проживати за
вищевказаною адресою.

З матеріалів спадкової справи,
заведеної у Другій Миколаївський
державній нотаріальній конторі до
майна померлої ОСОБА_9 вбачається, що із
заявами про прийняття спадщини у
передбачений законом строк звернулись
доньки померлої - позивачки ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 (а.с.42-79).

За змістом ч.1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Висновком проведеної у справі
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 74
від 18 липня 2013р. встановлено, що на час
укладання договору дарування - 11 травня
2007 року - у ОСОБА_9 були відсутні ознаки
порушення свідомості, були наявні
легкі когнітивні порушення внаслідок
органічного враження головного мозку
(дисциркуляторна енцефалопатія
змішаного ґенезу), які не вплинули на
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними (а.с.196-203).

Крім того, висновком проведеної у
справі повторної комісійної
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 119 від 17 березня 2014р. також
встановлено, що на час укладання
спірного договору дарування у ОСОБА_9
був наявний психічний розлад у вигляді
легкого когнітивного розладу
внаслідок органічного враження
головного мозку (дисциркуляторна
енцефалопатія змішаного ґенезу),
глибина та ступінь вираження якого не
позбавляли її здатності у повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. ОСОБА_9 усвідомлювала у
повній мірі характер та наслідки
укладання договору дарування, могла
керувати своїми діями із врахуванням
її віку, стану здоров'я та впливу ліків,
які були їй призначені (а.с.304-318).

Отже, проведеними у справі
експертизами не зроблено висновку про
неспроможність ОСОБА_9 в момент
укладання спірного договору дарування
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Зазначені експертні висновки
узгоджується з показаннями допитаних
судом апеляційної інстанції свідків
ОСОБА_12 і ОСОБА_13 - лікарів
кардіологічного відділення міської
лікарні № 1, якими була оглянута ОСОБА_9
в період лікування в даному відділенні
з 02.05.2007р. по 19.05.2007р., та не
спростовуються показаннями свідків,
допитаних судом першої інстанції.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог щодо визнання недійсним договору
дарування, суд з'ясував усі обставини,
що мають значення для справи, дав
належну оцінку зібраним по справі
доказам та правильно виходив із того,
що позивачами не доведено вчинення
цього договору дарування ОСОБА_9 у
стані, в якому вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, а тому відсутні підстави
для визнання даного договору недійсним
на підставі ст.225 ЦК України.

Висновок суду про необґрунтованість
вимог позивачів про визнання недійсним
укладеного 13 листопада 2008 року ОСОБА_6 з
ОСОБА_10 договору купівлі-продажу
спірної квартири також є вірним,
оскільки недійсність укладеного
ОСОБА_9 з ОСОБА_6 договору дарування не
була встановлена, а тому укладений
відповідачами договір не може
порушувати права позивачів

Також судом правильно встановлено, що
належним способом захисту прав
власника майна є витребування його від
особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання позову з
підстав, передбачених частинами
першими статей 387, 388 ЦК України, а не
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на неповне
з'ясування судом обставин справ та
невідповідність висновків суду цим
обставинам - є необґрунтованими.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 27
вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: