Провадження по справі № 2/752/1725/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при
секретарі Сімаченко А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві,
третя особа Генеральна дирекція з
обслуговування іноземних
представництв про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, упущеної
вигоди та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві,
третя особа Генеральна дирекція з
обслуговування іноземних
представництв про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, упущеної
вигоди та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 22.10.2013 року перебував у
трудових взаємовідносинах з
відповідачем, займаючи посаду
менеджера з проектів.

Наказом від 07.11.2013 року його було
звільнено з займаної посади на
підставі ст. 40 КЗпП України за прогул
буз поважної причини. Вважає своє
звільнення незаконним з тих підстав, що
викладені в документах, які стали
підставою для винесення вищезгаданого
наказу, відомості не відповідають
дійсності, крім того, в акті зазначено
по його відсутність на роботі рівно три
години, а норма законодавства для
звільнення вимагає відсутність на
роботі більше трьох годин. Крім того,
вказує, що його відсутність на робочому
місце була з поважних причин, та його
керівництво про таку відсутність було
повідомлено завчасно.

Крім того, вказав, що в день звільнення
з ним не було проведено остаточного
розрахунку, що також є порушенням
трудового законодавства.

З огляду на вказане, просив суд
поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера з
проектів Представництва "ТіссенКрупп
Баутехнік ГмбХ" в м. Києві, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 16027,00 грн.,
стягнути упущену вигоду в розмірі 16211,00
грн., стягнути в відшкодування
моральної шкоди 32422,00 грн..

В подальшому позивач звернувся до суду
з заявою про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просив суд, у зв'язку з збільшенням часу
вимушеного прогулу, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 105116,85 грн.,
стягнути упущену вигоду в розмірі 21460,00
грн., стягнути в відшкодування
моральної шкоди 42920,00 грн., решту вимог
залишити без змін.

Протокольною ухвалою суду від 25.02.2014
року було задоволено клопотання
представника відповідача та залучено
до участі у справі в якості третьої
особи Генеральну дирекцію з
обслуговування іноземних
представництв.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Зазначив, що
відповідачем було допущено порушення
законодавству при звільненні позивача.
Зокрема, останній в телефонному режимі
попередив керівництво про запізнення
на роботу у зв'язку з поганим
самопочуттям, незважаючи на вказане,
було заактовано його прогул та
проведено незаконне звільнення. Наказ
про звільнення також є незаконним у
зв'язку з тим, що ОСОБА_1, згідно Акту,
був відсутній на роботі три години, а
підставою для звільнення є відсутність
на робочому місці понад три години.
Крім того, вважає, що звільнення
позивача зумовлено також змінами
складі керівництва відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував. Зазначив, що позивач не
виконував належним чином свої трудові
обов'язки, був відсутній на робочому
місці в робочий час, у зв'язку з
вказаним було складено відповідні
Акти, та, в подальшому, підписано Наказ
про звільнення. Також представник
відповідача зазначив, що дзвінок, про
який зазначає позивач, дійсно мав
місце, проте жодних підтверджуючих
документів щодо поганого самопочуття
позивачем надано не було, таким чином,
викладені під час телефонної розмови
обставини не підтверджені жодним
чином. Стосовно посилань представника
позивача на те, що ОСОБА_1 був відсутній
на роботі три години, а підставою для
звільнення є відсутність на робочому
місці понад три години, представник
відповідача зазначає, що Акт,
покладений в основу Наказу про
звільнення, є не єдиним Актом,
складений в той день, оскільки позивач
був також відсутній на роботі в інший
проміжок робочого часу, таким чином, в
сукупності, час період відсутності
останнього на робочому місці перевищує
три години.

Третя особа, Генеральна дирекція з
обслуговування іноземних
представництв, надала суду заяву про
розгляд справи за відсутності свого
представника. В наданих раніше
поясненнях зазначили, що на них
покладено обов'язок зберігання
трудових книжок та внесення
відповідних відміток, що і було
зроблено в випадку звільнення
позивача. Водночас, рішення про
звільнення та дотримання під час
звільнення трудового законодавства
Дирекцією не перевіряється, з огляду на
що, остання не є органом, який будь-яким
чином порушив права позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 142 КЗпП України,
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним органу
і виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником) на
основі типових правил.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Згідно ч.1, 2 ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем Представництво
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві,
що підтверджується копією Трудової
книжки позивача Серія НОМЕР_1 та не
заперечувалося в судовому засіданні
сторонами. (а.с. 11-16)

Як вбачається з копії Трудового
договору від 01.10.2013 року в матеріалах
справи, ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
менеджера з проектів відповідача
Представництво "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві. Відповідно до умов
трудового договору позивач взяв на
себе обов'язок дотримуватися Правил
внутрішнього трудового розпорядку та
трудової дисципліни, чесно та
добросовісно виконувати свої трудові
обов'язки. (а.с. 23-29)

Як вбачається з Правил внутрішнього
трудового розпорядку Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві,
робочий день розпочинається о 09:00 год..
та закінчується о 18:00 год., обідня
перерва з 13:00 год. по 14:00 год.. (а.с. 32-38)

Відповідно до п.4.1 Правил передбачено,
що працівник повинен своєчасно, до
початку зміни, прибути на робоче місце.

Відповідно до п. 6.2 передбачено, що
працівник несе відповідальність за
порушення трудової дисципліни, у тому
числі за прогул (відсутність на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 6.3, 6.4 за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з видів
стягнення: догана або звільнення. До
застосування стягнення роботодавець
повинен зажадати від працівника
письмового пояснення проступку,
відмова надати пояснення не ж
перешкодою для застосування стягнення.

Як зазначало в Акті №1-ТК від 05.11.2013
року, 05.11.2013 року о 12:05 год. було
встановлено, що ОСОБА_1 запізнився на
роботу, а саме з'явився о 12:00 год., таким
чином був відсутній на робочому місці.
Від дачі пояснень відмовився. Акт
складено та підписано посадовими
особами представництва: Головою
Клівером А., менеджером по проектам
ОСОБА_4, агентом ОСОБА_5. (а.с. 39)

Відповідно до Акту №1-ТК/2 від 05.11.2013
року, вищезазначені особи заактували
відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень
стосовно свого запізнення на роботу та
від підписання Акту №1-ТК. (а.с. 40)

Крім того, як вбачається з Акту №1-ТК/3
від 05.11.2013 року, 05.11.2013 року о 14:25 год.
було встановлено, що ОСОБА_1 запізнився
на роботу з обідньої перерви, а саме
з'явився о 14:25 год., таким чином був
відсутній на робочому місці. Від дачі
пояснень відмовився. Акт складено та
підписано посадовими особами
представництва: Головою Клівером А.,
менеджером по проектам ОСОБА_4.(а.с. 122)

На підставі Акту №1-ТК від 05.11.2013 року,
07.11.2013 року відповідачем було видано
Наказ №07/11/2013 року від 07.11.2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера
по проектам Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
у зв'язку з прогулом без поважних
причин. (а.с. 41)

Як вбачається з Акту №3-ТК від 07.11.2013
року, який складено та підписано
посадовими особами представництва:
Головою Клівером А., менеджером по
проектам ОСОБА_4, агентом ОСОБА_6, ОСОБА_1
від підпису Наказу №07/11/2013 року від
07.11.2013 року відмовився. (а.с. 42)

Також, Наказом №01/10/2013-ТК-02 від 01.10.2013
року «Про облік відвідувань» було
покладено на працівників
Представництва обов'язок особисто
вносити інформацію про відвідування
роботи до Журналу обліку робочого часу.
Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з
вказаним наказом під підпис. (а.с. 123)

Водночас, як вбачається з бланку
відвідування за 05.11.2013 року таАкту від
05.11.2013 року №05-Р, позивач ОСОБА_1
відомостей щодо прибуття на робоче
місце не вніс, від підпису Журналу
обліку відмовився. (а.с. 128-129)

Таким чином, на підтвердження факту
відсутності на робочому місці позивача
ОСОБА_1 протягом одного робочого дня
понад три години відповідачем надано
суду належним чином оформлені Акти,
витяги з Журналу обліку робочого часу,
з яких вбачається, що останній на
протязі робочого дня 05.11.2013 року в
сукупності був відсутній на робочому
місці понад три години.

Заперечуючи проти викладених
відповідачем обставин, стороною
позивача було зазначено, що ОСОБА_1
запізнився на роботу з поважних причин,
а саме у зв'язку з поганим самопочуттям,
про факт запізнення попередив
керівництво шляхом телефонного
дзвінка.

Допитана в якості свідка сестра
позивача ОСОБА_8 суду показала, що
вранці 05.11.2013 року її брат ОСОБА_1, який
на той час проживав з нею в одній
квартирі, почував себе погано, у зв'язку
з чим подзвонив своєму керівнику та
попередив, що запізниться на роботу.
Також повідомила, що лікаря вона не
викликала, особисто дала братові ліки.
Пізніше, коли ОСОБА_1 покращало, він
поїхав на роботу.

Стороною відповідача не заперечується
той факт, що позивач телефонував та
повідомляв про своє запізнення,
водночас, жодних документів, зокрема
лікарських довідок, для підтвердження
того факту, що причина запізнення
дійсно поважна, позивачем не було
надано ні роботодавцю, ні суду.

Таким чином, суд не може приймати до
уваги твердження позивача про те, що
він мав поганий стан здоров'я, як
обґрунтування поважності запізнення
на роботу, оскільки вказаний факт не
підтверджений належним чином,
показання сестри позивача не беруться
судом до уваги з тих підстав, що остання
не є медичним працівником, що
підтвердила в судовому засіданні, та не
може достовірно стверджувати по стан
здоров'я ОСОБА_1.

Стосовно посилання позивача на те, що
він запізнився на роботу на три години,
а трудове законодавство України
передбачає як підставу звільнення
відсутність на робочому місці понад
три години, суд приймає до уваги, що
відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
підставою звільнення є відсутність на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня, а відповідно до Актів
№1-ТК та №1-ТК/3 вбачається, що ОСОБА_1
протягом робочого дня 05.11.2013 року був
відсутній на робочому місці понад три
години: з 09:00 год. до 12:00 год. та з 14:00 год.
по 14:25 год..

За таких обставин, незважаючи на те, що
як підставу для винесення Наказу
№07/11/2013 року від 07.11.2013 року про
звільнення ОСОБА_1 зазначено лише Акт
№1-ТК, суд приходить до висновку, що
вказане стягнення було застосовано за
наявності на те задокументованих
підстав, оскільки протилежне позивачем
не доведено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що момент його
явки на роботу раніше, ніж о 12:00 год.
зафіксовано на відеозапису прохідної в
приміщенні, де орендує офіс відповідач,
не спростовує відомостей про
відсутність позивача на робочому
місці, оскільки, як зазначив в своїх
запереченнях відповідач, факт того, що
позивач ввійшов до будівлі не свідчить,
що останній з'явився на своєму робочому
місці та приступив до виконання
трудових обов'язків.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем не доведено за допомогою
належних та допустимих доказів
обставини, на які він посилається як на
підставу заявленого позову, таким
чином, вимога про поновлення ОСОБА_1 на
посаді менеджера з проектів
Представництва "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві задоволенню не
підлягає.

Стосовно посилань позивача на те, що
його звільнення зумовлено змінами в
керівному складі відповідача та
особистими взаєминами між ОСОБА_1 та
керівництвом, а також посилань
відповідача на те, що ОСОБА_1
систематично ухилявся від виконання
своїх трудових обов'язків та порушував
трудову дисципліну, суд не надає їм
оцінки, оскільки вказане не стосується
безпосередньо предмету позову, яким є
скасування Наказу про звільнення за п.4
ч.1 ст. 40 КЗпП України, що винесений на
підставі Акту №1-ТК .

Стосовно інших позовних вимог суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Позовна вимога про стягнення упущеної
вигоди та моральної шкоди також є
похідною від позовної вимоги про
поновлення особи на роботі, з огляду на
що, оскільки суд дійшов висновку про
відсутність підстав для поновлення
ОСОБА_1 на займаній посаді, підстави для
стягнення з Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
на користь останнього середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
упущеної вигоди та моральної шкоди
також відсутні.

Оскільки позивач є собою, звільненою
від сплати судового збору, на підставі
ч.4 ст.. 88 ЦПК України, судові витрати
відносяться на рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 40, 142, 147, 149, 235 Кодексу Законів про
працю України, ст.ст. 1-11, 208, 210, 212, 213-215, 223
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Представництва "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві, третя особа Генеральна
дирекція з обслуговування іноземних
представництв про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а сторонами, які не
були присутні при проголошенні рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії до Апеляційного
суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м. Києва.

Суддя:
Антонова Н.В.