У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого

Кузнєцова В.О.,

суддів:Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,Мартинюка В.І.,Остапчука
Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до відкритого
акціонерного товариства «Трест
Міськбуд-4», Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві про
відшкодування шкоди у зв'язку із
травмою на виробництві, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 в особі представника
ОСОБА_7 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 16 січня 2009
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року, за касаційною скаргою
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
м. Києва від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до будівельного
управління №16 Відкритого акціонерного
товариства «Хрещатикбуд» (далі - БУ №16
ВАТ «Хрещатикбуд»), правонаступником
якого є відкрите акціонерне товариство
«Трест Міськбуд-4» (далі - ВАТ «Трест
Міськбуд-4»), Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві (далі -
Фонду) про відшкодування шкоди у
зв'язку із травмою на виробництві.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок отриманого трудового
каліцтва позивачу з 01 жовтня 1992 року
МСЕК встановлено ІІІ групу
інвалідності безстроково з втратою
професійної працездатності 50%, в
зв'язку з отриманою ним 26 грудня 1972 року
виробничою травмою та з урахуванням
уточнених позовних вимог просив суд
стягнути з відповідача ВАТ «Трест
Міськбуд-4» на користь ОСОБА_6
заборгованість по відшкодуванню шкоди
за три роки з 1998 року до 2000 рік,
в розмірі 13 285, 06 грн, а також
компенсацію втрат та частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати в розмірі 24 860, 70 грн. Крім
того, виходячи з того, що на час
передачі особової справи до Фонду 01
квітня 2001 року сума розміру
відшкодування шкоди повинна була
становити 397, 22 грн, позивач просив суд
зобов'язати Фонд сплачувати з 01 квітня
2001 року 397, 22 грн.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 16 січня 2009 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково.
Зобов'язано управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві при
здійсненні ОСОБА_6 виплат щомісячних
грошових сум враховувати, що станом на
01 квітня 2001 року розмір відшкодування
втраченого заробітку становив 271 грн 02
коп. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково. Зобов'язано Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві в
порядку компенсації частини
втраченого заробітку ОСОБА_6 у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві,
здійснити за період з 11 липня 2004 року
перерахунок щомісячних страхових
виплат, виходячи з розміру
відшкодування втраченого заробітку
станом на 1 квітня 2001 року у сумі 188, 60
грн та відкоригувати суму, що підлягає
виплаті на індекс зростання цін на
споживчі товари та послуги.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 просить судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та увалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що за
позовними вимогами до ВАТ «Трест
Міськбуд-4» сплив трирічний строк
позовної давності виходячи з положень
ст. 257, 267 ЦК України, відмовивши в цій
частині в задоволенні позовних вимог.
Вирішуючи спір щодо зобов'язання Фонду
при здійсненні виплат щомісячних
грошових сум, що компенсують
відповідну частину втраченого
заробітку, суд першої інстанції
виходив з того, що станом на 01 квітня 2001
року (моменту передачі особової справи
позивача до Фонду) розмір
відшкодування втраченого ним
заробітку становив 271, 02 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив з
розміру відшкодування позивачу
втраченого заробітку станом на 1 квітня
2001 року у сумі 188, 60 грн.

Статтею 455 ЦК Української РСР в
редакції 1963 року передбачено, що в разі
заподіяння каліцтва або ушкодження
здоров'я організація чи громадянин,
відповідальні за шкоду, зобов'язані
відшкодувати потерпілому заробіток,
втрачений ним внаслідок втрати або
зменшення працездатності, а також
відшкодувати витрати, викликані
ушкодженням здоров'я (посилене
харчування, протезування, сторонній
догляд тощо).

Відповідно до ст. 456 ЦК УРСР та п. 1
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (далі - Правила),
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 472 від 23 червня 1993
року з наступними змінами, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, власник підприємства,
установи і організації або
уповноважений ним орган несе
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну працівникові каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним трудових обов'язків, а
також за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Пунктом 22 Правил передбачено, що
середньомісячний заробіток для
обчислення розміру відшкодування
потерпілому втраченого заробітку (або
відповідної його частини) визначається
за бажанням потерпілого за 12 або 3
останні повні календарні місяці
роботи, що передували каліцтву, а при
професійному захворюванні - стійкій
втраті професійної працездатності.
Середньомісячний заробіток у
зазначений період підлягає
коригуванню на час встановлення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності з урахуванням
підвищення тарифних ставок, посадових
окладів відповідних працівників
виробничого підрозділу (дільниці, цеху)
підприємства, де працював потерпілий
до моменту ушкодження здоров'я, або
індексації доходів відповідно до
чинного законодавства.

Згідно із п. 23 Правил види оплати
праці, що враховуються при
обчисленні середньомісячного
заробітку, визначаються відповідно до
чинного законодавства про пенсійне
забезпечення.

Відповідно до пункту 28 Правил,
перерахування розміру відшкодування
шкоди (втраченого заробітку, витрат на
соціальну і медичну допомогу)
проводиться, зокрема, у разі
підвищення тарифних ставок (окладів)
працівників госпрозрахункових і
бюджетних підприємств. Перерахований
або нарахований розмір втраченого
заробітку у перерахунку на 100 відсотків
втрати професійної працездатності не
може бути більшим від
середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку
на повний календарний місяць роботи.

Із роз'яснень, викладених у п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1992 року вбачається, що за вимогами про
продовження платежів виплати
провадяться за весь попередній час,
протягом якого належало
відшкодовувати шкоду, без обмеження
будь-яким строком (з дня закінчення
попередніх виплат вимоги про їх
продовження задовольняються за умови,
що МСЕК (а у відповідних випадках -
судово-медична експертиза) підтвердила
втрату працездатності та її відсоток
за цей період). В інших випадках
виплати, призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має
право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок (наприклад, за
відсотком втрати працездатності) сум
щомісячних платежів, раніше визначених
судом або роботодавцем, підлягають
задоволенню за час, що не перевищує
трьох років.

Судами встановлено, що ОСОБА_6
працюючи у БУ №16 Треста КМБМ, в
подальшому перейменований БУ №16 ВАТ
«Хрещатикбуд» на посаді слюсаря
3 розряду, 26 грудня 1972 року отримав
травму на виробництві, за результатом
якої був складений акт №1 по формі Н-1
про нещасний випадок на виробництві
від 27 грудня 1972 року (а.с. 4-5 т.
1).

У зв'язку із отриманим ушкодженням
здоров'я позивачу в травні 1973 року МСЕК
вперше була встановлена ІІІ група
інвалідності в зв'язку з трудовим
каліцтвом та 35% втрати професійної
працездатності. В подальшому МСЕК
неодноразово змінювалася група
інвалідності та ступінь втрати
професійної працездатності, а з
01 жовтня 1992 року позивачу була
встановлена ІІІ група інвалідності в
зв'язку з трудовим каліцтвом та 50%
втрати професійної працездатності
безстроково (а.с. 31 т. 2).

18 квітня 2001 року БУ ВАТ «Хрещатикбуд»
передало до Фонду матеріали особової
справи відносно ОСОБА_6

Статтею 337 ЦПК України визначено, що
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
апеляційний суд враховуючи довідки ВАТ
«Трест Міськбуд-4» (а.с.115, 173 т. 2),
правомірно виходив з того, що середня
заробітна плата відповідного
працівника по підприємству, становить
377, 20 грн, а отже розмір відшкодування
позивачу втраченого заробітку має бути
встановлений у розмірі 188, 60 грн,
як 50% від втраченого заробітку, що
узгоджується з п. 28 Правил.

Апеляційний суд, дійшов вірного та
ґрунтовного висновку про часткове
задоволення позовних вимог в частині
здійснення Фондом перерахунку та
виплат щомісячної компенсації
позивачу втраченого ним заробітку,
починаючи з 11 липня 2004 року із
розрахунку 188, 60 грн на місяць.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарг про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційних скарг і
залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 та Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві
відхилити.

Рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 06
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов

Судді:

О.В. КадєтоваВ.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук

5

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6 - 12474св14Категорія ЦП:

АПП:Головуючий у першій
інстанції Тітов М.Ю.Доповідач
Кузнєцов В.О.