У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Харківська муніципальна страхова
компанія», підприємства об'єднання
громадян ВСК «Юридична Академія»,
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
відшкодування майнової шкоди, завданої
дорожньо-транспортною пригодою за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 17 вересня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
ОСОБА_4 винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди (далі -
ДТП), що сталась 23 травня 2012 року на
перетині вул. Пушкінської та вул.
Петровського у м. Харкові; стягнути з
публічного акціонерного товариства
«Харківська муніципальна страхова
компанія» (далі - ПАТ «Харківська
муніципальна страхова компанія») 5 004
грн 08 коп. компенсації майнової шкоди,
завданої внаслідок ДТП; стягнути
солідарно з підприємства об'єднання
громадян ВСК «Юридична академія» (далі
- ПОГ ВСК «Юридична академія») та ОСОБА_4
на свою користь франшизу в розмірі 1000
грн та вирішити питання про розподіл
судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що 23 травня
2012 року об 11 год. на перехресті вул.
Петровського та вул. Пушкінської у м.
Харкові сталась ДТП, внаслідок якої
було пошкоджено автобус БАЗ 2215,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_4, та автомобіль «ДЕУ
Ланос», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Зазначена ДТП сталась із вини водія
ОСОБА_4, що підтверджується постановою
Київського районного суду м. Харкова
від 14 лютого 2013 року, постановою
апеляційного суду Харківської області
від 17 квітня 2013 року та висновком
судової автотехнічної експертизи від 10
січня 2013 року.

Оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_4
перебував у трудових відносинах із ПОГ
ВСК «Юридична академія» (орендар
автобуса БАЗ 2215, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1), цивільну
відповідальність власника автобуса
було застраховано ПАТ «Харківська
муніципальна страхова компанія», то з
останньої на користь позивача
необхідно стягнути завдану майнову
шкоду, а з орендаря та водія - франшизу у
солідарному порядку.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15 жовтня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 23 травня 2012 року
на перехресті вул. Петровського та вул.
Пушкінської у м. Харкові сталось
зіткнення автобуса БАЗ 2215, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_4, та автомобіль «ДЕУ
Ланос», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Власником автомобіля «ДЕУ Ланос»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
є ОСОБА_5

Як убачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 керував автомобілем «ДЕУ
Ланос», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, на підставі довіреності (а.с. 59).

Власником автобуса БАЗ 2215, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, є фізична
особа - підприємець ОСОБА_6, яка
відповідно до договору позички
(безоплатного користування)
транспортного засобу від 7 червня 2006
року передала його у користування ПОГ
ВСК «Юридична академія» (а.с. 61).

Цивільно-правову відповідальність
власника автобуса БАЗ 2215, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
застраховано ПАТ «Харківська
муніципальна страхова компанія», що
підтверджується полісом № АВ/5080920 від 26
квітня 2012 року.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 14 лютого 2013 року закрито
провадження по справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_3, у
зв'язку із закінченням строків
притягнення його до адміністративної
відповідальності.

Постановою апеляційного суду
Харківської області від 20 березня 2013
року скасовано зазначену постанову
суду першої інстанції, матеріали
справи щодо ОСОБА_3 повернуто
начальнику Відділу ДАІ Харківського
міського управління Головного
управління МВС України в Харківській
області для оформлення протоколу про
адміністративне правопорушення,
відповідно до вимог закону.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що наданий
позивачем висновок судової
автотехнічної експертизи від 10 січня
2013 року, який зроблено у справі про
адміністративне правопорушення, не є
допустимим доказом у справі, оскільки
під час проведення експертного
дослідження експерт використовував
протокол про адміністративне
правопорушення, який постановою
апеляційного суду Харківської області
від 20 березня 2013 року визнано таким, що
оформлений із порушенням вимог закону.
Крім того, позивач не заявляв клопотань
про проведення у справі додаткових
експертиз для визначення особи, винної
у вчиненні ДТП. На підставі наданих
позивачем доказів не можливо вирішити
питання про вину водія ОСОБА_4

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновками та залишив ухвалене
ним рішення без змін.

Із висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
та фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як убачається із висновку судової
автотехнічної експертизи від 10 січня
2013 року, проведеної у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_3,
експертне дослідження проводилось на
підставі пояснень водіїв ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, схеми місця ДТП, фото з місця
пригоди та характеру пошкоджень
транспортних засобів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Поза увагою апеляційного суду
залишилось те, що протокол про
адміністративне правопорушення, який
визнано таким, що не відповідає вимогам
закону у справі про адміністративне
правопорушення, не є єдиним належним і
допустимим доказом, який підтверджує
вину особи у цивільній справі про
відшкодування шкоди. За умови
відсутності постанови про притягнення
особи до адміністративної
відповідальності обставини, які
входять до предмета доказування у
справі, можуть підтверджуватись й
іншими визначеними ч. 2 ст. 57 ЦПК України
доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України
цивільне законодавство у деліктних
зобов'язаннях передбачає презумпцію
вини; якщо у процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичної підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

У порушення ст. ст. 214, 215, 303, 315 ЦПК
України суди не звернули уваги на те, що
підставою цивільно-правової
відповідальності за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, є
встановлення у діях особи складу
цивільного правопорушення:
протиправності діяння, шкоди,
причинного зв'язку між ними, а також
вини заподіювача шкоди; належним чином
не перевірили доводи і заперечення
сторін; не роз'яснили позивачу право
заявити клопотання про призначення
судової автотехнічної експертизи у
цивільній справі, та обмежившись
висновком про те, що він такого
клопотання не заявляв, відповідно до ч.
4 ст. 10 ЦПК України не сприяли сторонам у
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанцій допущені порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду необхідно скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 15 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова