Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/299/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

06.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Кривохижа В.І.

Карпенко О.Л.

при секретарі - Діманова Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа орган опіки та піклування
виконавчого комітету Кіровоградської
міської раді про позбавлення
батьківських прав, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 10 грудня
2013 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_4, третя особа орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради про
позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що проживав із ОСОБА_4 однією сім'єю із
2008 року без офіційної реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5.
Оскільки сімейні відносини не склалися
вони вимушені були з 2012 року проживати
окремо, дитина залишилася проживати із
матір'ю. У зв'язку з тим, що остання не
виконувала своїх батьківських
обов'язків, він разом із своїми
батьками 02 грудня 2012 забрали дитину до
себе. На цей час він із дитиною проживає
за адресою: АДРЕСА_1. За час проживання
сина у нього відповідач ОСОБА_4 жодного
разу не турбувалася за дитину. Просив
суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав
щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
стягнути з відповідача сплачений
судовий збір.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 10
грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким просив суд апеляційної
інстанції задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі. Зазначає, що
ухвалене рішення не відповідає вимогам
норм матеріального та процесуального
права. Судом першої інстанції не було в
повному обсязі з'ясовані дійсні
обставини справи та не дана належна
оцінка встановленим фактам.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3, якій підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживала
разом із ОСОБА_3 із осені 2008 року до
листопада 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син - ОСОБА_5. Однак після
того, як ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинили
спільне проживання в листопаді 2012 року,
то дитина ОСОБА_5 проживає із позивачем,
якому у вихованні допомагає його мати
ОСОБА_6

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог та заперечень,
за допомогою належних та допустимих
доказів.

Посилання позивача та свідків,
допитаних в судовому засіданні, на те,
що ОСОБА_4 неналежно поводилася
із дитиною після народження, зараз
ухиляється від виховання дитини та не
бере участі у забезпеченні побуту
дитини, суд не визнає як достатню
підставу для позбавлення батьківських
прав ОСОБА_4, оскільки, зважаючи на вік
відповідача, життєвий досвід, такі дії
відповідача не можна розцінювати як
свідоме нехтування своїми обов'язками
чи умисне ухилення від виховання
дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції ООН від 20
листопада 1989 року «Про права дитини»
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є: якщо мати,
батько не забрали дитину з полового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків з виховання дитини; жорстоко
поводяться з дитиною; є хронічними
алкоголіками або наркоманами; вдаються
до будь-яких видів експлуатації дитини;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Виходячи із інтересів дитини, з метою
забезпечення її всебічного,
повноцінного розвитку та виховання
обома батьками, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку, що
доцільно відмовити у задоволенні
позову про позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав.

За таких обставин колегія суддів
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому підстав для
його скасування не має. Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: