У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Ткачука О.С.

суддів: Висоцької
В.С., Карпенко С.О.

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області до ОСОБА_3 про
стягнення вартості навчання за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 24 червня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 20 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року Головне управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області звернулось до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що ОСОБА_3 було направлено
на денну форму навчання за державним
замовленням до Національної юридичної
академії України імені Ярослава
Мудрого. Після закінчення навчання
відповідач повинен був відпрацювати
за направленням не менше трьох років.
Проте, маючи направлення на роботу до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області від 12
червня 2007 року за № 33, у визначений
термін до роботи за призначенням не
приступив і не відшкодував вартість
навчання. У зв'язку з цим позивач просив
стягнути з відповідача витрати на
навчання у сумі 55 000 грн, які
перерахувати до Державного бюджету
України.

Заочним рішенням Хортицького
районного суду м.
Запоріжжя від 24 червня 2008 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20 серпня 2013 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Державного бюджету України вартість
навчання у сумі 55 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати заочне рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 24
червня 2008 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 20 серпня
2013 року, постановити ухвалу про
залишення позову без розгляду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із доведеності позовних вимог
та передбачених Порядком
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992, підстав для
стягнення з відповідача вартості
навчання.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
освіту» випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992, випускник вищого
навчального закладу зобов'язаний
відпрацювати за місцем призначення не
менш трьох років, а в разі неприбуття за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його за
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років,
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до Державного
бюджету вартість навчання.

Державне казначейство України та його
органи діють відповідно до
повноважень, покладених на них згідно
ст. ст. 48, 51 Бюджетного кодексу України
та Положення про Державне казначейство
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1232.

Чинним законодавством порядок
(механізм) відшкодування Державному
бюджету вартості навчання за державним
замовленням не регламентований і не
визначений державний орган, який
повинен заявляти відповідні позови в
інтересах держави, проте це не є
підставою для звільнення від такого
відшкодування.

Відповідно до Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
жовтня 2007 року № 1261 та Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою Правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2, органи Пенсійного фонду
України є органами державної
виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 Порядку формування
та розміщення державних замовлень на
поставку продукції для державних
потреб і контролю за їх виконанням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 лютого 1996
року № 266, державне замовлення за
пріоритетними напрямками, зокрема
підготовка фахівців, формується
Міністерством економіки та з питань
європейської інтеграції разом з
міністерствами, іншими органами
державної влади, установами,
організаціями.

Пунктом 11 Порядку контроль за
виконанням державного замовлення
покладено на державних замовників і
Міністерство економіки та з питань
європейської інтеграції.

Замовник послуг з підготовки фахівця
має право здійснювати контроль за
виконанням цього державного
замовлення, а як сторона договору -
вимагати виконання його умов та
застосування передбачених
законодавством і договором наслідків
його невиконання, зокрема, вимагати
відшкодування до Державного бюджету
вартості навчання.

Згідно з Указом Президента України
«Про заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» від 23 січня 1996
року № 77 із змінами і доповненнями,
внесеними Указом Президента України
від 16 травня 1996 року № 342, вищі
навчальні заклади України здійснюють
підготовку спеціалістів: за рахунок
коштів Державного бюджету України,
республіканського бюджету Автономної
Республіки Крим та місцевих бюджетів -
за державним замовленням; за рахунок
коштів відповідних юридичних та
фізичних осіб для роботи у
недержавному секторі народного
господарства; за рахунок власних
коштів особи - для роботи у державному
і недержавному секторі народного
господарства (за бажанням). Особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу угоду, за
якою вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати в державному
секторі народного господарства
випускники відшкодовують в
установленому порядку до державного
бюджету повну вартість навчання.

Судами встановлено, що відповідно до
Указу Президента України від 9 липня 2000
року № 1212 «Про комплексну програму
підготовки державних службовців» за
договором між Пенсійним фондом України
та вищими навчальними закладами про
педагогічне співробітництво, на
виконання наказу Пенсійного фонду
України «Про організацію добробуту
абітурієнтів до вищих навчальних
закладів, з якими укладені договори про
педагогічне співробітництво»,
Управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області згідно
направлення від 17 червня 2002 року
рекомендувало для складання вступних
іспитів на факультет з підготовки
кадрів Пенсійного фонду України в
Національну юридичну академію України
імені Ярослава Мудрого на денну форму
навчання ОСОБА_3

1 вересня 2002 року між
Національною юридичною академією
України імені Ярослава Мудрого та
ОСОБА_3 укладена угода про підготовку
фахівця з вищою освітою, за умовами
якої відповідач зобов'язався оволодіти
всіма видами професійної діяльності,
передбаченими кваліфікаційною
характеристикою фахівця за напрямом
підготовки «Право», кваліфікаційним
рівнем юрист-спеціаліст, прибути після
закінчення академії на місце
направлення і відпрацювати не менше
трьох років; у разі відмови їхати за
призначенням - відшкодувати до
Державного бюджету України вартість
навчання в установленому порядку.

З 2002 року по 2007 рік
ОСОБА_3 здобував освіту за державним
замовленням у Національній юридичній
академії України імені Ярослава
Мудрого, вартість якої склала 55 000 грн.

Після закінчення
навчання у 2007 році ОСОБА_3 на підставі
направлення на роботу № 33 від 3 травня
2007 року був зобов'язаний прибути для
працевлаштування до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області, однак за
направленням не прибув.

Оскільки судами встановлено порушення
ОСОБА_3 зобов'язання за укладеною
угодою про підготовку фахівця з вищою
освітою від 1 вересня 2002 року, суди
дійшли правильного висновку про
виникнення у позивача права вимагати
відшкодування вартості навчання.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
обґрунтовано дійшов висновку про
наявність у позивача права на
відшкодування вартості навчання на
користь Державного бюджету України.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 24 червня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 20 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.Ткачук

Судді:
В.С.Висоцька

С.О.Карпенко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська