Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3464/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
вселення у квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що проживав та був
зареєстрований у вказаному житлі з 1994
року. Після одруження з 1998 року ОСОБА_1
тимчасового проживав за іншою адресою.
Внаслідок неприязних стосунків між
позивачем та членами його сім'ї, він був
позбавлений можливості користуватись
вказаною квартирою.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 28
вересня 2007 року позивача вселено у
квартиру.

Згодом у спірне житло вселився
відповідач, який на даний час є її
власником та чинить перешкоди у
користуванні позивачем цим житлом.

На підставі рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 6 лютого
2008 року ОСОБА_1 визнано таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_2. Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 23 листопада
2010 року зазначене рішення суду першої
інстанції скасоване. У грудні 2010 року
позивач зареєстрований у спірній
квартирі.

Не дивлячись на це, ОСОБА_2 замінив
вхідні двері та перешкоджає позивачеві
проживати у квартирі.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просив задовольнити його позовні
вимоги.

ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3,
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
спірною квартирою з тих підстав, що він
не проживає за вказаною адресою понад
десять років.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 21 листопада 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 та у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні його позовних
вимог, ухваливши нове, яким вселити
його у спірне житлове приміщення.

В поданій до суду апеляційній скарзі
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
просить скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив
право користування квартирою, та
ухвалити в цій частині нове,- про
задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
доводи , викладені ним в апеляційній
скарзі, пояснивши, що після вселення
його у спірну квартиру на підставі
судового рішення, був замінений замок
від вхідних дверей цієї квартири. Ключі
йому ніхто не надав, у зв'язку з чим він
був змушений звертатись до
правоохоронних органів та до відділу
державної виконавчої служби. Проте,
поновити свої права щодо користування
цим житлом йому не вдалося.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає
до задоволення, а апеляційну скаргу
ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Матеріали справи свідчать, що на
підставі ордера від 4 лютого 1994 року
квартира АДРЕСА_2 була надана для
проживання сім'ї у складі батьків
позивача, його братів та сестер:
ОСОБА_4,ОСОБА_1,ОСОБА_5, а також ОСОБА_1 У
вказаній квартирі позивач проживав до
1998 року. За усною домовленістю із
ОСОБА_5 позивач став проживати у
належній останній квартирі АДРЕСА_1.
Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 11 грудня 2006 року позивача
та членів його сім'ї виселено із даної
квартири.

Вказані обставини підтверджуються
рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 28 вересня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області, яким позивача вселено у
квартиру АДРЕСА_2.

Рішення суду про вселення позивача у
зазначену квартиру було виконане 3
квітня 2008 року, що підтверджується
актом державного виконавця.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 6 лютого
2008 року ОСОБА_1 визнано таким, що
втратив право користування спірною
квартирою. Рішенням апеляційного
суду Житомирської області від 23
листопада 2010 року вказане рішення
скасоване та ухвалене нове, про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_1 про визнання позивача
таким, що втратив право користування
цією квартирою.

Вказана обставина свідчить про те, що
права позивача на користування спірним
житлом були поновлені.

Наявна в матеріалах справи довідка,
видана КВЖРЕП №9 22 січня 2011 року,
свідчить про те, що позивач
зареєстрований за вказаною адресою з 15
грудня 2010 року.

Згідно з договором дарування,
посвідченим приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 9 лютого 2011 року, ОСОБА_2
належить право власності на 4/5 частини
спірної квартири.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 18 жовтня 2012
року визнано незаконним розпорядження
відділу приватизації Житомирського
міськвиконкому від 15 травня 2008 року
щодо квартири АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво на право
власності на житло, видане 12 травня 2008
року на ім'я ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з відсутності доказів, які б
свідчили про те, що після ухвалення
рішення про вселення позивача йому
чинились перешкоди у користуванні
спірним житлом.

Проте, погодитись з таким висновком
неможливо, оскільки зміст наявної в
матеріалах справи копії постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 12 квітня 2008 року свідчить
про те, що після виконання рішення про
вселення позивача у вказану квартиру
йому чинились перешкоди у користуванні
цим житлом, зокрема, не були надані
ключі від вхідних дверей спірної
квартири.

Допитаний судом першої інстанції
свідок ОСОБА_7, який проживає по
сусідству з ОСОБА_2, пояснив, що вхідні
двері у спірну квартиру були
облаштовані тамбуром.

Окрім того, наявність значної
кількості судових рішень щодо
користування спірною квартирою, а
також щодо права на її приватизацію,
свідчить про наявність між сторонами
тривалого спору та невизнання ОСОБА_2
права позивача проживати за вказаною
адресою.

Таким чином, маючи право на
користування спірним житловим
приміщенням на підставі
вищезазначених судових рішень, позивач
вправі ставити питання про його
вселення у цю квартиру.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що за наявності
судових рішень, якими поновлені права
ОСОБА_1 на користування спірною
квартирою та її приватизацію,
зустрічні позовні вимоги не підлягають
до задоволення.

Враховуючи вищезазначене, позовні
вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими.
Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову про вселення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового,- про задоволення даних позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції про
відмову у задоволенні його зустрічних
позовних вимог. Рішення в цій частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304,
307,309,313,314,316,319, ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 21 листопада 2013 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про вселення скасувати,
ухваливши нове рішення про задоволення
позову ОСОБА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру
АДРЕСА_2.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позову про визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
житлом, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 107 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: