Справа № 265/751/14-ц
Провадження № 2/265/895/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк», 3-я особа:
Іллічівський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області, про визнання права
власності та зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом
про визнання права власності та зняття
з-під арешту майна, посилаючись на те,
що він отримав від ОСОБА_2 автомобіль
«MITSUBISHI COLT», 1985 року випуску, номерний
знак НОМЕР_3, зареєстрований у ВРЕР ДАІ
міста Маріуполя, а в подальшому 12 січня
2005 року між позивачем та відповідачем
було укладено угоду купівлі-продажу
автомобіля, оформлену як біржовий
контракт. За цією угодою ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2 грошові кошти за автомобіль в
сумі 12000 грн. При цьому дружина
відповідача не заперечувала проти
зазначеної угоди. На підставі
переліченого позивач набув право
власності на вказаний автомобіль. 29
квітня 2011 року він видав довіреність на
управління даним автомобілем ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Однак 20 серпня 2013 року він
вказаних осіб він дізнався, що його
транспортний засіб було арештовано
державним виконавцем Іллічівського
ВДВС Маріупольського МУЮ в рамках
виконавчого провадження за боргами
ОСОБА_2 перед ПАТ «Приватбанк».
Враховуючи, що цими діями позивач був
позбавлений права користування та
розпорядження своєю власністю, то
просив суд визнати за ним право
власності на спірний транспортний
засіб із скасуванням арешту, що був на
нього накладений державним виконавцем.

Ухвалою суду від 19 грудня 2013 року
процесуальний статус Іллічівського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області було
змінено з відповідача на третю особу, а
також залучено в якості
співвідповідача ПАТ «КБ «Приватбанк»,
стягувача за виконавчим провадженням,
постанову про накладення арешту за
яким оскаржує позивач (а. с. 76).

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні
на задоволенні позовних вимог
наполягав, надавши суду пояснення
аналогічні тим, що викладені у позовній
заяві, посилаючись на письмові
пояснення, та просив суд задовольнити
позов повністю.

За письмовими поясненнями ОСОБА_1
вказував, що з моменту передання йому
автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3 та
сплати за нього обумовленої договором
суми грошей, він набув право власності
на це рухоме майно. Також посилається
на те, що «Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
саморобних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок та моделей, причепів,
полупричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів і мопедів», затверджений
постановою КМУ від 7 вересня 1998 року, не
передбачено порядок реєстрації права
власності на транспортний засіб, бо
реєстрація автомобіля не впливає на
право власності на нього. Враховуючи
зазначене вважає, що реєстрація
транспортного засобу не впливає на
визначення права власності або перехід
такого права. Таким чином позивач має
право на захист свого права власності
на зазначений автомобіль шляхом
визнання судом за ним право власності
на автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3 із
зняттям з нього арешту.

Відповідач, ОСОБА_2, до суду не з'явився,
надавши заяву, в якій просив розглянути
справу за його відсутності, зазначивши,
що позов ОСОБА_1 визнає та не заперечує
проти його задоволення.

Представник ПАТ «КБ «Приватбанк»,
Пархоменко М. О, яка діє на підставі
довіреності, у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
заявлених позовних вимог ОСОБА_1,
зазначаючи при цьому, що ОСОБА_1 не є
учасником виконавчого провадження
щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Приватбанк», та не є
власником автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з
НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2, який був
арештований та переданий стягувачу на
підставі постанови державного
виконавця та акту опису майна,
враховуючи, що свої зобовязання ОСОБА_2
до теперішнього час не виконав перед
банком. Зазначала також, що оформлення
довіреності на розпорядження
транспортним засобом не є переходом
права власності на автомобіль.
Оскільки спірний автомобіль
зареєстрований за ОСОБА_2, то саме він є
його власником. Таким чином законних
підстав для задоволення позову
представник ПАТ «Приватбанк» не
вбачала та просила суд відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1

Представник Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області, що діє на
підставі довіреності, Ігнатоля В. С., в
судове засідання не з'явилась, надавши
суду заяву з проханням вирішити
вказаний спір у відсутність
представника 3-ї особи, при цьому
заперечуючи проти задоволення
заявленого позову, посилаючись на
письмові заперечення.

За наданими письмовими заперечення
представника 3-ї особи вбачається, що у
провадженні виконавчої служби
перебуває виконавче провадження щодо
примусового стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суми
боргу за виконавчим листом. Оскільки
добровільно борг відповідач не
погашає, то державним виконавцем було
накладено на автомобіль ОСОБА_2 арешт.
Вказує, що оскільки автомобіль
зареєстрований за даними ВРЕР ДАІ за
відповідачем, то саме ОСОБА_2 є його
власником. Згодом цей автомобіль було
розшукано, вилучено та передано
представникам банку на зберігання.
Посилалась також на «Правила
роздрібної торгівлі транспортними
засобами і номерними агрегатами»,
затвердженими наказом Міністерства
економіки та з питань Європейської
інтеграції від 31 липня 2002 року, та на
«Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
саморобних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок та моделей, причепів,
полупричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів і мопедів», затверджений
постановою КМУ від 7 вересня 1998 року,
умови яких повинні були виконані при
оформленні переходу права власності на
спірний автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з
НОМЕР_3 шляхом зняття з обліку
автомобіля перед укладенням угоди його
купівлі-продажу, чого позивачем не було
дотримано. Таким чином просила суд
відмовити у задоволенні заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників процесу, які
з'явились, дослідивши надані суду
докази, вважає, що заявлені позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 серпня 1976
року № 6 «Про судову практику в справах
про виключення майна з опису» при
розгляді спорів про право власності на
описане майно та право їм володіти
відповідачами в справі суд притягує
боржника, особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Суд розглядом справи встановив, що на
підставі рішення від 13 березня 2013 року
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя було стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суму
боргу в розмірі 23043,25 грн. разом із
судовими витратами на суму 230,43 грн., за
яким був виданий 23 квітня 2013 року
виконавчий лист, на підставі якого була
винесена 16 травня 2013 року постанова про
відкриття виконавчого провадження
Іллічівським відділом державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції про його
примусове виконання, що
підтверджується матеріалами справи (а.
с. 50-51, 52, 101-103).

На підставі ухилення ОСОБА_2 від
погашення існуючої заборгованості
перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за
зазначеним виконавчим провадженням
державним виконавцем Іллічівського
ВДВС Маріупольського МУЮ 15 серпня 2013
року було винесено постанову про арешт
автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3 із
забороною здійснювати його відчуження,
який зареєстрований за даними ВРЕР
міста Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України
в Донецькій області за ОСОБА_2 (а. с. 11,
12).

За постановою від 15 серпня 2013 року
Іллічівського ВДВС Маріупольського
МУЮ було оголошено у розшук зазначений
автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3 та
внесено відомості про його арешт до
державного реєстру обтяжень рухомого
майна (а. с. 13, 14).

Згідно до акту опису та арешту майна
від 20 серпня 2013 року автомобіль «MITSUBISHI
COLT» н/з НОМЕР_3 на підставі переліченого
описано та арештовано із переданням
ключів, технічного паспорту
представникам ПАТ «КБ «Приватбанк» та
зберіганням зазначеного автомобіля на
стоянці стягувача (а. с. 15-18).

На підставі ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі за
текстом - Закон) звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації. У
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Згідно до ст. 57 Закону арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

За ч. 5 ст. 57 Закону про проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту державний виконавець складає
акт опису та арешту майна боржника. Під
час проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.

Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. В разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини.

Суд за матеріалами справи встановив, що
згідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серія ЯНВ № 231708 у
МРЕВ міста Маріуполя від 26 грудня 2003
року автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3
зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі
угоди від 10 вересня 2003 року (а. с. 63).

При цьому відповідно до довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом 31
липня 2004 року, вбачається, що ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_1 керувати та
розпоряджатися переданим йому
автомобілем «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3 (а. с.
6).

На підставі біржового контракту №
ПР-457А від 13 січня 2005 року ОСОБА_2 продав
ОСОБА_1 автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3
за 12 000 грн., що також підтверджується
розпискою ОСОБА_2 від 13 січня 2005 року
про отримання ним грошей у зазначеному
розмірі від позивача. При цьому дружина
відповідача, ОСОБА_7, не заперечувала
проти укладання угоди купівлі-продажу
зазначеного транспортного засобу
ОСОБА_2 (а. с. 7, 8, 9).

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК) право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Переданням
майна вважається вручення його
набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки.

На підставі ст. 328 ЦК право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

За змістом ст. 638 ЦК договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно до ст. 655 ЦК за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За ст. 207 ЦК правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо
його зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у 20 (двадцять) і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян.

Частиною 2 ст. 181 ЦК визначено, що
рухомими речами є речі, які можна
вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до положень ст. 34 Закону
України «Про дорожній рух» державна
реєстрація транспортного засобу
полягає у здійсненні комплексу
заходів, пов'язаних із перевіркою
документів, які є підставою для
здійснення реєстрації, звіркою і, за
необхідності, дослідженням
ідентифікаційних номерів складових
частин та оглядом транспортного
засобу, оформленням і видачею
реєстраційних документів та номерних
знаків. Державний облік зареєстрованих
транспортних засобів включає в себе
процес реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації про зареєстровані
транспортні засоби та їх власників.

При цьому в ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» зазначено, що власники
транспортних засобів та особи, які
використовують їх на законних
підставах, зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) належні їм
транспортні засоби протягом десяти діб
після придбання, митного оформлення,
одержання транспортних засобів або
виникнення обставин, що потребують
внесення змін до реєстраційних
документів.

Згідно до п. 1 «Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі за
текстом - Порядок), цим Порядком була
встановлена єдина на території України
процедура державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (транспортні
засоби), оформлення та видачі
реєстраційних документів і номерних
знаків.

Відповідно до п. 8 Порядку державна
реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (правомірність придбання)
транспортних засобів, відповідність
конструкції транспортних засобів
установленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Однак суд зазначає, що з такою
реєстрацією транспортних засобів за
законодавством України не пов'язано
виникнення у особи права власності, бо
в разі набуття права на автомобілі за
відповідними угодами повинні
застосовуватись загальні правила
цивільного законодавства про перехід
та виникнення права власності.

Аналізуючи перелічені норми суд
виходить з того, що діючими нормами
цивільного законодавства передбачено
виникнення права власності на рухоме
майно на підставі письмової угоди
сторін про купівлю-продаж
транспортного засобу внаслідок
передачі такого майна та сплати за це
майно обумовлену договором суму
грошей.

При цьому реєстрація транспортного
засобу в органах ДАІ не впливає на факт
виникнення або перехід права власності
у такому разі у особи на придбаний
автомобіль. Тому внаслідок
несвоєчасного переоформлення
реєстраційних документів на придбаний
транспортний засіб в особи у
відповідних випадках може наставати
адміністративна відповідальність за
порушення умов переоформлення
транспортного засобу, що однак не
впливає на момент виникнення права
власності на автомобіль.

Враховуючи положення Цивільного
кодексу України суд дійшов висновку, що
для визнання права власності на
автомобіль достатньо довести факт
сплати грошей покупцем за придбаний
автомобіль та передання йому
зазначеного транспортного засобу
продавцем за відповідною угодою.

При цьому суд відхиляє посилання
представників Іллічівського ВДВС
Маріупольського МУЮ на «Правила
роздрібної торгівлі транспортними
засобами і номерними агрегатами»,
затверджені Наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 31 липня 2002 року
№ 228, які регламентують основні вимоги
щодо організації роздрібної торгівлі
автомобілями, автобусами, мотоциклами
всіх типів, марок і моделей, причепами,
напівпричепами та мотоколясками,
іншими транспортними засобами
(транспортні засоби) вітчизняного та
іноземного виробництва і номерними
агрегатами до них (двигуни, шасі,
кузови, рами) як новими, що не були в
експлуатації та не були зареєстровані
в органах ДАІ, так і такими, які були в
експлуатації (комісійна торгівля), а
також скупленими транспортними
засобами і номерними агрегатами,
оскільки вказані Правила не регулюють
питання виникнення права власності на
транспортні засоби, та на час вирішення
справи у суді вже втратили чинність.

Згідно до ст. 392 ЦК власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Перевіривши доводи сторін та надані на
їх підтвердження докази, суд приходить
до переконання, що ОСОБА_1 було доведено
його право власності на автомобіль
«MITSUBISHI COLT» н/з НОМЕР_3, яке виникло у
позивача 12 січня 2005 року, на який було у
подальшому накладено арешт із
забороною відчуження автомобіля.

На підставі ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності, яке є
непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З урахуванням переліченого суд вважає,
що позивач, звернувшись до суду із
позовом про визнання за ним права
власності на майно, з виключенням його
з акту опису та арешту, діяв у межах,
визначених законодавством України,
тому вимоги останнього підлягають
задоволенню.

На підставі зазначеного належний
ОСОБА_1 автомобіль «MITSUBISHI COLT» підлягає
звільненню з-під арешту зі скасуванням
заборони на його відчуження.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Приватбанк»
підлягає стягненню у рівних частках
судовий збір, сплачений в розмірі 230
грн. позивачем при поданні позову до
суду, на підставі задоволення позовних
вимог останнього, що підтверджується
оригіналом квитанції (а. с. 69).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», 3-я
особа: Іллічівський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області, про визнання права
власності та зняття арешту -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
транспортний засіб: автомобіль марки -
«MITSUBISHI COLT», 1985 року випуску, двигун V = 1796
см3, кузов - НОМЕР_4, державний
реєстраційний номерний знак - НОМЕР_3,
який зареєстрований ВРЕВ № 1 міста
Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в
Донецькій області.

Звільнити майно, належне ОСОБА_1, а саме:
автомобіль марки - «MITSUBISHI COLT», 1985 року
випуску, двигун V = 1796 см3, кузов - НОМЕР_4,
державний реєстраційний номерний знак
- НОМЕР_3, з-під арешту, накладеного за
постановою Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області від 15
серпня 2013 року за виконавчим
провадженням № 37943939, скасувавши
заборону на його відчуження, із
виключенням вказаного автомобіля із
акту опису та арешту майна від 20 серпня
2013 року та з внесенням відповідних змін
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІПН
НОМЕР_1, який мешкає в АДРЕСА_1, та
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», , розташованого в місті
Дніпропетровську по вулиці Набережна
перемога 50, на користь ОСОБА_1, ІПН
НОМЕР_2, який мешкає в АДРЕСА_2, витрати
по сплаті судового збору в розмірі 230
грн., тобто по 115 грн. з кожного з
відповідачів.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подачі скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя, а учасниками процесу, що не
були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя