АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3700/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 16 грудня 2013 року про відмову у
роз'ясненні рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 листопада 2012 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом задоволено :
визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
17 січня 2013 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року залишено без змін.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою, в якій просить суд
винести ухвалу, якою роз'яснити рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07 листопада 2012 року, вказавши
загальну площу та площу 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
роз'яснення рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою заяву про роз'яснення
рішення задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права. Вказував, що на
момент подачі позову, а також на момент
винесення рішення Державної
реєстраційної служби ще не існувало,
реєстрацією права власності займалось
БТІ, яке таких вимог не ставило.
Оскільки рішення набрало законної сили
лише 17 січня 2013 року, вже після того, як
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна здійснювалась
Державною реєстраційною службою, то
виконати рішення суду та зареєструвати
своє право власності він не зміг. За
таких обставин позивач не має
можливості виконати рішення суду, яким
встановлено його право власності.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2
про роз'яснення рішення суду, суд
першої інстанції виходив з того, що при
зазначені площі об'єкту нерухомого
майна, зміст судового рішення, яке
постановлено Дніпровським районним
судом м. Києва, буде змінено та вважав
вказане рішення зрозумілим.

Однак погодитись у повному обсязі з
таким висновком суду колегія суддів не
може враховуючи наступне.

Заяву про роз'яснення рішення суду
заявник обґрунтовує тим, що для
виконання вказаного рішення він
звернувся до Державної реєстраційної
служби реєстрації прав власності на
об'єкти нерухомого майна з заявою про
реєстрацію права власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1, яке виникло
на підставі рішення суду.

Проте Державна реєстраційна служба в
прийомі документів для реєстрації за
ним права власності відмовила,
посилаючись на те, що відповідно до п. 20
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011
року, з метою проведення державної
реєстрації виникнення права власності
державний реєстратор вносить до запису
про нерухоме майно площу об'єкта
нерухомого майна (загальну та за
наявності житлову). Однак, у рішенні
суду не вказана загальна площа та площа
1/6 частини квартири АДРЕСА_1. Згідно
технічного паспорту від 15 березня 2010
року, вказана квартира знаходиться на 4
поверсі 9-ти поверхового будинку та
складається з двох кімнат, житловою
площею 28,3 кв.м., загальною площею 46,2
кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 17 січня
2013 року, визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4, право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1141 від 26 жовтня 2011 року, з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно відомості щодо об'єкта
нерухомого майна, серед яких площа
об'єкта нерухомого майна (загальна та
(за наявності) житлова).

Посилання суду першої інстанції на
те, що при зазначенні площі об'єкту
нерухомого майна зміст судового
рішення буде змінено, колегія суддів
вважає необґрунтованим, оскільки, як
вбачається з мотивувальної частини
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 листопада 2012 року, судом
було встановлено, що квартира АДРЕСА_1
має загальну площу 46, 20 кв. м. та житлову
площу - 28, 30 кв.м.

Відсутність зазначених даних в
резолютивній частині рішення
суперечить чинному Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, та унеможливлює
реєстрацію права власності позивача,
що виникло на підставі вказаного
судового рішення.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

У п.21 постанови № 14 Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що відповідно до ст. 221 ЦПК
роз'яснення рішення суду можливе тоді,
коли воно не містить недоліків, що
можуть бути усунені лише ухваленням
додаткового рішення, а є незрозумілим,
що ускладнює його реалізацію.
Зазначене питання розглядається судом,
що ухвалив рішення, і в ухвалі суд
викладає більш повно та ясно ті частини
рішення, розуміння яких викликає
труднощі, не вносячи змін у суть
рішення і не торкаючись питань, які не
були предметом судового розгляду.

Враховуючи, що загальна та
житлова площа квартири як об'єкту
нерухомого майна були предметом
дослідження суду першої інстанції при
встановленні обставин справи і для їх
зазначення не потребується оцінки
спірних правовідносин, що надана в
мотивувальній частині рішення, тому
надання відповідного роз'яснення не
змінює зміст прийнятого рішення. Отже,
враховуючи вимоги Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність скасувати
ухвалу суду з передачею на новий
розгляд питання щодо роз'яснення
рішення, оскільки відповідно до змісту
ст. 221 ЦПК України рішення може бути
роз'яснено лише тим судом, що його
ухвалив.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 16 грудня 2013 року - скасувати,
питання щодо роз'яснення рішення
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: