Справа № 185/6848/13-ц
Провадження № 2/185/47/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

при секретарі: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Діско", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Діско", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35 947, 42 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1650, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що 21.06.2010 року приблизно о 12 годині водій ОСОБА_3 керувала технічно-справним автомобілем Шеврове-Авео, державний номер НОМЕР_1 . Після зупинки на другорядній дорозі по вул. Леніна в м. Павлограді, перед нерегульованим перехрестям з головної дороги вул. Карла Маркса, відповідач відновила рух, рухаючись на цьому автомобілі в зоні дії дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України Дати дорогу, не маючи будь-яких перешкод технічного або фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, на перехресті нерівнозначних доріг не поступилася дорогою технічно справному мопеду Дельта з об`ємом двигуна до 49 см3 під керуванням ОСОБА_1 , коли останній наближався до даного пересічення проїжджих частин справа, по головній дорозі - вулиці Карла Маркса та почала пересікати перехрестя, рухаючись прямолінійно до протилежної сторони вулиці Леніна. ОСОБА_1 своєчасно не виявив в межах видимості автомобіль Шеврове-Авео державний номер НОМЕР_1 . В та процесі такого подальшого зближення сталося зіткнення правою переднє боковою частиною автомобіля Шеврове-Авео з лівою боковою частиною мопеду Дельта. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 411/24, ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла, яка супроводжується відкритими переломами обох кісток лівої гомілки, множинними переломами плеснових кісток лівої стопи, забитої рани голови, що ускладнилася травматичним шоком, утворилася від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля, можливо в строк і за обставин вказаних в постанові і в наданій медичною документації і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. ОСОБА_2 отримала забої та гематоми голови, кінцівок. Відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2011 року відповідач була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та з відповідача та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 було стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 460 грн., за послуги адвоката 2 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 16 700 грн. Однак, після винесення зазначеного вироку, в результаті отриманих травм та ушкоджень ОСОБА_1 став інвалідом другої групи, причина інвалідності загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату та тепер може займатись тільки надомною працею. Він продовжує лікуватись, оскільки отримав тяжкі травми та на його лікування витрачаються значні кошти, які позивачі разом вимушені позичати у рідних та знайомих. Так, вже після винесення вироку суду на придбання лікарських засобів, препаратів і медикаментів ОСОБА_1 вже були витрачені кошти в розмірі 35 947, 42 грн. Протиправними діями відповідача їм була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вони потрапили в дорожньо-транспортну пригоду, яка стала для них тяжким стресом та страхом. Вони відчули і фізичний біль від травмування, і моральний біль від страху за життя та здоров`я один одного. Так, ОСОБА_1 до даного часу лікується, залежить від ліків та фізичної, матеріальної і моральної допомоги ОСОБА_2 . Він відчуває постійні сильні болі, які можливо зняти тільки ліками, які негативно впливають на його фізіологічний стан. ОСОБА_1 не в змозі здійснювати будь-які роботи по господарству, всі справи ОСОБА_2 вимушена вирішувати самостійно, без допомоги чоловіка. Крім того, ОСОБА_1 не може в результаті отриманих травм нормально рухатись (гіпс та апарат Єлізарова сковують його рухи), обходитися без сторонньої допомоги в побуті, а саме йому потрібна стороння допомога при одяганні, прийнятті процедур з особистої гігієни та таке інше. Це позбавляє позивачів можливості вести нормальне сімейне життя і можливості інтимних стосунків між чоловіком та дружиною. Спричинену моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 50 000, 00 грн., ОСОБА_2 - в 25 000, 00 грн. У зв`язку з чим вони і вимушені звернутися до суду.

В судове засідання позивачі та представник позивача ОСОБА_5 не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Відомостей про неможливість з`явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так по справі встановлено, що 21.06.2010 року приблизно о 12 годині водій ОСОБА_3 керувала технічно-справним автомобілем Шеврове-Авео, державний номер НОМЕР_1 . Після зупинки на другорядній дорозі по вул. Леніна в м. Павлограді, перед нерегульованим перехрестям з головної дороги вул. Карла Маркса, відповідач відновила рух, рухаючись на цьому автомобілі в зоні дії дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України Дати дорогу, не маючи будь-яких перешкод технічного або фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, на перехресті нерівнозначних доріг не поступилася дорогою технічно справному мопеду Дельта з об`ємом двигуна до 49 см3 під керуванням ОСОБА_1 , коли останній наближався до даного пересічення проїжджих частин справа, по головній дорозі - вулиці Карла Маркса та почала пересікати перехрестя, рухаючись прямолінійно до протилежної сторони вулиці Леніна. ОСОБА_1 своєчасно не виявив в межах видимості автомобіль Шеврове-Авео державний номер НОМЕР_1 . В та процесі такого подальшого зближення сталося зіткнення правою переднє боковою частиною автомобіля Шеврове-Авео з лівою боковою частиною мопеду Дельта. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 411/24, ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла, яка супроводжується відкритими переломами обох кісток лівої гомілки, множинними переломами плеснових кісток лівої стопи, забитої рани голови, що ускладнилася травматичним шоком, утворилася від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля, можливо в строк і за обставин вказаних в постанові і в наданій медичною документації і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2011 року ОСОБА_3 була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, їй було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 була звільнена від відбування призначеного їй покарання з випробуванням, строком один рік, та зобов`язана в силу п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Також, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 було стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 460 грн., за послуги адвоката 2 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 16 700 грн.

Однак, після винесення зазначеного вироку, в результаті отриманих травм та ушкоджень ОСОБА_1 став інвалідом другої групи, причина інвалідності загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату та тепер може займатись тільки надомною працею, що підтверджується довідкою Павлоградської МСЕК від 16.10.2013 року. ОСОБА_1 продовжує лікуватись, оскільки отримав тяжкі травми.

Суду доведено, що становище позивача ОСОБА_1 потребує постійного лікування, та його витрати на лікування після винесення вироку у відношенні ОСОБА_3 складають 35 947,42 грн., відповідно до наданих квитанцій та виписних епікризів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. А шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 23 цього Закону закріпляє, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів (п. 24.1. ст. 24 цього Закону). Згідно п.п. 26.1., 26.2. ст. 26 зазначеного Закону у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування; страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації.

Позивач ОСОБА_1 звертався до Приватного акціонерного товариство Страхова компанія Діско з метою отримання страхового відшкодування спричиненої йому шкоди.

Відповідно до відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України встановлено, що згідно інформації, отриманої з Центральної бази даних МТСБУ по відношенню до транспортного засобу, яким керувала відповідач під час ДТП, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ВВ/5091413, виданий страховою компанією АТЗТ СК Діско, у зв`язку з чим МТСБУ за умовами закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не повинно здійснювати виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

18 червня 2010 року припинено членство АТЗТ СК Діско у МТСБУ на підставі заяви страховика про добровільний вихід із членів Бюро.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не має будь-якої об`єктивної можливості фактичного відшкодування спричиненої йому шкоди зі сторони АТЗТ СК Діско.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Про це ж зазначає п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, у цій ситуації саме відповідач повинна в повному обсязі відшкодувати позивачу ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи встановлена вина ОСОБА_3 в скоєні ДТП, крім того, від одних і тих самих дій ОСОБА_6 була завдана матеріальна шкода, тому суд вважає, що обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди в сумі 35 947,42 грн., необхідно покласти на відповідача ОСОБА_3 .

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50 000,00 гривень, то вони не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди є роз`яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди без вини, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Судом було встановлено і підтверджено матеріалами справи, що на користь ОСОБА_1 вже була стягнута моральна шкода в розмірі 16 700,00 грн. від подій, які сталися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.06.2010 року.

За таких обставин, суд вважає, що можливість одержання моральної шкоди від одних і тих самих подій, які вже були заподіяні перший раз безпосередньо за спричинення шкоди, повторне стягнення моральної шкоди законом не передбачено.

Тому, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні вимог, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., то вони не підлягають задоволенню, так як позивачем ОСОБА_2 суду не було доведено факту спричинення відповідачем зазначеної моральної шкоди.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України суд вважає, що до витрат, пов`язаних з розглядом зазначеної судової справи, є витрати на правову допомогу, відповідно до додаткової угоди № 1 від 29.06.2013 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 10.01.2013 року, з печаткою адвоката Суботіної Н.М. в розмірі 1650,00 грн., які підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Діско", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35 947 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок сім) грн. 42 коп., понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 1 650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційного порядку.

Суддя: В. М. Бондаренко