Справа № 199/7414/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець
О.Б.

при секретарі
Завгородньої Л.В.,

за участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що між ним та
відповідачем 06 жовтня 2012 року було
укладено договір позики, відповідно до
якого позивач передав відповідачу
ОСОБА_2 6 700 грн., які остання
зобов'язалася повернути до 26 жовтня 2012
року. Крім того 15 квітня 2013 року між
позивачем та відповідачем знову було
укладено договір позики, відповідно до
якого позивач передав відповідачу суму
у розмірі 8 250 грн. Оскільки до
теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти
не повернула, позивач просив суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму
боргу в розмірі 14 950 грн., 3% річних у
розмірі 175,24 грн., відсотки за
договорами позики у розмірі 422,15 грн. та
судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надав пояснення аналогічні змісту
позовних вимог, на задоволенні позову
наполягав.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримала пояснення
позивача у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги визнала частково,
пояснивши, що грошові кошти за
договором позики від 06 жовтня 2012 року
вона позивачу повернула у повному
обсязі, однак докази цього в неї
відсутні. На теперішній час вона
повинна повернути позивачу суму боргу
за договором позики від 15 квітня 2013
року у розмірі 8 250 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні підтримав
пояснення відповідача у повному
обсязі, не заперечував проти
задоволення позову частково, а саме у
розмірі 8 250 грн.

Суд, вислухавши сторони, представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2012 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір позики,
відповідно до умов якого позивач
передав відповідачу ОСОБА_2 6 700 гривень,
про що останньою було складено
розписку (а.с.4).

Крім того 15 квітня 2013 року між тими
самими сторонами було укладено ще один
договір позики, відповідно до умов
якого позивач передав відповідачу
ОСОБА_2 ще 8 250 гривень, про що останньою
було складено розписку (а.с.5).

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
борг по розписці від 15 квітня 2013 року
визнала.

Суд не може погодитися з посиланнями
відповідача та її представника щодо
повернення позивачу боргу по договору
позики від 06 жовтня 2012 року у розмірі 6
700 грн., оскільки відповідачем не надано
жодного доказу на підтвердження цих
обставин, тоді як обов'язок доказування
статтею 60 ЦПК України покладено на
сторону, яка посилається на доказувані
обставини як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином виходячи з наведеного сума
боргу складає 14 950 грн., 3 % річних у
розмірі 175,24 грн. та проценти у розмірі
422,15 грн., а всього сума боргу
відповідача перед позивачем складає 15
547,39 грн.

Оскільки судом встановлено, що борг до
теперішнього часу не повернуто, то
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно зі ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1 суму боргу за договором
позики з урахуванням основного боргу в
сумі 14 950 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 175
(сто сімдесят п'ять) грн. 24 коп. та
процентів в розмірі 422 (чотириста
двадцять дві) грн. 15 коп., а всього в
розмірі 15 547 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот
сорок сім) грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 31 січня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець