РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/940/14-ц

пр. № 2/759/1890/14

12 травня 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -

Чалої А.П.,

при секретарі -

Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

3-тя особа: ОСОБА_3

про стягнення коштів за
договором найму (оренди) житла, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та просив
стягнути з відповідача ОСОБА_2 24 000 грн.
у відшкодування матеріальної шкоди та
стягнути з обох відповідачів солідарно
10 000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що 29.12.2009р. між ним і ОСОБА_2 був
укладений договір найму (оренди) житла
за адресою: АДРЕСА_1. В присутності
свідка ОСОБА_5 вони досягли згоди про
те, що за власний рахунок протягом
шести місяців він проводить
капітальний ремонт квартири, об*єм
якого визначає ОСОБА_3, а відповідачі в
свою чергу звільняють його родину від
щомісячної орендної плати та сплачують
лише комунальні послуги. Після повного
виконання капітального ремонту
квартири, з 01.07.2010р. орендна плата
становитиме 50% від середньої ціни
оренди в даній місцевості, що існувала
на той час, а саме: 1 250 грн. та буде
вираховуватися із витрат на проведення
капітального ремонту. Квартира АДРЕСА_1
знаходилась в занедбаному стані, у
зв*язку із чим його, позивача, дружина -
ОСОБА_6 зняла зі свого депозитного
рахунку грошові кошти в сумі 6 000
доларів США, які вони витратили на
проведення капітальних ремонтних
робіт в квартирі відповідачів. Але,
відповідачка ОСОБА_3 в серпні 2010р.
звернулась до нього з вимогою про
сплату 3 750 грн. орендної плати за
проживання в квартирі. Таку вимогу
вважає безпідставною, оскільки він
витратив на ремонтні роботи в спірній
квартирі 41 498 грн. Оскільки вони не
досягли згоди з приводу питання оплати
проживання в квартирі, 04.09.2010р. вони
виселилися з неї. В подальшому протягом
часу з вересня 2010р. по грудень 2011р.
ОСОБА_3 повернула йому через ОСОБА_7
гроші в сумі 12 000 грн. і ці дії вважає
такими, що відповідачі почали
виконувати свої зобов*язання. Вказує,
що примірник договору оренди від
28.12.2009р. згідно якого вони проживали в
квартирі АДРЕСА_1, ними був втрачений.
Вважає, що такими діями відповідачів
йому спричинена моральна шкода, яку
оцінив в розмірі 10 000 грн. Просив
задовольнити позов на підставі ст.ст. 11,
15, 16, 509, 526, 530, 543, 626 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_1 із зустрічним позовом та просив
стягнути з останнього плату за
комунальні послуги, витрати за
користування телефоном і домофоном в
сумі 1 359 грн. 83 коп. за адресою: АДРЕСА_1,
за період часу з 01.01.2010р. по 01.09.2010р., а
також кошти за договором оренди від
27.12.2009р. за користування житлом в сумі 24
000 грн. із розрахунку 3 000 грн. за місяць,
обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що
подружжя ОСОБА_1 проживало в квартирі
АДРЕСА_1 в період часу з січня 2010р. по
вересень 2010р. та не сплачували витрати
за комунальні послуги, за користування
телефоном і домофоном, а також орендну
плату. Просив задовольнити зустрічний
позов на підставі ст.ст. 810-820 ЦК України.

В судовому засіданні позивач і
його представники, позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, а також на
невиконання відповідачами договірних
умов, зустрічні позовні вимоги вважали
необґрунтованими і безпідставними та
просили застосувати до них частину 4
ст.267 ЦК України і відмовити в
зустрічному позові у зв*язку із
пропуском без поважних причин
трирічного строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
зустрічний позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
його тексті, а також на невиконання
позивачем договірних зобов*язань,
проти основного позову заперечували,
посилаючись на його необґрунтованість
і безпідставність, не відповідність
обставин, про які вказує позивач в
позові, дійсним обставинам справи, а
також просили застосувати до основних
позовних вимог частину 4 ст.267 ЦК
України і відмовити в основному позові
у зв*язку із пропуском без поважних
причин трирічного строку позовної
давності, при цьому пояснили про те, що
ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1
вони і подружжя ОСОБА_1 проводили за
спільні кошти, ремонт мав суто
косметичний характер, вони не
домовлялися на значні витрати,
оскільки не мали коштів на їх
відшкодування, але ОСОБА_1 за спливом
шести місяців відмовився виконувати
умови договору щодо сплати орендної
плати в розмірі 50% від середньої ціни
оренди в даній місцевості, у зв*язку із
чим договір оренди був розірваний, а
подружжя ОСОБА_1 04.09.2010р. звільнило
квартиру. Вона, ОСОБА_3, не повідомляючи
чоловіка ОСОБА_2, повернула ОСОБА_1 12 000
грн. через ОСОБА_7 Вважають, що не мають
ніяких зобов*язань перед ОСОБА_1,
оскільки витрати, які позивач за
основним позовом просить стягнути з
них у відшкодування матеріальної
шкоди, ніякими доказами не
підтверджені.

Заслухавши пояснення позивача і
його представників, відповідачів і їх
представника, допитавши свідків обох
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
основних і зустрічних позовних вимог,
виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом,
правовідносини між сторонами мають
договірний характер.

В тексті основного позову,
зокрема, на першій його сторінці,
вказано, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мав
місце договір оренди однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 від 29.12.20109р., а на
третій сторінці основного позову
зазначено про те, що між тими ж
сторонами існував договір оренди
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 від
28.12.2009р.

Тобто, як вбачається з позову
ОСОБА_1 мали місце два договори оренди
квартири АДРЕСА_1: від 28.12.2009р. і від
29.12.2009р., копія жодного з них позивачами
до справи не приєднана, як вказувала
представник позивача ОСОБА_6, примірник
договору був ними втрачений при
звільненні орендованої квартири.

В матеріали справи відповідачами
був наданий примірник договору оренди
жилого приміщення від 27.12.2009р., а саме:
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
і ОСОБА_1 (а.с. 72 - копія договору).

Також, в справі є додаткові умови
без дати та без зазначення до якого
саме договору ці умови мають
відношення, за змістом яких: перші пів
року орендодавець не бере плату за
оренду квартири з 01.01.2010р. по 01.07.2010р.,
орендатор замість плати за оренду
проводить ремонтні роботи, орендатор
зобов*язується оплачувати комунальні
послуги, електроенергію, вносити плату
за користування телефоном; з 01.07.2010р.
орендодавець отримує орендну плату в
розмірі 50% середньої вартості за оренду
однокімнатної квартири на поточний
момент; решта суми відраховується від
виконаних робіт; грошові кошти,
вкладені в ремонт орендатором
фіксуються орендодавцем щомісячно і
такий документ підписаний від імені
орендодавця ОСОБА_2, а від імені
орендатора - ОСОБА_1 (а,с. 73 - копія
додаткових умов).

Сторони підтвердили в судовому
засіданні, що ці документи підписані
ними.

Відмовляючи в основному позові, суд
виходив з наступного.

Як встановлено судом, правовідносини
сторін є договірними, оскільки
ґрунтуються на договорі, зокрема, найму
(оренди) квартири.

Згідно частини 1 ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов*язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

У відповідності до частини 1 ст.638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частина 1 ст.810 ЦК України визначає про
те, що за договором найму (оренди) житла
одна сторона - власник житла
(наймодавець) передає або
зобов*язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний час за плату.

Відповідно до ст.811 ЦК України, договір
найму житла укладається в письмовій
формі.

Даний вид цивільно-правового договору
є консенсуальним, оскільки вважається
укладеним з моменту досягнення
сторонами згоди за всіма істотними
умовами. Консенсуальність отримує
підтвердження і в тому, що надання
житла входить до змісту договору.

Договір найму (оренди) житла є
двостороннім, тобто, кожна зі сторін
договору мають обов*язки на користь
однин одного, наймодавець (власник
житла) передає або зобов*язується
передати наймачеві житло, а наймач
зобов*язаний використовувати його для
проживання за оплату; оплатним, тобто,
наймач (орендар) зобов*язаний вносити
певну грошову суму як плату за
користування житлом, а наймодавець має
право вимагати цю суму; і строковим,
тобто, житлове приміщення передається
в тимчасове користування та має
споживчий характер, зокрема, житло
можна використовувати лише для
проживання громадян.

Таким чином, законодавець визначає
істотні умови для договору найму
(оренди) житла, а саме: 1) сторони
договору - наймодавець (власник житла) і
наймач, 2) найменування
конкретно-визначеного житла, 3) розмір
плати за користування цим житлом, 4)
строк найму (оренди).

Частини 1, 2 ст.819 ЦК України
передбачають, що поточний ремонт житла,
переданого у найм, зобов*язаний
здійснювати наймач, якщо інше не
встановлено договором, а капітальний
ремонт житла, переданого у найм,
зобов*язаний здійснювати наймодавець,
якщо інше не встановлено договором.

В спірному випадку в справі є договір
оренди жилого приміщення від 27.12.2009р.
між сторонами: ОСОБА_2 як орендодавцем і
ОСОБА_1 як орендатором, при цьому, як
встановлено судом, орендодавець не є
власником житла, що здавалось в оренду.

У вказаному договорі є найменування
житла, а саме: квартира АДРЕСА_1, але він
не містить істотних умов щодо строку
найму (оренди) і розміру орендної плати.

Приймаючи до уваги, що договір оренди
жилого приміщені від 27.12.2009р. між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 не містить таких істотних
умов договору як строк оренди і розмір
орендної плати, відповідно до правил
частини 1 ст.638 ЦК України він не є
укладеним, а тому не тягне за собою
юридичних наслідків.

В матеріалах справи є аркуш паперу, де
вказані додаткові умови наступного
змісту: перші пів року орендодавець не
бере плату за оренду квартири з 01.01.2010р.
по 01.07.2010р., орендатор замість плати за
оренду проводить ремонтні роботи,
орендатор зобов*язується оплачувати
комунальні послуги, електроенергію,
вносити плату за користування
телефоном; з 01.07.2010р. орендодавець
отримує орендну плату в розмірі 50%
середньої вартості за оренду
однокімнатної квартири на поточний
момент; решта суми відраховується від
виконаних робіт; грошові кошти,
вкладені в ремонт орендатором
фіксуються орендодавцем щомісячно і
такий документ підписаний від імені
орендодавця ОСОБА_2, а від імені
орендатора - ОСОБА_1 (а.с. 73 - копія
додаткових умов).

Аналізуючи правовий зміст зазначеного
вище документу, суд приходить до
висновку про те, що з його тексту не
вбачається, що ці додаткові умови
будь-яким чином стосуються квартири
АДРЕСА_1 або договору оренди жилого
приміщення від 27.12.2009р., у зв*язку із чим
суд не має правових підстав для їх
застосування до договору оренди жилого
приміщення, що є в матеріалах справи.

Крім цього, зазначені вище додаткові
умови, також, як і договір оренди жилого
приміщені від 27.12.2009р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, не містять строку оренди і
розміру орендної плати.

При цьому, зазначення про те, що орендна
плата становить розмір 50% середньої
вартості за оренду однокімнатної
квартири на поточний момент, не можна
вважати визначенням розміру орендної
плати, оскільки відсутнім є досягнення
згоди сторін щодо чіткого розміру
орендної плати.

Також, зміст додаткових умов по своїй
суті містять ознаки іншого виду
цивільно-правового договору, зокрема,
договору будівельного підряду,
визначення якого міститься в ст.875 ЦК
України.

Так, згідно частини 1 вказаної вище
норми матеріального права, за
договором будівельного підряду
підрядник зобов*язується збудувати і
здати у встановлений строк об*єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов*язуєтсья надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов*язок не покладається на
підрядника, прийняти об*єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Даний вид цивільно-правової угоди,
також, є консенсуальним, тобто
вважається укладеним з моменту
досягнення його сторонами згоди у
визначеній законом формі щодо усіх
істотних умов договору, а саме: 1) щодо
сторін договору, 2) щодо строку
виконання робіт, 3) щодо предмету
договору, зокрема, чітко визначеного
об*єму будівельних робіт та їх зміст, 4)
щодо вартості цих робіт, що
відображається в погодженій сторонами
договору проектно-кошторисній
документації.

Тобто, підрядник виконує передбачені
договором роботи згідно погодженої
проектно-кошторисної документації та
передає їх замовнику у визначений
сторонами договору строк, а замовник
оплачує їх за погодженою ціною, про що
складається акт приймання-передачі.

В спірному випадку жодної із істотних
умов договору будівельного підряду
додаткові умови, підписані від імені
орендодавця ОСОБА_2, а від імені
орендатора - ОСОБА_1, не містять, а саме:
не містять сторін договору
будівельного підряду, зокрема,
найменування підрядника і замовника
робіт, їх повні реквізити; не містять
строку виконання будівельних або
ремонтних робіт; не містять предмету
договору будівельного підряду, тобто,
чітко визначеного об*єму будівельних
робіт та їх зміст; не містять вартість
цих робіт; не містять погодженої
сторонами проектно-кошторисної
документації.

Таким чином, додаткові умови на аркуші
справи 73 за своїм змістом не є
договором найму (оренди) житла і не є
договором будівельного підряду,
оскільки взагалі за своєю суттю не є
договором в розумінні частини 1 ст.626 ЦК
України, яка передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов*язків.

З наведеного випливає висновок про те,
що договір будівельного підряду між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, також, не містить
таких істотних умов даного виду
договору, а тому відповідно до правил
частини 1 ст.638 ЦК України він не є
укладеним і не тягне за собою юридичних
наслідків.

Однією з правових підстав основного
позову ОСОБА_1 вказує ст.509 ЦК України, в
частині 2 якої зазначено, що
зобов*язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1) частини 2 ст.11 ЦК
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов*язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

В даному випадку, укладених між
сторонами в справі договорів або інших
правочинів не встановлено, а тому між
сторонами не виникли ні права, ні
обов*язки.

Згідно частини 1 ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частини 2 ст.59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування основного позову
позивач і його представники посилались
на письмові пояснення осіб, яких
вважали свідками в справі: ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 10-11,
12, 15-17, 18 - копії пояснень), але такі
докази не є належними і допустимими,
оскільки відповідно до правил частини 1
ст.212 ЦПК України судовій оцінці
піддаються лише безпосередньо
досліджені в судовому засіданні
докази, свідок, також, допитується в
судовому засіданні безпосередньо,
після приведення його судом до присяги
та попередження про кримінальну
відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК
України.

В матеріалах справи є чеки та квитанції
про придбання різного роду будівельних
матеріалів (а.с. 19-41 - копії), з яких не
можливо зробити висновку, ким саме та
для використання в якому саме об*єкті
ці витрати проведені, а також яке
відношення вони мають до квартири
АДРЕСА_1.

Також, в справі є певні підрахунки
якихось сум (а.с. 42, 53, 54 - копії), кошторис
(а.с. 43 - копія) і акт виконаних робіт (а.с.
44-45 - копія), заявки про видачу готівки
(а.с. 47 - копії), документи про виклик
швидкої медичної допомоги (а.с. 48-49, 58 -
копії), договір №198, укладений між
ОСОБА_11 і ОСОБА_6 29.12.2009р. про виконання
робіт (а.с. 56 - копія договору),
специфікація (а.с. 57 - копія), деякі з
яких містять підписи ОСОБА_1, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, фотознімки частин житлового
приміщення із записами та коментарями
ОСОБА_6 (а.с. 112-120, 168-176 - копії), зразок
шпалер (а.с. 121, 122), зразок плитки (а.с. 123),
зразок лінолеуму (а.с. 124), примірник
договору оренди від 14.07.2010р., не
підписаний сторонами (а.с. 164-167), але із
вказаних документів та зразків
оздоблювальних матеріалів не
вбачається, яке саме вони мають
відношення стосовно спірних
правовідносин та квартири АДРЕСА_1, з
яких цивільно-правових угод
випливають, на виконання яких
цивільно-правових угод вчинені та між
якими сторонами проведені.

Тобто, письмові показання невідомих
осіб, чеки та квитанції про придбання
будівельних матеріалів, письмові
розрахунки, кошторис, акт виконаних
робіт, заявки про видачу готівки,
договір про виконання робіт,
специфікація, зразки оздоблюваних
матеріалів, які містяться в матеріалах
справи, не є належними і допустимими
доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, оскільки не підтверджують і не
спростовують обставин, що підлягають
доказуванню в даній цивільній справі.

Щодо основної позовної вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 24 000 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди, суд
приходить до наступного.

Так, позивач визначає суму
відшкодування в розмірі 24 000 грн. як
матеріальну шкоду.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду передбачені в
ст.1166 ЦК України, яка в частині 1
передбачає, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

По-перше, згідно правил Глави №82 ЦК
України, відшкодування шкоди взагалі
виникає з деліктних (не договірних)
відносин.

Приймаючи до уваги те, що між сторонами
в справі існували певні договірні
відносини, які, як вказано судом вище, є
неукладеними відповідно до
конкретного виду цивільно-правової
угоди, ст.1166 ЦК України до
правовідносин в даному спорі
застосуванню не підлягає.

По-друге, відшкодування шкоди за ст.1166
ЦК України випливає з винних рішень,
дій чи бездіяльності особи, для якої
лише після доведення вини настає
обов*язок по відшкодуванню шкоди.

Але, в даному спірному випадку, позивач
просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
у відшкодування матеріальної шкоди 24 000
грн., але судом не встановлено, які саме
рішення, дії чи бездіяльність
відповідача є неправомірними та
породжують для нього обов*язок по
відшкодуванню шкоди позивачу.

За клопотанням представників позивача
були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 показав суду про те,
що познайомив подружжя ОСОБА_6 і
подружжя ОСОБА_2 з приводу оренд
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_6 мали намір
орендувати у ОСОБА_2 вказану квартиру
та зробити її капітальний ремонт в
рахунок орендної плати, він, свідок
особисто допомагав ОСОБА_6 проводити
ремонтні роботи, за що отримував від
них кошти, ремонт ОСОБА_2 влаштовував,
але в подальшому між сторонами виник
конфлікт, оскільки останні відмовилися
оплатити витрати на проведення
ремонту, а ОСОБА_6 відмовилися
сплачувати орендну плату в сумі 1 250
грн., у зв*язку із чим вони виселилися з
вказаної квартири. Домовленості між
сторонами мали усний характер.

Свідок ОСОБА_7 показав суду про те, що
він працює директором агентства
нерухомості, а ОСОБА_5 працював у нього
на іспитовому строку без документів,
ОСОБА_5 познайомив подружжя ОСОБА_6 і
ОСОБА_1 із ОСОБА_2, які мали намір здати в
оренду однокімнатну квартиру по
АДРЕСА_1 таким чином, щоб орендарі
зробили в ній ремонтні роботи, ОСОБА_6
на ці умови погодились, разом із ними
ОСОБА_5 робив ремонт в квартирі, після
проведення ремонту, господарі квартири
наполягали, щоб сплачувались
комунальні послуги і якась орендна
плата, але ця сума орендарів не
влаштувала, а тому сторони домовились,
що ОСОБА_3 поверне їм кошти за
проведений ремонт, які вона повертала
частинами та передавала їх через
ОСОБА_5 не як працівника агентства
нерухомості, а як через фізичну особу.
Документальних підтверджень
взаємовідносин щодо ремонту жодна зі
сторін не має.

Такі показання свідків не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки не
мають юридичного значення у зв*язку із
тим, що між сторонами відсутні письмові
договірні відносини, а підтвердження
існування між особина договірних
зобов*язань та умови цих зобов*язань не
можуть підтверджуватися виключно
показаннями свідків, оскільки
правочини - договір найму (оренди) житла
і договір будівельного підряду
укладаються в письмовій формі, а
порушення цієї умови, яка згідно
частини 4 ст.203 ЦК України є обов*язковою
для чинності правочину, є підставою для
визнання такого правочину недійсним.

Показання свідка ОСОБА_13, яка є
дочкою ОСОБА_1 і ОСОБА_6 про те, що
батькам завдано моральної шкоди,
оскільки вони робили ремонт в квартирі
відповідачів, при цьому свідок
вказувала, що такі ремонтні роботи
батьки робили добровільно, не
заслуговують на увагу суду, оскільки
ґрунтуються лише на особистих
припущеннях свідка, яка є рідною дочкою
позивача, не випливають із договірних
правовідносин, а тому не мають в своїй
суті юридичного значення для вирішення
даного спору.

Таким чином, правова позиція
позивача ґрунтується лише на його
особистих поясненнях і поясненнях його
представника та належними і
допустимими доказами не підтверджена.

Оцінюючи зібрані по справі докази в
частині основних позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди в їх
сукупності та співставленні,
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також їх достатності і взаємному
зв*язку, суд приходить до висновку про
те, що основні позовні вимоги в цій
частині є недоведеними і не
грунтованими на матеріальному законі,
а тому не підлягають задоволенню по
суті.

Що стосується основної позовної вимоги
про відшкодування моральної шкоди в
сумі 10 000 грн., суд приходить до
наступного.

Згідно діючого законодавства, моральна
шкода підлягає відшкодуванню у
випадках, передбачених договором або
законом.

Укладених договірних відносин між
сторонами в справі не встановлено,
тобто, відсутнім є договір, який
передбачає обов*язок ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, на наявності вини…

Оскільки стаття 1167 ЦК України
міститься в Главі №82 ЦК України, даний
вид шкоди, також, є деліктним та виникає
в результаті винних, неправомірних
рішень, дій або бездіяльності особи.

Як вставлено судом, деліктних
правовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не виникало, а також не є
доведеним існування будь-яких
неправомірних та винних рішень, дій або
бездіяльності відповідачів.

Тобто, в даному випадку правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди з відповідачів відсутні.

Крім цього, суду не надано жодного
належного і допустимого доказу про те,
в чому саме полягала моральна шкода для
позивача ОСОБА_1, оскільки останній не
зміг в судовому засіданні пояснити і
обґрунтувати суду зазначену позовну
вимогу, а його представник - ОСОБА_6 в
своїх поясненнях вказувала лише на
свої особисті моральні страждання і
переживання, які пов*язувала із
проведенням ремонтних робіт в квартирі
АДРЕСА_1 та проживанням в цій квартирі.

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що основні позовні вимоги і в
частині відшкодування моральної шкоди
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та не ґрунтовані на
матеріальному законі, а тому, також, не
підлягають задоволенню по суті.

Відмовляючи в зустрічному позові, суд
виходив з наступного.

Однією з правових підстав відмови в
основному позову були ті обставини, що
договір оренди жилого приміщення від
27.12.2009р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не є
укладеним, тобто, на підставі цього
договору у його сторін не виникають
цивільні права та обов*язки, в тому
числі і обов*язок для ОСОБА_1 сплачувати
кошти за комунальні послуги,
користування телефоном та домофоном в
квартирі АДРЕСА_1 в період часу з
01.01.2010р. по 01.09.2010р., а також сплачувати 3
000 грн. за місяць за користування
вказаною вище квартирою у вказаний
вище період і мотиви такого висновку
суду викладені вище.

Підставою зустрічних позовних вимог,
також, є зазначений вище договір оренди
жилого приміщення.

Оскільки не укладений договір не може
мати цивільно-правові наслідки, у
зв*язку із чим і правові підстави для
стягнення з ОСОБА_1 будь-яких коштів за
цим договором відсутні, а зустрічні
позовні вимоги є необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню по
суті.

Крім цього, як вбачається з квитанцій
про оплату житлово-комунальних послуг,
наданих ОСОБА_2 суду (а.с. 127-132 - копії
квитанцій), ці витрати понесені ОСОБА_12
і ОСОБА_3, але з вимогою про їх стягнення
з ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2, тобто, особа,
яка не понесла цих витрат.

У зв*язку із наведеним, ОСОБА_2 не є
належним позивачем за зустрічними
позовними вимогами про стягнення 1 359,83
грн. витрат за комунальні послуги, за
користування телефоном і домофоном, що,
також, є правовою підставою для відмови
в задоволенні зустрічного позову в цій
частині.

Показання свідка ОСОБА_15, допитаного за
клопотанням відповідачів, про те, що
він весною 2012р. був запрошений ОСОБА_3 в
квартиру АДРЕСА_1 для ліквідації
протікання в санвузлі, де виявив
причину течі, яка полягала в тому, що
стояк був замінений неякісно, оскільки
не був зафіксований до стіни хомутами,
а стеля у кімнаті була полущена, що може
бути причиною неякісного ремонту, не
мають значення для розгляду даної
справи по суті, оскільки не є належними
доказами в даному спорі враховуючи те,
що належним чином оформлених
договірних зобов*язань між сторонами
спору не встановлено, а самі по собі
такі показання свідка не мають
юридичного значення.

Оскільки суд прийшов до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
основного і зустрічного позову по суті,
а тому розгляд заяв обох сторін про
застосування частини 4 ст.267 ЦК України
щодо пропуску строку позовної
давності, суд вважає недоцільним.

Приймаючи до уваги ті обставини, що
згідно правил частини 1 ст.88 ЦПК
України, судові витрати присуджуються
стороні, на користь якої постановлено
рішення, з другої сторони, а в даному
випадку обом сторонам в задоволенні
основного і зустрічного позову
відмовлено, у зв*язку із чим судові
витрати не підлягають відшкодуванню
жодній зі сторін.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215, 257, 267, 509, 526,
626, 628, 638, 639, 640, 810, 811, 819, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні основного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди - відмовити по суті.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа: ОСОБА_3 про
стягнення коштів за договором найму
(оренди) житла - відмовити по суті.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутніми в судовому
засіданні під час проголошення рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: