інстанції - Чернобай О.І.Номер
провадження 22-ц/788/640/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 52
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 26 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про
зобов'язання перенести відпустку,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 03 березня 2003 року
працював на посаді консультанта з
правових питань у відповідача.
Розпорядженням від 07 жовтня 2013 року №
01/06-28 йому було надано невикористану
щорічну відпустку за період роботи з 02
серпня 2013 року по 07 жовтня 2013 року в
кількості 4 календарних дні з 08 жовтня
2013 року та розірвано трудовий договір в
останній день відпустки 11 жовтня 2013
року. Розпорядженням від 16 серпня 2013
року № 01/07-28 йому надано щорічну
відпустку за 2013 рік з 19 серпня 2013 року
по 11 вересня 2013 року на 24 календарні
дні. Зазначені розпорядження вважає
незаконними, оскільки за три дні до
початку відпустки 15 серпня 2013 року йому
не було виплачено заробітну плату, у
зв'язку з чим він звертався із заявою
про перенесення щорічної відпустки на
жовтень 2013 року. Відповідач відпустку
не переніс, своєчасно не виплатив
зарплату, чим позбавив його можливості
планувати відпустку та завдав моральну
шкоду, яку він оцінив у 1000 грн. 04 жовтня
2013 року він звернувся із заявою про
надання невикористаної відпустки з 07
жовтня 2013 року, але відповідач надав
відпустку не в термін, який він просив
та меншою тривалістю, не врахувавши
період його знаходження в оплачуваному
вимушеному прогулі, спричиненому
незаконним звільненням, своєчасно не
виплатив заробітну плату, не
задовольнивши заяву про перенесення
відпустки на 14 жовтня 2013 року, чим
завдав позивачу моральну шкоду, яку він
оцінив у 1500 грн. Вказував, що трудовий
договір з ним розірвано під час
перебування у відпустці. При цьому
відповідачем не було отримано
попередньої згоди на звільнення ні від
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації
«Солідарність» ДП Завод ОБ та ВТ» ВАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», ні від
вищого виборного органу - Сумської
обласної ради профспілки
«Солідарність» ВПС «Україна», членом
якої він був. Зазначав, що незаконним
звільненням йому завдано моральної
шкоди, яку він оцінив у 3000 грн.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 просив суд
ухвалити рішення, яким зобов'язати
відповідача перенести щорічну
відпустку за 2013 рік з 19 серпня 2013 року
на інший період, перенести
невикористану відпустку з 08 жовтня 2013
року на інший період, надати
невикористану відпустку за період з 04
вересня 2012 року по 31 грудня 2012 року,
поновити його на посаді консультанта з
правових питань Об’єднаної первинної
організації профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в розмірі 5500
грн.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 26 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді
консультанта з правових питань
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе».

Стягнуто з Об’єднаної первинної
організації профспілки працівників
машинобудування та металообробки ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу у розмірі
3740,02 грн. та моральну шкоду у розмірі 300
грн., 487, 20 грн. судового збору в дохід
держави.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі та стягнення на його користь
середнього заробітку за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить зазначене
рішення скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідача перенести
щорічні відпустки з 19 серпня 2013 року та
з 08 жовтня 2013 року на інший період та
про стягнення моральної шкоди в
розмірі 2500 грн., ухваливши в цій частині
нове рішення, яким задовольнити ці
позовні вимоги, змінити рішення в
частині розміру стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнувши на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 6025,04 грн.

При цьому зазначає, що при наданні йому
щорічних відпусток відповідачем
порушено строк виплати заробітної
плати, передбачений ч. 3 ст. 115 КЗпП
України, а висновки суду про протилежне
є необґрунтованими. Відтак, суд
безпідставно відмовив йому у
задоволенні вимог щодо перенесення
відпусток на інші періоди, що
суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 80 КЗпП
України та щодо відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з порушенням
його трудових прав, пов'язаних з
відмовою перенести щорічні відпустки
на інші періоди.

Вказує, що своєї згоди на перенесення
початку відпустки з 07 жовтня 2013 року на
08 жовтня 2013 року він не надавав.

Крім того, суд допустив помилки при
визначенні розміру стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

В апеляційній скарзі Об’єднана
первинна організація профспілки
працівників машинобудування та
металообробки Публічного акціонерного
товариства «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе», посилаючись на порушення
судом норм матеріального права,
невірну оцінку доказів,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому вказує, що судом не надано
належної оцінки тій обставині, що
підставами для звільнення позивача
були відсутність посади в штатному
розкладі, забезпечення надання
консультацій з питань трудового
законодавства, а також правового
забезпечення діяльності профкому
штатними працівниками профкому та
працівниками вищестоящого органу
профспілки. Проте, всупереч ст. 235 КЗпП
України, судом не вказано, у чому
полягає незаконність цих підстав.

Зазначає, що відмову виборного органу
профспілки, членом якого був позивач,
на розірвання трудового договору не
можна вважати обґрунтованою.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_3 щодо
зобов'язання відповідача надати йому
невикористану відпустку за період
роботи з 04 вересня по 31 грудня 2012 року в
апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача
ОСОБА_3, який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, заперечував проти
доводів апеляційної скарги
відповідача, представника відповідача
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» Ейсмонта
Є.А., який підтримав доводи апеляційної
скарги профспілки, заперечував проти
доводів скарги ОСОБА_3, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
профспілки задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 30 липня 2013 року ОСОБА_3 з 08
квітня 2010 року поновлено на роботі на
посаді консультанта з правових питань
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (а.с. 10-12).

Розпорядженням голови профкому
вказаної профспілки від 06 серпня 2013
року № 01/06-20 скорочено позаштатну
одиницю - консультанта з правових
питань, попереджено ОСОБА_3 про
наступне звільнення з 07 жовтня 2013 року
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з
скороченням чисельності працівників. 07
серпня 2013 року позивач ознайомився з
даним розпорядженням під підпис (а.с. 57,
59).

Крім цього, 02 серпня 2013 року відповідач
попередив ОСОБА_3 під підпис про
надання йому щорічної відпустки на
підставі графіка відпусток на 2013 рік з
19 серпня 2013 року (а.с. 61).

Розпорядженням відповідача від 16
серпня 2013 року № 01/07-09 позивачу надано
щорічну відпустку за 2013 рік з 19 серпня
2013 року по 11 вересня 2013 року на 24
календарних дні (а.с. 60). В цей же день
ОСОБА_3 звернувся до відповідача з
письмовою заявою про перенесення
вказаної щорічної відпустки з 19 серпня
2013 року на жовтень 2013 року на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 80 КЗпП України (а.с. 6).

04 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
відповідача з заявою про надання йому
невикористаної відпустки на підставі
ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки»
з 07 жовтня 2013 року. В цій заяві позивач
не погодився на перенесення початку
відпустки з 08 жовтня 2013 року (а.с. 62).

Розпорядженням відповідача від 07
жовтня 2013 року № 01/06-28 консультанта з
правових питань ОСОБА_3 звільнено з
займаної посади на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з скороченням
чисельності. На підставі ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст.
21 Закону України «Про відпустки» йому
надано невикористану щорічну
відпустку за період роботи з 02 серпня
2013 року по 07 жовтня 2013 року в кількісті 4
календарних дні з 08 жовтня 2013 року,
розірвано трудовий договір на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
скороченням чисельності в останній
день відпустки, з 11 жовтня 2013 року (а.с.
9).

07 серпня 2013 року позивач ознайомився з
цим розпорядженням під підпис, однак
також просив перенести цю відпустку у
зв'язку з невиплатою йому зарплати за
три дні до її початку (а.с. 59).

Постановою Президії ЦК профспілки
працівників машинобудування та
металообробки України від 30 вересня 2013
року № П-11-«Г» надано згоду профкому
Об’єднаної профспілкової організації
працівників машинобудування та
металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» на скорочення понад 4%
чисельності працівників профкому, що
складає одну одиницю (а.с. 56).

Первинна профспілкова організація
«Солідарність» ДП «Завод ОБ та ВТ» ПАТ
«СМНВО ім. М.В. Фрунзе» належить до
Всеукраїнської професійної спілки
«Україна», яка зареєстрована МЮ
України 30 січня 2001 року, свідоцтво № 1563
і діє на підставі Статуту цієї
профспілки, вищим виборним органом
первинної профспілкової організації
«Солідарність» є Сумська обласна рада
профспілки «Солідарність» ВПС
«Україна», юридична адреса: м. Суми,
Покровська площа, 10.

На момент звільнення ОСОБА_3 був
членом первинної профспілкової
організації «Солідарність» ДП «Завод
ОБ та ВТ» ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе», а з 30 вересня 2013 року обраний
членом профспілкового комітету цієї
профспілкової організації, яка діє в
Об’єднаній первинній організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (а.с. 65,
132-134).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що при
звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України відповідачем допущене
порушення, а саме звільнення проведено
без попередньої згоди виборного органу
профспілки, членом якого є позивач та
без попередньої згоди вищого виборного
органу цієї профспілки. Внаслідок
незаконного звільнення він підлягає
поновленню на роботі на займаній
посаді зі стягненням з відповідача на
його користь середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу. У зв'язку з
незаконним звільненням позивачу
завдано моральної шкоди, яка підлягає
стягненню на його користь з
відповідача.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду узгоджується з вимогами
ч. 1 ст. 43 КЗпП України, згідно з якою
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП
України може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Відмова
профспілкового органу в згоді на
звільнення є підставою для поновлення
працівника на роботі.

Частина 3 статті 252 передбачає
гарантії можливості звільнення
працівників, обраних до виборних
профспілкових органів, лише за
наявності попередньої згоди виборного
органу, членами якого вони є, а також
вищого виборного органу цієї
професійної спілки (об'єднання
професійних спілок).

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права і гарантії» рішення про
ненадання згоди на розірвання
трудового договору має бути
обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні
немає обґрунтованої відмови у згоді на
звільнення, роботодавець має право
звільнити працівника без годи
виборного органу профспілки.

Місцевим судом вірно
встановлено та не спростовано
відповідачем у справі, що всупереч
вимогам ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпП України,
відповідач звільнив позивача з роботи,
не запитавши попередньої згоди
виборного органу профспілки, членом
якого він є, та вищого виборного органу
цієї профспілкової організації.

На виконання вищезазначених
вимог законодавства суд першої
інстанції запитав згоду на звільнення
позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП
України у Первинної профспілкової
організації «Солідарність» ДП «Завод
ОБ та ВТ» ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та
вищого виборного органу - Сумської
обласної ради профспілкової
організації «Солідарність» ВПС
«Україна», які прийняли рішення про
відмову у наданні такої згоди (а. с.
143-144).

Відмова профспілкового органу в
наданні згоди на звільнення ОСОБА_3
мотивована тим, що всупереч ст. 22
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії» роботодавець
своєчасно не повідомив Первинну
профспілкову організацію
«Солідарність» ДП «Завод ОБ та ВТ» ВАТ
«СМНВО ім. М.В. Фрунзе» про майбутнє
скорочення та не провів з нею
відповідні консультації, роботодавець
не запропонував позивачу іншу роботу,
звільнив його в останній день
відпустки, що заборонено ч. 3 ст. 40 КЗпП
України, звільнення здійснено не
уповноваженою особою, відсутня
попередня згода виборного органу та
вищого виборного органу профспілки,
отримана до звільнення члена виборного
профспілкового органу, а не та, яку
запитав суд.

На думку колегії суддів, суд
першої інстанції дав належну правову
оцінку обґрунтованості рішень
виборного органу профспілки про
відмову у наданні згоди на розірвання
трудового договору і дійшов вірного
висновку, що вони є достатньо
мотивованими і містять обґрунтування
відмови у згоді на звільнення на
відповідних нормах чинного трудового
законодавства.

При цьому, судом враховано і те,
що відповідно до положення ч. 7 ст. 43
КЗпП України власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди профспілкового
комітету лише у разі, якщо в рішенні
цього виборного органу немає
обґрунтування відмови в наданні згоди
на розірвання трудового договору, а не
за обставин неправильного його
обґрунтування, а також роз'яснення п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 зі
змінами «Про практику розгляду судами
трудових спорів», відповідно до якого у
тих випадках, коли крім додержання
загальних вимог щодо порядку
звільнення з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу згідно з
чинним законодавством на звільнення
певних категорій працівників
(наприклад, працівників, обраних до
складу профспілкових органів)
необхідна також згода відповідного
органу, вона має бути і в тому випадку,
коли за ст. 43-1 КЗпП України
допускається звільнення без згоди
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (крім
ліквідації). Якщо за положеннями
чинного законодавства у цих випадках
згода відповідного органу має бути
попередньою, суд бере до уваги лише
таку згоду, оскільки іншого законом не
передбачено.

Отже, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку, що всупереч
вимогам ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпП України,
відповідач звільнив позивача з роботи
без попередньої згоди виборного органу
профспілки, членом якого він є, та
вищого виборного органу цієї
профспілкової організації.

Доводи апеляційної скарги
Об’єднаної первинної організації
профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про
протилежне є безпідставними.

Посилання відповідача у скарзі
на те, що профспілка «Солідарність»
припинила свою діяльність, всупереч
вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
не ґрунтується на доказах. Не
спростовано відповідачем і висновок
місцевого суду щодо членства ОСОБА_3 в
профспілці та її виборних органах.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
вимог про перенесення щорічних
відпусток на інший період,
відшкодування моральної шкоди,
пов'язаної з порушенням його трудових
прав у зв'язку з відмовою відповідача
перенести відпустки, місцевий суд
послався на дотримання відповідачем
при наданні відпусток строку виплати
заробітної плати, передбаченого ч. 3 ст.
115 КЗпП України та отримання згоди
позивача на перенесення відпустки.

Проте, висновок суду першої інстанції в
цій частині суперечить обставинам
справи та вимогам п. 2 ч. 1 ст. 80 КЗпП
України, згідно з яким щорічна
відпустка на вимогу працівника повинна
бути перенесена на інший період у разі
несвоєчасної виплати власником або
уповноваженим ним органом заробітної
плати працівнику за час щорічної
відпустки (частина третя статті 115
цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається,
що розпорядженням ОПОППММ ПАТ «Сумське
МНВО ім. М.В. Фрунзе» № 01/07-09 від 16 серпня
2013 року ОСОБА_3 було надано щорічну
відпустку за 2013 рік з 19 серпня 2013 року
по 11 вересня 2013 року на 24 календарних
дні (а.с. 7).

В цей же день ОСОБА_3 звернувся до
ОПОППММ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» із письмовою заявою про
перенесення щорічної відпустки з 19
серпня 2013 року на жовтень 2013 року на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 КЗпП України (а.с.
6).

Проте, відповідач відпустку не переніс.
Позивач вийшов у відпустку згідно з
наказом, отримавши відпускні 19 серпня
2013 року, тобто в перший день відпустки,
що підтверджується копією платіжного
доручення відділення № 655 АТ
«УкрСиббанк» №320 від 16 серпня 2013 року
(а.с. 78).

04 жовтня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із письмовою заявою про
надання йому невикористаної відпустки
з 07 жовтня 2013 року. ОСОБА_3 звернувся до
відповідача із письмовою заявою про
перенесення щорічної відпустки з 08
жовтня 2013 року на інший період на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 КЗпП України (а.с.
6).

Проте, ОСОБА_3 надано відпустку з 08
жовтня 2013 року, при цьому, позивач не
погодився на перенос відпустки з 08
жовтня 2013 року, про що свідчить його
заява від 04 жовтня 2013 року (а.с. 62).

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про порушення
ОПОППММ ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» трудових прав позивача при
наданні йому відпусток у період з 19
серпня 2013 року та з 08 жовтня 2013 року, що
проявилось в ігноруванні вимог ОСОБА_3
щодо переносу наданих відпусток на
інші періоди у зв'язку з несвоєчасною
виплатою заробітної плати за час
щорічної відпустки та суми відпускних.

Однак ці порушення відповідача є
формальними та не тягнуть за собою
скасування рішення суду в цій частині з
ухваленням нового рішення про
задоволення цих позовних вимог,
оскільки позивач фактично використав
надані відпустки та отримав за них
належні грошові кошти.

Не вбачає колегія суддів підстав і для
відшкодування позивачеві моральної
шкоди у зв'язку із відмовою відповідача
перенести відпустки, оскільки,
всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, ним не надано належних та
допустимих доказів завдання такої
шкоди.

Оскільки апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини,
зокрема щодо вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача
надати йому невикористану відпустку за
період роботи з 04 вересня по 31 грудня 2012
року.

Проте, колегія суддів вважає, шо
визначаючи розмір середнього
заробітку ОСОБА_3 за час вимушеного
прогулу, суд не врахував вимог
законодавства та припустився помилки
при його визначенні.

Так, відповідно до п. 5 розділу 4
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) зарплата працівника,
яка згідно з п. 8 Порядку визначається
діленням зарплати за фактично
відпрацьовані протягом 2 місяців
робочі ( календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів ( годин).
Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої зарплати за останні 2 місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (середньогодинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
які мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 працював у відповідача неповний
робочий день та неповний робочий
тиждень з режимом робочого часу:
понеділок, середа, п'ятниця з 16 годин до
18 годин, тобто лише 2 години протягом 3-х
днів на тиждень (а.с. 83).

З довідок ОПОППММ ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В. Фрунзе» вбачається, що
середньогодинний заробіток ОСОБА_3
складає 51 грн. 94 коп. (а.с. 51, 82, 83). Період
вимушеного прогулу позивача складає з
12 жовтня 2013 року по 26 лютого 2014 року
(день ухвалення рішення) включно, на
який припадає 58 робочих днів, в які
ОСОБА_3 працював би по 2 години на день.

За таких обставин, час вимушеного
прогулу складає 116 годин (58*2), а розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - 6025,04 грн. (116*51,94).

На підставі викладеного колегія
суддів приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України в частині вирішення позовних
вимог щодо стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, з
визначенням до стягнення середнього
заробітку у розмірі 6025 грн. 04 коп.

Відповідно ст. 88 ЦПК України
необхідно вирішити питання розподілу
судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.
307, п. п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.
ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Об’єднаної
первинної організації профспілки
працівників машинобудування та
металообробки Публічного акціонерного
товариства «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 26 лютого 2014 року змінити в
частині вирішення позовних вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Стягнути з Об’єднаної первинної
організації профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на
користь ОСОБА_3 6025 грн. 04 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
(сума визначена без утримання
прибуткового податку й інших
обов'язкових платежів).

Рішення суду залишити без змін в
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 щодо перенесення щорічних
відпусток на інший період,
відшкодування моральної шкоди,
пов'язаної з порушенням його трудових
прав у зв'язку з відмовою відповідача
перенести відпустки, поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди у зв'язку з незаконним
звільненням.

Стягнути з Об’єднаної первинної
організації профспілки працівників
машинобудування та металообробки
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в дохід
держави 121 грн. 80 коп. судового збору за
апеляційний розгляд справи.

Рішення апеляційного суду
набрало законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -