Провадження №2/761/706/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

14 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарях
Звонцовій О.І., Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення від права на
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Позивач звернувся до
суду з позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що 04.07.1994 року його батько ОСОБА_4
уклав з відповідачем, яка є громадянкою
Німеччини шлюб, що його зареєстровано у
відділі реєстрації актів
громадянського стану м. Готтінген,
запис № 304/1994. Даний шлюб було укладено
з метою полегшення отримання віз для
виїзду за кордон батьком позивача, який
любив подорожувати та часто виїздив за
кордон, в тому числі і до Німеччини.
Даний шлюб було укладено без наміру
створити сім'ю. ОСОБА_4 тв. відповідач
разом не проживали, спільного майна не
мали та не користувались правами та
обов'язками подружжя. 2004 року ОСОБА_4
встановлено першу групу інвалідності з
обов'язковим стороннім доглядом та
наглядом. 21.02.2005 року ОСОБА_4 визнано
недієздатним та призначено опікуном
його сина - позивача. Відповідач
відмовилась від догляду за батьком,
який ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер. Після його
смерті відкрилась спадщина на належну
йому квартиру АДРЕСА_1 життя
спадкодавця відповідач не приймала
жодної участі у його лікуванні, догляді
, не надавала грошових коштів на його
лікування тощо, тобто не виконувала
обов'язків покладених на подружжя.
Навпаки позивач проживав разом із
спадкодавцем , доглядав за ним, готував
йому їжу, водив на прогулянки,
оплачував всі витрати на лікування та
комунальні послуги. За таких обставин
позивач вважає, що ОСОБА_2 має бути
усунено від спадкування за померлим
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач,
його представник підтримали заявлені
вимоги, просили задовольнити з підстав
зазначених в позові. Не заперечували
щодо ухвалення заочного рішення та
просили покласти судові витрати на
позивача.

Відповідач в судове засіданні не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки не повідомив.

Суд, керуючись положеннями ст.
169,224 ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу на підставі наявних
в справі доказів, ухваливши заочне
рішення, отримавши на це згоду позивача
та його представника.

Вислухавши пояснення позивача,
його представника, дослідивши
матеріали справи, суд вважає за можливе
задовольнити позов, виходячи з
наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер ОСОБА_4 та за нам відкрилась
спадщина та заведено спадкову справу в
Одинадцятій київській державній
нотаріальній конторі.

Як свідчить лист Одинадцятої
київської державної нотаріальної
контори від 13.02.2014 р. на запит суду на
адресу нотаріальної контори надійшла
заява про прийняття спадщини за
померлим від імені ОСОБА_2 на підставі
якої і відкрито спадкову справу.

Позивач є сином померлого ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
народження, , що його видано органом
ЗАГСу Радянського району м. Києва 10.02.1970
р.

В свою чергу, відповідач є
дружиною спадкодавця, про що свідчить
відповідне свідоцтво про одруження.
Шлюб укладено 04.07.1994 року у відділі
реєстрації актів громадянського стану
м. Готтінген, Німеччина, запис № 304/1994.

Відповідно до положень ст. 1222 ЦК
України, спадкоємцями за заповітом і за
законом можуть бути фізичні особи, які
є живими за час відкриття спадщини, а
також особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_4 за життя склав
заповіт, відповідно до якого на випадок
своєї смерті зробив відповідне
розпорядження та заповідав належну
йому квартиру АДРЕСА_1 сину - ОСОБА_1.

Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК
України у першу чергу на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, його представник просили
усунути відповідача від спадкування,
оскільки дружина не піклувалась про
спадкодавця за його життя, не надавала
необхідної допомоги. Після визнання
спадкодавця недієздатним саме позивач
піклувався про батька, став його
опікуном, доглядав його , здійснював
лікування та нарешті взяв на себе
витрати по його похованню.

Положеннями ч. 5 ст. 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від спадкування, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася
від надання допомоги спадкодавцеві,
який через похилий вік, тяжку хворобу
або каліцтво був у безпорадному стані.

Як свідчать матеріали справи,
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21.02.2005 року ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним.

За розпорядженням № 493
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації від 24.03.2005 року
, враховуючи відповідні висновки ШРДА
і заяву позивача, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2
призначено опікуном над батьком
ОСОБА_4.

Як повідомили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є
близькими друзями родини позивача,
саме позивач піклувався та доглядав
батька, його дружину вони фактично не
знали, вона не проживала разом із
чоловіком.

З іншого боку під час розгляду
справи не було встановлено обставин і
отримано доказів, які б свідчили про
належним догляд за спадкодавцем з боку
його дружини.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Пленум Верховного Суду України
в п. 6 своєї постанови від 30.05.2008 р. № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» зазначив, що при
встановленні факту ухилення від особи
від виконання обов'язку щодо надання
допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.
Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Підсумовуючи всі зібрані по
справі докази - наявні в матеріалах
справи документи, пояснення позивача,
покази свідків, суд приходить до
висновку, що позивачем доведено в
судовому засіданні той факт, що
відповідач ухилявся від виконання
обов'язку встановленого законом, а саме
від надання допомоги чоловікові який
її потребував, будучі визнаний
недієздатним внаслідок душевної
хвороби.

За таких обставин, на думку суду,
позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд
керується вимогами ст. 88 ЦПК України,
проте бере до уваги прохання ОСОБА_1
покласти такі витрати на нього.

Виходячи з наведеного, керуючись
ст. ст. 3,10,15,30,57,60,88,169,209,212-218 ЦПК України,
ст. ст. 1222,1224,1261 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від спадкування за
законом померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути
оскаржено позивачем шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

В разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено в
загальному порядку.

Суддя