Справа № 296/9142/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд міста
Житомира в складі :

головуючого-судді Бондарчука В.В.

секретаря Воєвуцької І.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратили право на
користування жилим приміщенням, -

Встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
обгрунтування якого вказала, що їй
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_2 У вказаній квартирі
разом з нею зареєстрований її чоловік,
ОСОБА_4, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Однак, син не проживає в квартирі з
17.10.2010р., за рішенням суду його місце
проживання визначено з батьком -
відповідачем ОСОБА_2, який постійно
проживає в м.Києві. Змінювати своє
місце проживання дитина не бажає, йому
комфортно з батьком, він навчається в
школі в м.Києві. Позивач вважає, що
реєстрація дитини у вказаній квартирі
чинить перешкоди в користуванні і
розпорядженні належним їй майном та
шкодить її інтересам, тому просить суд
визнати сина ОСОБА_3 таким, що втратив
право на користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_2, а
також стягнути на свою користь з
відповідача ОСОБА_2 3000 грн. моральної
шкоди.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з тих же
підстав та просив його задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали та просили повністю відмовити
у його задоволенні.

Прокурор та представник органу опіки
та піклування також просили відмовити
у задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення сторін, покази
свідка, дослідив матеріали справи та
встановив, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_2 згідно
договору дарування від 29.08.2002р. (а.с. 12). У
вказаній квартирі разом з нею та її
чоловіком також зареєстрований її
малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(прізвище змінено відповідно до
свідоцтва про зміну імені (а.с. 61), який
вселився у вказану квартиру та був
зареєстрований в ній на законних
підставах, а саме після народження, та
проживав до 2010 року.

Відповідно до рішення Солом"янського
районного суду м.Києва від 06.06.2011р.
визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_3 з батьком (а.с. 6),
при цьому реєстрація дитини не
змінилася.

В обгрунтування поданого позову
позивач посилається на норми ст.ст. 71,72
Житлового кодексу Української РСР ,
обгрунтовуючи тим, що її малолітній син
більше шести місяців не проживає за
місцем своєї реєстрації, а тому вона
просить його таким, що втратив право
користування вказаним жилим
приміщенням з тих підстав, що його
реєстрація в спірній квартирі порушує
її конституційні права.

Житловий кодекс України передбачає
строки збереження жилого приміщення за
тимчасово

відсутніми громадянами та судовий
порядок визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок її відсутності
понад встановлені строки (статті 71, 72).

Так, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад
шість місяців у випадках... влаштування
дитини (дітей) на виховання до родичів,
опікуна чи піклувальника, у прийомну
сім'ю, дитячий будинок сімейного типу,
заклад для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
- протягом усього часу їх перебування у
родичів, опікуна чи піклувальника,
прийомній сім'ї, дитячому будинку
сімейного типу, закладі для дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування.

Однак, як вбачається з оглянутих
документів та пояснень представника
позивача, квартира, в якій
зареєстрований малолітній ОСОБА_3,
належить позивачу (його матері) на
праві приватної власності згідно
договору дарування квартири від
29.08.2002р. (а.с. 12). Тобто, позивач є
власником квартири, а не наймачем, тому
до вказаних правовідносин не можуть
бути застосовані норми статтей 71, 72
Житлового кодексу України, на які
посилаються позивач та її представник.

При цьому суд враховує, що позивач не
надала будь-яких доказів того, що
малолітній ОСОБА_3 не проживає в
спірній квартирі без поважних причин,
втратив інтерес до цього житла. Суд не
бере до уваги акти обстеження умов
проживання (а.с. 9-10, 11 ) , оскільки вони не
стосуються спірної квартири.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позову, суд враховує, що відповідно до
ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до
сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно
з ними не проживає.

Також у ст. 176 СК України зазначено, що
батьки зобов'язані передати у
користування дитини майно, яке має
забезпечити її виховання та розвиток.
Права батьків та дітей на користування
житлом, яке є власністю когось із них,
встановлюються законом.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Щодо посилань позивача про обов»язок
відповідача зареєструвати дитину за
адресою АДРЕСА_1, судом встановлено, що
вказана квартира належить на праві
власності матері відповідача, бабусі
малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а.с.78).

Згідно з відміткою у паспорті, ОСОБА_2
знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1
(а.с. 74, на звороті).

Відповідно до Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів
затвердженого Наказом МВС № 1077 від
21.11.2012 року для реєстрації місця
проживання особа або її законний
представник подає до територіального
підрозділу ДМС України документи, які,
зокрема, підтверджують право на
проживання в житлі - ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи.

Так як відповідач не має власного
житла, де він міг би зареєструвати
свого сина, зняття дитини з реєстрації
місця проживання за адресою матері
буде шкодити інтересам малолітнього
ОСОБА_3, оскільки в такому випадку він
буде позбавлений права користування
житлом гарантованого міжнародним та
національним правом.

У ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зазначено, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

З аналізу вказаної норми Закону
України вбачається, що реєстрація
малолітнього сина у квартирі позивача
ОСОБА_1 ніяким чином не порушує її
конституційне право на свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання.

Вищевказаний висновок підтверджується
також копією листа Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації № 108/06-К-969 від 23.08.2013 (а.с.
17).

Крім того, статтею 47 Конституції
України гарантовано право кожного на
житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що заявлений позов є
необгрунтованим та до задоволення не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України суд, -

Вирішив:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратили право на
користування жилим приміщенням - за
необґрунтованістю.

Сторони мають право право оскаржити
рішення до апеляційного суду
Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
В. В. Бондарчук

З оригіналом згідно. Суддя: