АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
Справа №: 22-ц/191/119/14Головуючий суду
першої інстанції:Шувалов М.В.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Моісеєнко Т. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія у складі:

головуючого суддіМоісеєнко Т.І.,
суддівРоманової Л.В., Редько Г.В., при
секретаріБогданович О.І. розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Мисовської сільської ради Ленінського
району АР Крим, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
визнання незаконними та скасування
рішень і державних актів про право
власності на землю, за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення
Ленінського районного суду Автономної
Республіки Крим від 26 листопада 2013
року, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до Мисовської сільської
ради Ленінського району АР Крим,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним
та скасування рішення виконавчого
комітету Мисовської сільської ради №
204 від 22.10.1999 р. про передачу в приватну
власність ОСОБА_8 земельної ділянки
площею 0, 0948 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку:
квартири АДРЕСА_1 АРК; визнання
незаконним та скасування державного
акту серії І-КМ № 079845 на право
власності на земельну ділянку площею
0, 0948 га для будівництва та
обслуговування квартири АДРЕСА_1
виданого 10.01.2000 року Мисовською
сільською радою на ім'я ОСОБА_8;
визнання незаконним та скасування
рішення 31 сесії 4 скликання Мисовської
сільської ради від 02 лютого 2006 року про
затвердження технічної документації
про передачу у спільну часткову
власність земельної ділянки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7; визнання незаконним та
скасування державних актів серії ЯБ №
532164 та ЯБ №532165 на право власності на
земельну ділянку загальною площею 0, 0802
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
виданого Мисовською сільською радою 14
квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Позовні вимоги мотивовані тим, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_6 в розмірі 15
частки, ОСОБА_7 в розмірі 15 частки,
ОСОБА_8 в розмірі 35 частки.

На підставі рішення виконавчого
комітету Мисовської сільської ради №
204 від 22.10.1999 р. на ім'я ОСОБА_8 10.01.2000 р.
Мисовською сільською радою був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0, 0948 га для
будівництва та обслуговування
квартири АДРЕСА_1

На підставі рішення від 02.02.2006 р. 31 сесії
4 скликання Мисовської сільської ради
ОСОБА_7, та ОСОБА_6 у спільну часткову
власність отримали земельну ділянку
по АДРЕСА_1, площею 0,802 га., про що було
видано державні акти кожному із
співвласників.

ОСОБА_6 вважає, що вказані державні
акти видані з порушенням вимог чинного
земельного законодавства, оскільки
висновком судової
будівельно-технічної експертизи
№97 від 30.11.2012 року було
встановлено, що частина житлового
будинку, яка належить ОСОБА_7,
знаходиться на земельній ділянці, яка
належить ОСОБА_8

Крім того, експертизою виявлено
накладення суміжних земельних
ділянок, належних ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 в розмірі 6,6 кв.м., частина
земельної ділянки в розмірі 44,0 кв.м.
взагалі не врахована жодним з
державних актів, однак фактично
використовується сторонами по справі.

ОСОБА_6 вважає, що наведене порушує
її право власности на землю і мало
місце під час прийняття рішень про
передачу у власність ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 земельних ділянок.

На думку позивача, Земельним
кодексом України ( в редакції 1992 року)
не було передбачно передачу в особисту
приватну власність одного із
співвласників житлового будинку
земельної ділянки для обслуговування
належної йому частки будинку, а ОСОБА_8
у 1999 році була передана у власність
земельна ділянка площею 0,948 га.

Рішенням Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 26
листопада 2013 року позов ОСОБА_6 було
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 4
рішення виконавчого комітету
Мисовської сільської ради Ленінського
району АРК № 204 від 22 жовтня 1999 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_8
земельної ділянки АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Визнано незаконним та недійсним
державний акт на право приватної
власності на землю серії І-КМ № 079845,
виданий 10 січня 2000 року ОСОБА_8 на
підставі рішення виконавчого комітету
Мисовської сільської ради Ленінського
району АР Крим № 204 від 22 жовтня 1999 року,
згідно якого ОСОБА_8 є власницею
земельної ділянки, площею 0, 0948 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку у АДРЕСА_1

Визнано незаконним та скасоване
рішення тридцять першої сесії 4
скликання Мисовської сільської ради
Ленінського району АР Крим від 02 лютого
2006 року про затвердження технічної
документації та передачу в спільну
часткову власність земельної ділянки,
площею 0,0802 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку у
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, по 12
частці кожному .

Визнано незаконними та недійсними
державні акти про право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 532164 та ЯБ №
532165, видані 14 квітня 2006 року на підставі
рішення 31 сесії 4 скликання Мисовської
сільської ради Ленінського району АР
Крим від 02 лютого 2006 року, згідно яких
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками
земельної ділянки, площею 0,0802 га,
наданої для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали
апеляційну скаргу, в якій йдеться про
скасування рішення суду першої
інстанції і прийняття нового рішення
по справі про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6

Апелянти вважають, що суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
земельна ділянка, яка була передана у
власність ОСОБА_8 відповідає її частці
в будинку, що погоджується з ч. 4 ст. 120
Земельного кодексу України відносно
переходу права власності на земельну
ділянку пропорційно частці у будинку.
На думку апелянтів, суд не врахував, що
строк позовної давності відносно вимог
ОСОБА_6 про визнання незаконним
державного акту, отриманого ОСОБА_8 в
2000 році та його скасування, сплинув.

Апелянти також посилаються на те, що
рішенням апеляційного суду АР Крим від
03.04.2013 р. був здійснений розподіл
земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
припинено право спільної часткової
власності сторін на земельну ділянку
площею 0,0802 га. Вказаним рішенням суду,
яке набрало законної сили, були
залишені без задоволення позовні
вимоги ОСОБА_6 про визнання
незаконними державних актів на землю,
отриманих сторонами, проте суд вдруге
розглянув вказані вимоги і ухвалив
протилежне рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
судовою будівельно - технічною
експертизою №№97 від 30.11.2012 року ,
проведеною по іншій справі № 113/1924/2012,
за спором між тими ж сторонами, було
встановлено , що частина житлового
будинку, будівлі і споруди, що належать
ОСОБА_7, не знаходяться на належній
йому земельній ділянці, визначеної
державним актом серії ЯБ № 532165, а
знаходяться на земельній ділянці, що
належить ОСОБА_8

Суд також дійшов висновку про те, що
виявлене накладення меж земельних
ділянок , власниками яких є ОСОБА_7 і
ОСОБА_6, та ОСОБА_8, породжує суперечки
між сторонами, оскільки на вказаних
межах побудовані об'єктами
нерухомості, належні сторонам на праві
власності. Суд вказав, що без усунення
цих порушень захистити права та
інтереси будь-якої сторони у спірних
правовідносинах законним шляхом не є
можливим, а порушення, які були
допущені під час виготовлення та
затвердження технічної документації
на земельні ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8, призвели до суттєвого
порушення прав та інтересів сторін у
справі і зробили неможливим
безперешкодне здійснення ними права
на власний розсуд володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

З такими висновками суду першої
інстанції не може погодитися колегія
суддів, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
на підставі договору дарування від 24
червня1988 року ОСОБА_8 на праві
власності належить 35 частки будинку
АДРЕСА_1 (а.с.45-46, справа №
113/1924/2012/2/113/573/2012 Ленінського районного
суду АРК)

Рішенням Ленінського районного
суду АР Крим від 28 січня 2000 р. за ОСОБА_7
було визнано право власності на 15
частки будинку АДРЕСА_1(а.с. 42-43 справа №
113/1924/2012/2/113/573/2012 Ленінського районного
суду АРК)

За договором купівлі - продажу
частки будинку від 09 листопада 2001 року
ОСОБА_6 на праві власності належить 15
частка будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9)

З матеріалів справи також
вбачається, що рішенням № 204 від 22
жовтня 1999 року виконавчого комітету
Мисовської сільської ради Ленінського
району АР Крим ОСОБА_8. в приватну
власність передана земельна ділянка
площею 0,09 га АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку . (а.с.
6) На підставі цього рішення ОСОБА_8 10
січня 2000 року виданий державний акт на
право приватної власності на землю
серії І-КМ № 079845 на ділянку площею 0, 948
га. (а.с 56)

Висновки суду першої
інстанції про те, що вказаний
державний акт виданий всупереч вимогам
земельного законодавства, яким
передбачено видачу державного
акту для будивництва та
обслуговування домоволодіння в
цілому, а не його частки, не є
обгрунтованими.

З рішення Ленінського районного
суду Кримської області від 29 січня 1987
року вбачається, що ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, 07 квітня 1983
року за спільні кошти, які були об'єктом
колгоспного двору, купили будинок по
АДРЕСА_1 ( а.с.4-5)

З рішення виконавчого
комітету Мисовської сільської
ради від 25 липня 1989 року вбачається, що
фактично будинок АДРЕСА_1 був
розділений на дві відокремлені
квартири. (а.с. 97).Наявність
відокремлених квартир
підтверджується також рішенням
Ленінського райсуда АР Крим від 28
січня 2000 року, яким за ОСОБА_7 було
визнано право власності на 15 частку
будинку і виділено в його
користування частку приміщень у
вигляді квартири № 1. (а.с. 7-8)

Відомостей про те, що
співвласникам будинку у
користування надавалась будь-яка
земельна ділянка та між ними
визначався порядок користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою, матеріали справи не містять.

Статтею 1 Декрету КМУ від 26 грудня
1992 року «Про приватизацію земельних
ділянок» передбачена передача
земельних ділянок у приватну
власність за правочинами
приватизації, зокрема, для
обслуговування жилих будинків і
господарських будівель.

Відповідно до вимог ст. 30 ЗК
України, що діяв на час прийняття
спірного рішення від 22.10.1999 року, право
власності або право користування
земельною ділянкою посвідчувалось
Радами народних депутатів відповідно
до вимог статті 23 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 22, 23 ЗК України, право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникало після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчувалось державними актами, які
видавались і реєструвались сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Безсуперечних доказів на
підтвердження порушення
законодавства, яке діяло на час
прийняття оскаржуваного рішення
місцевої ради №204 від 22.10.1999 року ,
матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_6 на те, що земельна
ділянка мала бути виділена у спільне
користування співвласників будинку
суперечать положенням ст.30 ЗК України
( в редакції 1990 року), якою був
передбачений перехід земельної
ділянки у спільне користування
співвласників у разі неможливості
поділу земельної ділянки між
співвласниками без шкоди для її
раціонального використання.

З матеріалів справи
вбачається, що рішенням Мисовської
сільської ради 31 сесії 4 скликання від 02
лютого 2006 року, за заявою ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, було передано в спільну
часткову власність АДРЕСА_1 земельну
ділянку площею 0,0802 га, по 12 частки
кожному. (а.с. 10) На підставі цього
рішення ОСОБА_6 14 квітня 2006 року був
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
ЯБ № 532164, а ОСОБА_7- державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 532165. (а.с.11-12).

Тобто, права інших співвласників
вказаного будинку на отрамання у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку порушені не були.

Колегія суддів вважає
обгрунтованими доводи апелянтів про
те, що ОСОБА_6 не має правових підстав
вимагати скасування рішення місцевої
ради №204 від 22.10.1999 року, за яким ОСОБА_8
був виданий державний акт про право
власності на землю, та скасування
отриманого нею в 2000 році державного
акту, оскільки вказана земельна
ділянка була передана ОСОБА_8 у
приватну власність тоді, коли ОСОБА_6
ще не була власником 15 частки
будинкуАДРЕСА_1 Зазначені доводи
узгоджуються з положеннями ст. 6
Земельного кодексу України (в редакції
18 грудня 1990 року , який був чинним
станом на 22.10.1999 року), відповідно до
якої передача земельних ділянок у
власність громадян провадилась
місцевими Радами народних депутатів
відповідно до їх компетенції , в
тому числі безоплатно для
будівництва та обслуговування
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), у межах
граничного розміру, визначеного
статтею 67 цього Кодексу ( до 0,25 га).

Посилання позивача на порушення
ст. ст. 40, 81, 118, 121 ЗК України ( в редакції
на час розгляду справи), не
обгрунтовано прийняти судом першої
інстанції до уваги, оскільки
суперечать положенням ст. 58
Конституції України, відповідно до
якої закони не мають зворотної дії в
часі.

За такими обставинами, колегія
суддів вважає, що суд дійшов
помилкового висновку про те, що
рішення Мисовської сільської ради № 204
від 22.10.1999 р. про передачу у приватну
власність ОСОБА_8 земельної ділянки та
отриманого нею на підставі вказаного
рішення державного акту про право
власності на землю серії І-КМ № 079845,
виданого 10 січня 2000 року, підлягають
визнанню незаконними та скасуванню.

Колегія суддів вважає, що
накладення земельних ділянок,
встановлене будівельно-технічною
експертизою №97 від 30.11.2012
року, могло виникнути лише при
виготовленні технічної документації
на земельну ділянку, що передавалася у
спільну часткову власність ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у 2006 р., що не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог вимог ОСОБА_6 про визнання
незаконними правостановлюючих
документів на земелю, виданих ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що
спір щодо користування земельною
ділянкою площею 0,0802 га між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 був предметом судового
розгляду.

Рішенням Апеляційного суду АР Крим від
03 квітня 2013 р. рішення Ленінського
районного суду АР Крим від 19 грудня 2012
року, яким було відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про
поділ земельної ділянки, було
скасоване і постановлено в цій частині
нове рішення про задоволення позовних
вимог, земельна ділянка розділена між
співвласниками і виділена кожному з
них в натурі, із встановленням їх меж,
згідно варіанту , зазначеному в додатку
№4 судової будівельно-технічної
експертизі №97 від 30.11.2012 року.

Рішення Ленінського районного суду
АРК від 19.12.2012 року про відмову у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
до Мисівської сільської ради, ОСОБА_12,
ОСОБА_8, третя особа - відділ
Держкомзему в Ленінському районі АРК
про визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки
недійсними та їх скасування було
залишено без змін.

Наведені судові рішення не були
скасовані і набрали законної сили.

Звертаючись до суду з новим позовом про
визнання незаконними та скасування
рішень і державних актів про право
власності на землю, ОСОБА_6 посилалась
на те, що частина житлового будинку, яка
належить ОСОБА_7, знаходиться на
земельній ділянці, яка належить
ОСОБА_8, що підтверджено висновком
експерта №97 від 30.11.2012 року , а
також на те, що експертизою виявлено
накладення суміжних земельних
ділянок, належних ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 в розмірі 6,6 кв.м., а земельна
ділянка площею 44 кв.м. не врахована
державними актами. (додаток № 3)(а.с. 148,
162, 163 справи № 113/1924/2012/2/113/573/2012
Ленінського районного суду АРК)

Проте, вказані обставини не можуть
бути підставою для задоволення
позовних вимог

ОСОБА_6

Як встановлено експертним
дослідженням та підтверджено
технічним паспортом БТІ, житловий
будинок літер «А» по АДРЕСА_1 фактично
розділений на три квартири, які на
праві власності належать трьом
співвласникам : ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Частка житлового будинку літер «А»,
в якій розміщена квартира № 1 (власник
ОСОБА_6) розташована на земельній
ділянці загальною площею 802 кв.м., що
належить на праві власності ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, та має ізольований вихід до
земельної ділянки. Частка квартири №3
житлового будинку літер «А» (власник
ОСОБА_7.) розташована на земельній
ділянці загальною площею 948 кв.м., що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_8, та має ізольований вихід на
ділянку.

Відомостей про те, що між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 існує спір щодо користування
власністю і земельною ділянкою
матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Апеляційного суду АР Крим від
03 квітня 2013 р. було задоволено позовні
вимоги ОСОБА_7 і земельна ділянка
площею 0,0802 га була реально розділена
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках,
по 0,0401 га кожному.(а.с. 16-17) За вказаним
розподілом, частка земельної ділянки,
із накладенням її меж в розмірі 6,6 кв.м ,
перейшла у власність ОСОБА_7 Тобто,
накладення земельних ділянок існує між
земельною ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
отже права та інтереси ОСОБА_6 вказаним
накладенням не порушуються.

Колегія суддів враховує і те, що
рішення апеляційного суду від 03.04.2013
року набрало законної сили та
реалізовано, про що свідчить рішення №
753 від 27 серпня 2013 року щодо присвоєння
окремої поштової адреси земельної
ділянки ОСОБА_7, із визначенням її
розташування АДРЕСА_1.(а.с. 77)

За такими обставинами, оскільки
позивачем не доведено порушення її
прав власності на земельну ділянку та
не надано безсуперечних доказів про те,
що в неї існують перешкоди у
користьуванні земельною ділянкою, суд
першої інстанції дійшов
необгрунтованого висновку про
задоволення її позовних вимог і
неправомірно скасував рішення
тридцять першої сесії 4 скликання
Мисовської сільської ради Ленінського
району АР Крим від 02 лютого 2006 року про
затвердження технічної документації
та передачу в спільну часткову
власність земельної ділянки, площею
0,0802 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку у
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, по 12 частці
кожному, та визнав недійсними
державні акти про право власності на
землю, видані на підставі вказаного
рішення місцевої ради.

Неврахування спірними державними
актами земельної ділянки площею 44 кв.м
не можна вважати порушенням прав
власності позивача на користування
вказаною земельною ділянкою, оскільки
правових підстав для можливості
користування нею ОСОБА_6 не доведено.

Доводи апеляційної скарги щодо
спливу строку позовної давності
відносно позовних вимог про скасування
рішення Мисовської сільської ради №204
від 22.10.1999 року на підставі якого був
виданий державного акт на землю ОСОБА_8,
не заслуговують на увагу, оскільки
ОСОБА_6 дізналася про його існування та
накладення земельних ділянок лише у 2012
році, під час розгляду судової справи.

Доводи апелянта про те, що аналогічні
вимоги за позовом ОСОБА_6вже
розглядалися судом та є рішення, яке
набрало законної сили, тому в цій
частині провадження по справі підлягає
закриттю, не є обгрунтованими,
оскільки в цивільній справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ земельної
ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_6
до Мисовської сільської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - Відділ
Держкомзему в Ленінському районі АР
Крим про визнання недійсними та
скасування державних актів про право
власності на земельну ділянку були
зазначені інші підстави скасування
державних актів, а позовні вимоги про
скасування рішень органів місцевого
самоврядування на підставі яких були
видані державні акти взагалі не
заявлялися.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на вищенаведене апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1
статті 307, частиною 1 статті 309, частини 2
статті 314 та статтею 315 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 26
листопада 2013 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
Мисовської сільської ради Ленінського
району АР Крим, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
визнання незаконними та скасування
рішень виконавчого комітету
Мисовської сільської Ради №204 від
22.10.1999 року, рішення тридцять першої
сесії 4 скликання Мисовської сільської
ради Ленінського району АР Крим від 02
лютого 2006 року, державного акту на
право приватної власності на землю
серії І-КМ № 079845, виданий 10 січня 2000
року ОСОБА_8, державного акту про право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 532164, виданого 14.04.2006 року на ім.я
ОСОБА_6 та ЯБ № 532165, видані 14 квітня 2006
року на ім.я ОСОБА_7- відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Судді:

Т.І.Моісеєнко Г.В.Редько
Л.В.Романова