Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/391/14Головуючий у 1-й
інстанції Нестеренко Т.В.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Кочеткової
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просив стягнути з
відповідача на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 17.03.2008 року станом на 31.08.2013
року у розмірі 32 015,77 грн., яка
складається із: 8 525,10 грн. -
заборгованості за кредитом, 7 685,71 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 13 804,21 грн. -
заборгованості по комісії за
користуванням кредитом, а також
штрафів відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1500,75 грн. -
штраф (процентна складова), від сплати
якої у добровільному порядку
відповідач ухиляється.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року позов Банку задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" заборгованість за
кредитним договором № б/н від 17.03.2008
року у розмірі 32 015,77 грн. та судовий
збір у розмірі 320,16 грн.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, відповідач
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі
просила вказане рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи позов Банку виходив із
вимог ст. ст. 526, 530, 612, 1049 ЦК України і
зобов'язання ОСОБА_2, як позичальника за
кредитним договором № б/н від 17.03.2008
року, укладеного із ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, по сплаті заборгованості
станом на 31.08.2013 року на загальну суму 32
015,77 грн., від виконання якого остання
ухиляється у добровільному порядку.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, встановлено, що між Банком та
ОСОБА_2 укладений кредитний договір №
б/н від 17.03.2008 року, за яким остання, як
позичальник, отримала у Банку кредит 9
999,25 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом на
умовах і правилах надання банківських
послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, а відповідно до вимог ч.5 ст.261
ЦК за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Як вбачається із матеріалів справи,
17.03.2008 року при укладенні договору між
ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_2 остання
надала згоду, що заява разом із
запропонованими Банком умовами і
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою та Тарифами банку складає між
позичальником і Банком договір про
надання банківських послуг.

Відповідно до п. 9.12. умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна з сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Відповідно до п. 9.3 кредитного договору
він діє необмежений період часу.

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи справу, належним чином
врахував положення пунктів 9.3, 9.12.
кредитного договору та прийшов до
правильного висновку, що кредитний
договір було укладено на необмежений
період часу і він припиняється у разі
письмової заяви однієї із сторін.

Отже, сторони у письмовій формі
домовились про строк дії договору у
зазначений спосіб. В зв'язку з тим, що
жодна із сторін не інформувала іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгувався з березня
2009 року по теперішній час.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що позов
було подано до суду Банком з
додержанням строків позовної давності
та Банк має право в силу вимог ст. ст. 526,
530, 612, 1049 ЦК України і вимог кредитного
договору на стягнення з ОСОБА_2 , як
позичальника за кредитним договором №
б/н від 17.03.2008 року, заборгованості
станом на 31.08.2013 року на загальну суму 32
015,77 грн., яка складається із: 8 525,10 грн. -
заборгованості за кредитом, 7 685,71 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 13 804,21 грн. -
заборгованості по комісії за
користуванням кредитом, а також
штрафів відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1500,75 грн. -
штраф (процентна складова), від сплати
якої у добровільному порядку
відповідач ухиляється.

Оскільки, на час розгляду цієї справи
судом першої інстанції, останній
правильно виходив із презумпції
правовірності зазначеного вище
кредитного договору в силу ст. 204 ЦК
України, за змістом якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Так як встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 у цій справі чи окремо позову
про визнання недійсним зазначеного
кредитного договору з будь-яких
підстав не заявляла та на час вирішення
судом першої інстанції цієї справи
21.11.2013 року рішення суду про це були
відсутні.

Також встановлено, що зазначений
кредитний договір № № б/н від 17.03.2008
року укладений сторонами з додержанням
вимог до письмової форми правочину,
передбачених ст. 207 ЦК України.

Підстав для застосування положень ст.
551 ч.3 ЦК України до розрахованої Банком
вищезазначеної заборгованості у суду
першої інстанції не було, оскільки пеня
у розрахунку заборгованості взагалі
відсутня.

Стягнення комісії та штрафів
передбачено запропонованими Банком
умовами надання кредиту фізичним
особам, які разом із заявою
позичальника ОСОБА_2 складають
кредитний договір, на що позичальник
ОСОБА_2 надала згоду у своїй зазначеній
заяві при укладанні договору із ЗАТ КБ
"ПриватБанк", правонаступником якого є
позивач, та із якими вона була
ознайомлена і згодна, про що свідчить
її особистий підпис на цій заяві, якій
вона у суді не спростовувала (копія
а.с.7).

Запереченням відповідача проти позову
Банку у рішенні суду першої інстанції
надана критична оцінка.

Доводи відповідача - апелянта ОСОБА_2
про те, що вона не прийняла обов'язків
за вищезазначеним кредитним договором
із Банком, оскільки після підписання
кредитного договору із Банком вона під
впливом омани кредитні кошти та
платіжну картку передала третій особі
ОСОБА_5, не грунтуються на законі.

Оскільки, ОСОБА_2 мала право на
розпорядження кредитними коштами.
Відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, а також
порушення кримінального провадження №
0001233 від 22.08.2013 року за фактом
шахрайських дій відносно ОСОБА_2 не
впливають на коло обов'язків ОСОБА_2, як
позичальника за вищезазначеним
кредитним договором.

Підстав, передбачених ст. 201 ЦПК
України, для зупинення провадження у
даній цивільній справі на час її
розгляду судом першої інстанції не
було, так як кримінальне провадження №
0001233 від 22.08.2013 року, порушено за
фактом шахрайських дій, а не відносно
конкретної особи, та останнє не було на
час ухвалення рішення судом першої
інстанції предметом судового розгляду.

Також суд першої інстанції з
додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в
оскаржуємому рішенні правильно
вирішив питання про розподіл судових
витрат між сторонами у цій справіі.

Окрім цього, на час апеляційного
розгляду цієї справи у матеріалах
справи були відсутні будь-які докази:

- у спростування фактичних
обставин, встановлених судом першої
інстанції,

- та на підтвердження повної
(часткової) сплати ОСОБА_2 на користь
Банку після подачі останнім позову до
суду і до ухвалення рішення судом
першої інстанції в рахунок погашення
заборгованості 32 015,77 грн. за кредитним
договором № б/н від 17.03.2008 року станом
на 31.08.2013 року чи вирішення питання щодо
реструктуризації зазначеної
заборгованості сторонами у
позасудовому порядку шляхом укладання
будь-яких договорів.

Проте, укладання сторонами останніх
після ухвалення рішення судом першої
інстанції можливе та не може бути
підставою для скасування цього
рішення, а є лише питанням, яке
пов'язано із добровільним виконанням
останнього.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у
задоволенніїї апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі, остання не має права на
відшкодування за рахунок Банку судових
витрат, пов'язаних із розглядом справи
у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Кочеткова І.В.Гончар М.С.