Справа № 462/1500/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі
Волянському А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за заявою ОСОБА_1
(заінтересована особа приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_2) про
встановлення факту проживання однією
сім'єю,

встановив:

Заявниця звернулася до суду із заявою,
в якій просить встановити факт її
проживання з ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю з
грудня 2005 року по день смерті
останнього. Свою заяву мотивує тим, що
померлий був її хрещеним батьком та був
зареєстрований та проживав до дня
смерті у АДРЕСА_1. Після його смерті
залишилась спадщина: однокімнатна
квартира житловою площею 33,8 кв.м, кухні
7,6 кв.м, з комунальними вигодами. З часу
її хрещення і на протязі всього її
життя з хрещеним вони перебували в дуже
добрих стосунках. Оскільки у нього не
було своїх дітей, він завжди опікувався
нею та вважав донькою. Коли у 1992 році
ОСОБА_3 вийшов на пенсію, вони
зблизилися ще більше, оскільки за
станом здоров'я він потребував
допомоги. А у 2005 році на сімейній раді з
її батьками було вирішено, що її брат
залишиться при її батьках, а вона буде
жити разом з хрещеним батьком та
опікуватися ним, тим більше, що зі своїм
чоловіком вона не проживала вже з 1991
року. З 2005 року вона почала постійно
проживати з ОСОБА_3 у його квартирі,
називала його батьком, а він її донькою.
Всі сусіди поруч знали, що вона його
донька. Вони разом вели господарство,
утримували та ремонтували по потребі
квартиру. Пізніше хрещений захворів на
цукровий діабет, переніс інфаркт, тому
стан його здоров'я був незадовільний,
він потребував її допомоги. У 2006 р.
хрещений одружився з ОСОБА_4, яка стала
проживати з ними як член сім'ї, вона
також називала її донькою, бо своїх
дітей не мала. У вересні ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
дружина її хрещеного померла, вони
разом з ним поховали її. Ще у 2008 р. стан
здоров'я хрещеного погіршився
настільки, що йому було рекомендовано
встановити електрокардіостимулятор,
який вони разом придбали та який був
встановлений йому для забезпечення
серцевої діяльності. ОСОБА_3 вважав її
не тільки донькою, а вона його батьком
(особливо після смерті її батьків), але
і своєю спадкоємицею. У зв'язку з
наведеним, просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник
заявниці заяву підтримала, дала
пояснення аналогічні вищенаведеним,
просить заяву задовольнити.

Суд ухвалив розглядати справу без
участі заінтересованої особи, яка
будучи належним чином повідомлена про
час і місце проведення судового
засідання, у нього не з'явилася, проте
подала до суду письмові пояснення, в
яких повідомила про те, що заперечень
проти заяви не має та просить справу
розглядати без її участі.

Заслухавши пояснення представника
заявниці, свідка, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
заява підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Зі змісту п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» випливає, що до
спадкоємців четвертої черги належать
не лише жінка (чоловік), які проживали
однією сім'єю зі спадкодавцем без
шлюбу, таке право можуть мати також
інші особи, якщо вони спільно проживали
зі спадкодавцем, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха,
пасинки, падчерки, інші особи, які взяли
до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Судом встановлено, що з 15.07.2006 року
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
/а.с.7-9/. За життя ОСОБА_3 належала на
праві власності квартира АДРЕСА_1, що
була особистою власністю, останнього,
оскільки була придбана у 2002 році, тобто
до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4./а.с.5/

Як убачається з пояснення представник
заявниці ОСОБА_3 являвся хресним
батьком заявниця ОСОБА_1.

З грудня 2005 року заявниця проживала
однією сім'єю разом з подружжям ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, де вели
спільне господарство, проводили разом
оплату платежів за комунальні послуги
і ремонт зазначеної квартири /а.с.13,24/,
та мали один перед одним обов'язки,
зокрема заявниця оплачувала лікування
ОСОБА_3, якому у вересні 2008 року був
встановлений електрокардіостимулятор
/а.с.16/. Крім того, заявниця взяла на себе
всі витрати пов'язані з похованням
ОСОБА_3 та ОСОБА_4./а.с.17/. Заявниця на
даний час продовжує проживати у
зазначеній квартирі та оплачує за неї
всі комунальні послуги /а.с.25/.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_3, який не мав своїх дітей,
ставився до заявниці як до своєї
власної доньки.

Висновок суду про те, що заявниця
проживала однією сім'єю разом з ОСОБА_3
та його дружиною ґрунтується на
поясненні представника заявниці, акті
від 24.01.2014 року складеного ЛКП
«Центральне», зі змісту якого
вбачається, що ОСОБА_3 з 2005 року до дня
своєї смерті проживав у квартирі
АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_1
/а.с.12/, а також на поясненнях свідка
ОСОБА_7, яка у судовому засіданні
пояснила, що вона знає заявниці вже 20
років, остання проживала з 2005 року у
зазначеній квартирі з ОСОБА_3, вели
спільне господарство, останній за
життя представляв всім заявницю як
свою доньку.

Враховуючи наведене, суд, оцінивши
докази у їх сукупності, вважає, що заява
підлягає задоволенню, оскільки іншим
шляхом встановлення вищевказаного
факту є неможливим, а згідно зі законом
зазначений факт породжує юридичні
наслідки, які мають значення для прав
заявниці на отримання спадщини, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 60-62, 209, 212-215, 218, 256-259 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
однією сім'єю з грудня 2005 року по день
смерті останнього.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.