Справа № 440/1518/13
Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/783/547/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Мікуш Ю.Р.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2
та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 11 жовтня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Буського районного суду
Львівської області від 11 жовтня 2013 року
відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2
на дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції у Львівській області Воркуш
І.С. про визнання цих дій
неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що ухвала суду є незаконною та
необґрунтованою.

Апелянт стверджує, що у виконавчому
документі місце проживання боржника
зазначено: АДРЕСА_2, а виконавче
провадження було відкрито у м. Золочеві
Львівської області, і в постанові про
відкриття виконавчого провадження
зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1, що,
на думку апелянта, суперечить ч.1 ст.ст.
20, 25 Закону України «Про виконавче
провадження».

Апелянт зазначає, що суд не звернув
увагу на те, що виконавчим листом
передбачалось стягнення 953, 96 грн.
солідарно, однак, в постанові
державного виконавця йдеться про
стягнення лише з неї цієї суми.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та постановити
нову ухвалу про задоволення скарги.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
її представник - ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги підтримали.

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції у Львівській області Воркуш
І.С. в судове засідання не з'явилася,
хоча належним чином була повідомлена
про час та дату судового розгляду та
про причини неявки суд апеляційної
інстанції не повідомила, а тому колегія
суддів вважає за можливе розглядати
справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Матеріалами справи встановлено, що до
відділу виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції у Львівській області
стягувачем ОСОБА_5 був поданий на
виконання виконавчий лист № 2-2/2010,
виданий Буським районним судом
Львівської області 24.05.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на її користь 953 грн.
96 коп. Як вбачається із змісту заяви
(а.с.34). в ній стягувач вказав як місце
реєстрації боржника, так і його
фактичне місце проживання, місце
знаходження належного боржнику на
праві власності майна, а також його
ідентифікаційний код.

Постановою державного виконавця від
21.08.2013 року відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого документа і, як вбачається
із матеріалів справи, копія постанови
була надіслана боржнику як за місцем
реєстрації, так і за місцем його
фактичного проживання (а.с.38, 42,43).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження в Україні»,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання. Виконавчі дії
згідно зі ст.20 зазначеного Закону
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням
його майна.

Відмовляючи у задоволенні скарги
ОСОБА_2 про визнання дій державного
виконавця неправомірними та про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, районний суд
дійшов правильного висновку, що при
відкритті виконавчого провадження за
виконавчим листом про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 953 грн.96 коп.
та 54 грн.49 коп. витрат на проведення
виконавчих дій, державний виконавець
діяв відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження в
Україні», а відтак, відсутні правові
підстави для задоволення скарги.

Та обставина, що у виконавчому
документі відсутній ідентифікаційний
код боржника не могла бути підставою
для відмови у відкритті виконавчого
провадження, оскільки в матеріалах
справи такі дані були відсутніми, а
відтак, не могли бути зазначеними у
виконавчому листі, проте, у заяві про
прийняття виконавчого листа до
виконання стягувачем такий код
боржника був зазначений, а тому
державний виконавець, виходячи з
положень ч.1 п.1 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження в Україні» ,
вправі був відкрити виконавче
провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання ОСОБА_2 про
порушення державним виконавцем вимог
ст.20 Закону України «Про виконавче
провадження в Україні» щодо місця
виконання рішення з урахуванням її
місця реєстрації: с.Садове,
вул.Теплична, 26 Нижньогірського району
АРК, оскільки як вбачається із
поштового повідомлення про надіслання
державним виконавцем процесуального
документа боржнику за місцем її
реєстрації, такий повернувся
відправнику без вручення у зв'язку з
непроживанням боржника за вказаною
адресою, натомість відправлені
процесуальні документи на адресу
боржника за місцем її фактичного
проживання: АДРЕСА_1 - були нею отримані.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки не містять підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції при постановленні ухвали
норм матеріального чи процесуального
права, які б були підставою для
скасування оскарженої ухвали, а тому
колегія суддів доходить висновку, що
ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 14 травня 2013 року
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312,
п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 11 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Мельничук О.Я.

Мікуш Ю.Р.