Провадження № 2/431/7/2014 р.
Справа № 431/2276/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

26 лютого 2014 року Старобільський
районний суд Луганської області

у складі головуючого судді
Форощука О.В.,

при секретарі
Бахтин Н.І.,

відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Старобільську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1,
Відділу державної міграційної служби
України в Луганській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користуватися житлом та припинення
реєстрації,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Відділу
державної міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком та припинення реєстрації.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до
суду з уточненим позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, Відділу державної міграційної
служби України в Луганській області
про визнання осіб такими, що втратили
право користуватися житлом та
припинення реєстрації.

В обґрунтування уточненого
позову позивач посилається на те, що
згідно договору дарування від 14.03.1983
року йому було подаровано житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. В подарованому будинку по
АДРЕСА_1 він мешкав спочатку сам, а
потім зі своєю другою дружиною - ОСОБА_3
та сином ОСОБА_1. Приблизно 11-12
листопада 2012 року ОСОБА_3 разом з сином
ОСОБА_1 зібрали речі вдома за адресою:
АДРЕСА_1 разом з меблями та побутовою
технікою і виїхали з дому. Вони
переїхали жити до батька дружини за
адресою: АДРЕСА_2. Таким чином дружина
припинила шлюбні відносини. Пізніше, 15
січня 2013 року рішенням Старобільського
районного суду їх було розлучено. Таким
чином ОСОБА_3 перестала бути членом
його сім»ї та добровільно виселилась з
нього разом з повнолітнім сином ОСОБА_1.
Відповідачі з реєстраційного обліку не
знялися і не з'являються для зняття з
реєстрації до ВДМС, чим не дають йому
змоги користуватися в повній мірі його
майном - будинком, чим порушують його
майнові права. Він звернувся до відділу
громадянства та реєстрації фізичних
осіб Старобільського РВ ГУМВС з
проханням зняти з реєстрації
відповідачів, але йому в цьому було
відмовлено та роз'яснено, що вони
повинні особисто це зробити або це
зробить ВДМС за рішенням суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримала частково, так як відповідач
ОСОБА_3 добровільно знялася з
реєстраційного обліку. ОСОБА_1
перешкоджає позивачу в користуванні
майном, так як він приїжджає як до себе
додому, забирає свої речі. В цьому
будинку буде жити інша родина.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та пояснив, що він
добровільно будинку не залишав, на
момент розлучення батьків він був на
навчанні в м. Щастя. Коли він приїхав, то
в будинку були поміняні замки. Навіть
після розлучення батьків він намагався
жити в тому будинку з батьком. Він
вимушений був поїхати до матері. Також
він сплачував комунальні послуги.
Пояснив, що ніяких перешкод в
користуванні будинком він не чинить.
Частково реєстрація йому потрібна для
участі в виборах.

Представник відповідача - Відділу
державної міграційної служби України в
Луганській області в судове засідання
не з'явився, надав суду заяву, в якій
позовні вимоги визнав в повному обсязі
та просить суд розглянути справу без
його участі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи
суд вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 04 березня 1998 року,
ОСОБА_2 дійсно придбав будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії довідки,
наданої виконкомом Чмирівської
сільської ради, в с. Чмирівка
Старобільського району пройшло
перейменування вулиць, вулиця яка
значилась під назвою Садова значиться
під назвою Соснова.

Відповідно до довідки, наданої
депутатом Чмирівської сільської ради
Бєлоусовим В.Ф., ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1 з 15 жовтня 2012 року не
проживають.

Відповідно до довідки, виданої
Чмирівською сільскою радою, ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

З квитанцій за оплату
комунальних послуг вбачається, що
ОСОБА_1 здійснював оплату комунальних
послуг.

Ухвалою суду від 28.01.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим будинком в
якості житла, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_3
не чинити ОСОБА_2 перешкод в
користуванні житловим будинком, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання відділу Державної
міграційної служби України в
Луганській області зняти з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відповідно до ст.. 156 ЖК УРСР,
члени сім»ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі) що йому належить,
користуватися жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Син позивача ОСОБА_2 - відповідач
ОСОБА_1 беззаперечно є членом сім»ї
власника житлового будинку. Посилання
позивача в позовній заяві на ст..ст. 71,72
ЖК УРСР не може бути прийнято судом до
уваги, оскільки вищезазначені норми
регулюють право користування жилим
приміщенням в будинках державного та
громадського фонду, а позивач володіє
житловим будинком на праві приватної
власності.

Посилання позивача на порушення
його права у здійсненні права
користування житловим будинком не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки ні позивач, ні
відповідач не проживають в цьому
житловому будинку.

Тобто відповідач ОСОБА_1 має право
користуватися житловим будинком як
член сім»ї позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК
України, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене,
проаналізувавши в сукупності надані
докази, суд приходить до висновку, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували обставини, викладені
позивачем в позові, а саме: чим
відповідач здійснює перешкоди в
користуванні майном позивача, оскільки
згідно вищевказаної довідки
відповідач за даною адресою не
проживає.

Сторони та інші особи, які брали
участь у справі, мали рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

З урахуванням вищевикладеного,
суд в задоволенні позову відмовляє за
необґрунтованістю.

Керуючись ст.. 116, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60,
209, 212, 214-215, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, Відділу державної міграційної
служби України в Луганській області
про визнання осіб такими, що втратили
право користуватися житлом та
припинення реєстрації відмовити за
необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано в нарадчій кімнаті 03 березня
2014 року.

Суддя
О.В. Форощук