Номер провадження № 22-ц/785/1194/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Стакевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.10.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
Малиновська районна адміністрація
Одеської міської ради, КП ЖКС
«Хмельницький» про визнання
неправомірним рішення сумісного
засідання правління та профкому,
визнання ордеру недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
КП ЖКС «Хмельницький», територіальна
громада м. Одеси в особі Одеської
міської ради про визнання права
користування, виселення та вселення,-

встановила:

ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом до
суду (а. с. 3-4), який уточнив в ході
розгляду справии (а. с. 25-26, 147-149) та
просив визнати неправомірним рішення
сумісного засідання правління та
профкому ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» № 4 від 17.04.2007 року
стосовно надання кімнати АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним ордер №
ЖК серії 07854 від 19.04.2007 року на житлову
площу в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
виданий ЗАТ «Одеська фабрика технічних
тканин на ім'я ОСОБА_3

Свої позовні вимоги ОСОБА_4, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що будинок по
АДРЕСА_1 є гуртожитком та належить на
праві власності територіальній
громаді міста Одеси після процедури
банкрутства ЗАТ «ОФТТ». Позивач
посилався на ту обставину, що у
вищезазначеній кімнаті він мешкає з 2002
року, сплачує комунальні послуги,
підтримує кімнату у належному стані,
робив поточний ремонт у кімнаті, що
підтверджується поясненням свідків. На
момент звернення до суду, позивач
продовжує користування вищевказаною
кімнатою на підставі договору на
проживання в гуртожитку за
вищевказаною адресою, укладеного із КП
«ЖКС «Хмельницький» від 25.12.2008 року, та
зареєстрований за вказаною адресою. У
зв'язку з тим, що спільним рішенням
правління та профспілки ЗАТ «ОФТТ»
відповідачу був виданий ордер № ЖК
серії 07854 від 19.04.2007 року на право
користування кімнатою АДРЕСА_1,
позивач вважає його незаконним та
таким, що підлягає скасуванню з тих
підстав, що вказаний ордер був виданий
на вже зайняту позивачем кімнату.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з
вказаним зустрічним позовом (а. с. 63-65),
в якому просила визнати таким, що є
недійсним в зв'язку з тим, що ніколи не
видавався ОСОБА_4 ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» на підставі рішеня
профкому зазначеного ЗАТ від 26.01.2007
року ордер за № 16 серії ЖО 26.02.2007 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3, як
зазначено в рішенні суду та вбачається
з її зустрічного позову,
обгрунтовувала тим, що ОСОБА_4 не має
ніяких правових підстав для
користування вказаної кімнатою і,
окрім того, згідно рішення правління
ЗАТ «ОФТТ» від 17.04.2007 року (протокол № 4),
вона була передана в користування
робітниці ЗАТ «ОФТТ» ОСОБА_3 (склад
родини - 4 особи: ОСОБА_3, її чоловік
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3).
Оспорюваний нею ордер в дійсності
відповідачеві не міг бути виданий
взагалі, оскільки ОСОБА_4 не надав в
судовому засіданні суду оригінал
вищезазначеного ордеру, то слід
вважати, що останній відсутній. Ордер
датований часом, коли керівником ЗАТ
«ОФТТ» був не ОСОБА_8, а арбітражний
керуючий і, відповідно, профком не діяв
і прийняти рішення про надання в
користування спірного приміщення не
міг.

Як зазначено в рішенні суду, в суді
першої інстанції, представник
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради залишив
вирішення питання про задоволення
первісного позову на розсуд суду,
вважав, що в задоволенні зустрічного
позову повинно бути відмовлено.
Представник КП «ЖКС «Хмельницький»
вважав, що первинний позов підлягає
задоволенню, в задоволенні зустрічного
позову повинно бути відмовлено.
Представник територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради,
сповіщений належним чином, у судове
засідання не з'явився.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.10.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано
неправомірним рішення сумісного
засідання правління та профкому ЗАТ
«Одеська фабрика технічних тканин» № 4
від 17.04.2007 року, стосовно виділення
ОСОБА_3 кімнати АДРЕСА_1. Визнано
недійсним ордер № ЖК серії 07854 від
19.04.2007 року на житлову площу в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, виданий
ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин»
на ім'я ОСОБА_3. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.10.2013 року, в якій просить рішення
суду скасувати та постановити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні його позовних вимог і
задовольнити її зустрічний позов,
посилаючись на те, що вважає
оскаржуване рішення суду помилковим, а
також посилається на невідповідність
висновків суду матеріалам справи, на
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права.

Іншими учасниками процесу, рішення
суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, ОСОБА_4 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили,
клопотання про відкладення розгляду
справи від них на адресу суду не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню, з ухваленням
нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що після
проведення процедури банкрутства ЗАТ
«ОФТТ», право власності на житловий
будинок (гуртожиток), розташований за
адресою: АДРЕСА_1, в якому знаходиться
спірна квартира, належить
територіальній громаді міста Одеси.
Згідно рішення виконавчого комітету
Одеської міської ради № 528 від 20.05.2008
року, було затверджено акт
приймання-передачі з колективної до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси та прийнято на баланс
КП ЖКС «Хмельницький» гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що ОСОБА_4 був
зареєстрований у вказаному гуртожитку
за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року на
підставі клопотання Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради та розпорядження ЗАТ
«ОФТТ». При проведенні процедури
банкрутства ЗАТ «ОФТТ», вказані
документи було втрачено.

Згідно клопотання керівництва КП ЖКС
«Хмельницький», з позивачем було
укладено договір на проживання в
гуртожитках від 25.12.2008 року. З моменту
придбання кімнати, позивач постійно
мешкає за спірною адресою, сплачує всі
комунальні послуги, підтримує житло в
належному санітарно - технічному стані.
Боргу по сплаті комунальних послуг за
квартиру не має. Іншого житла не має.

Допитані у якості свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які є сусідами ОСОБА_4,
підтвердили у судовому засіданні, що
позивач дійсно постійно проживає за
адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року, регулярно та
в повному обсязі сплачує комунальні
послуги, несе усі необхідні витрати по
утриманню житла у належному стані,
приймає участь у здійсненні ремонтних
робіт, пов'язаних з благоустроєм місць
загального користування комунальної
квартири.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Рішення власника
кімнати - ЗАТ «ОФТТ» є обов'язковим при
переході права власності до іншої
юридичної особи після безкоштовної
передачі кімнати територіальній
громаді м. Одеси і остання в цьому
випадку не може скасувати рішення
правління ЗАТ «ОФТТ» відносно спірної
квартири.

Як вбачається з рішення правління ЗАТ
«ОФТТ» від 14.04.2007 року (протокол № 2)
кімната АДРЕСА_1, була безпідставно
виділена для проживання ОСОБА_3
(складом родини - 4 особи: вона, її
чоловік - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; донька
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2; син ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3), оскільки, вона не
перебувала на квартирному обліку і на
час надання їй кімнати АДРЕСА_1 не
перебувала в трудових відносинах з ЗАТ
«ОФТТ».

Суд першої інстанції не погодився з
твердженням ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 не
має права на користування спірною
кімнатою, оскільки відповідач не
працювала в ЗАТ «ОФТТ» з 2002 року. Крім
того, на підставі розпорядження
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради від 21.07.2004 року №
820/01-04 відповідачкою було отримано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 60,4
кв. м., житловою - 26,7 кв. м. Право
власності було зареєстровано у КП
«ОМБТІ та РОН» від 04.09.2004 року, № запису
2813 в книзі: 542пр-14.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач не потребує поліпшення
житлових умов та не мав законних
підстав для отримання ордеру № ЖК
серії 07854 від 19.04.2007 року на право
користування кімнатою АДРЕСА_1.

При прийнятті рішення від 14.04.2007 року
(протокол № 2), правлінням ЗАТ «ОФТТ»
також не було додержано ч. 2 ст. 58
Житлового кодексу УРСР, а саме - ордер
№ ЖК серії 07854 від 19.04.2007 року був
виданий на вже зайняту позивачем
кімнату, про що ОСОБА_3 знала, оскільки
вже тривалий час займає в даній
комунальній квартирі кімнату під №
НОМЕР_1. .

Згідно п. 26 «Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов»,
затверджені постановою Ради Міністрів
УРСР та Українською республіканською
радою професійних спілок від 11.12.1984
року, громадяни знімаються з
квартирного обліку у випадках
припинення трудових відносин з
підприємством, установою, організацією
особи, яка перебуває на обліку за
місцем роботи та у зв'язку з
поліпшенням житлових умов, внаслідок
яких відпали підстави для надання
іншого житлового приміщення.

Вирішуючи спір, суд також враховував,
що при вселенні у кімнату АДРЕСА_1
ОСОБА_4, права та інтереси родини ОСОБА_3
не були порушенні, оскільки ОСОБА_3 було
надано під реконструкцію квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 60,4 кв. м.,
житловою - 26,7 кв. м., а також той факт, що
вона не працювала на ЗАТ «ОФТТ» на
момент вселення позивача, тобто права
на звернення до суду із зустрічним
позовом в матеріальному сенсі у неї з
таких підстав не виникає.

Згідно довідки за формою № 1 від 09.07.2013
року ОСОБА_3 та її донька, ОСОБА_6,
зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_3,
житлова площа якої складає 20,6 кв. м.

Ствердження відповідача про те, що вона
потребує поліпшення житлових умов,
судом не взято до уваги, оскільки
відповідно до постанови виконкому
Одеської обласної ради народних
депутатів та президіума обласної ради
федерації профспілок від 16.01.1985 року №
52 (із змінами), розмір середньої
забезпеченості громадян житловою
площею складає у населених пунктах
області 8,5 кв. м. (17 кв. м. на двох осіб).

На протязі тривалого проживання ОСОБА_4
у спірній кімнаті АДРЕСА_1, а саме з 2002
року, йому а ні з боку попереднього
керівництва ЗАТ «ОФТТ», а ні з боку
теперішнього власника будинку -
територіальної громади м. Одеси, жодних
вимог щодо звільнення спірної кімнати,
пред'явлено не було.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову судом враховано, що на час
надання кімнати АДРЕСА_1 в користування
сім'ї власником цієї квартири було ЗАТ
«ОФТТ». За таких умов на цю кімнату не
розповсюджується положення ст. ст. 45, 48,
52, 64, 65 ЖК УРСР та «Правила обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов», на які посилається
відповідач в обґрунтування своїх
позивних вимог за зустрічним позовом,
оскільки ці статті ЖК України
регулюють правовідносини в будинках
державного і суспільного житлового
фонду. В цьому ж випадку, враховуючи
правовий статус будинку (право
колективної власності) право
відношення по користуванню зазначеною
кімнатою АДРЕСА_1 регулюються главою 6
ЖК України (користування житловими
приміщеннями в будинках приватного
житлового фонду).

Згідно положень ст. 156 п. 2 ЖК УРСР
вселення в кімнату АДРЕСА_1 повнолітніх
членів родини може мати місце
зазначене рішенням власника квартири
лише за згодою власника. Така згода
відносно поселення родини ОСОБА_3 в
спірній кімнаті правлінням ЗАТ «ОФТТ»
не надавалося. Крім того, ОСОБА_3 та її
члени родини були зареєстровані за
іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3.

Крім того, відповідно до п. 69 «Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов», затверджене
постановою Ради Міністрів УРСР та
Українською республіканською радою
професійних спілок від 11.12.1984 року,
ордер дійсний на протязі тридцяти днів.
При цьому, слід врахувати, що не
зайняття приміщення, вказаного в
ордері протягом вказаного строку,
припиняє дію ордеру, без можливості
визнання його недійсним у судовому
порядку. Слід при цьому зауважити, що
строк дії ордеру може бути подовжено за
наявністю поважних умов видавши його
виконкомом місцевої ради. Доказів, щодо
подовження строку дії ордеру
відповідачем надано не було.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ст. 58 ч.1 ЦПК України,
належними доказами є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Щодо знаходження родини ОСОБА_3 на
квартирному обліку по ЗАТ «ОФТТ», то
відповідачкою за первісним позовом
ОСОБА_3 не було надано суду жодних
доказів, підтверджуючих вказані
обставини.

Не перебуваючи в трудових відносинах з
ЗАТ «ОФТТ» (власником кімнати на той
час) і не будучи інвалідами внаслідок
трудового каліцтва, одержаного в
період праці на ЗАТ «ОФТТ» члени родини
ОСОБА_3 не мають правових підстав для
поліпшення своїх житлових умов за
рахунок ЗАТ «ОФТТ», оскільки ними була
отримано право власності на квартиру в
будинку по АДРЕСА_2, а наступне
поліпшення житлових умов родини ОСОБА_3
повинно здійснюватися у встановленому
порядку за рахунок держави.

Відповідно до ст. 42 ЖК Української РСР,
жилі приміщення надаються тільки
громадянам, які перебувають на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов,
крім випадків, передбачених нормами
зазначеного Житлового кодексу.

Згідно зі ст. ст. 47, 48 ЖК Української РСР,
жиле приміщення надається громадянам у
межах норм жилої площі (13,65 кв. м на одну
особу), але не менше розміру, який
визначається Кабінетом Міністрів
України і Федерацією професійних
спілок України. Відповідно до ст. 50 ЖК
Української РСР, житлове приміщення,
яке надається громадянам, має бути
благоустроєним стосовно до умов даного
населеного пункту, відповідати
встановленим санітарним і технічним
вимогам.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 58 Житлового
Кодексу Української РСР, ордер може
бути виданий лише на вільне житлове
приміщення.

Відповідно до ст. 59 Житлового Кодексу
Української РСР, ордер на жиле
приміщення може бути визнано недійсним
у судовому порядку у випадках подання
громадянами не відповідаючих
дійсності відомостей про потребу в
поліпшенні житлових умов, порушення
прав інших громадян або організацій на
зазначене в ордері жиле приміщення,
неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення, а також в інших випадках
порушення порядку і умов надання жилих
приміщень.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд взяв до
уваги, що позивач не має іншого житла,
постійно проживає за спірною адресою
та справно несе усі витрати по
утриманню квартири.

Крім того, стосовно позовних вимог
ОСОБА_3 щодо виселення ОСОБА_4 зі
спірної кімнати, то суд вважав, що такі
вимоги можуть бути пред'явлені до
наймача, лише власником житлового
приміщення, яким у даному випадку є
територіальна громада м. Одеси.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав, що зібрані по справі докази та
встановлені судом фактичні обставини
справи, дозволяють задовольнити позов
ОСОБА_4 в повному обсязі, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
повинно бути відмовлено.

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки суд першої
інстанції дійшов до таких висновків
неповно з'ясувавши обставини, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Так в судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи
і не заперечується сторонами, що за
спільним рішенням правління і профкому
ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин»
(а. с. 102, 159) ОСОБА_3 19.04.2007 року видано
ордер № ЖК серії 07854 на право зайняття
із сім'єю жилої площі в гуртожитку
АДРЕСА_1, розміром 18,7 кв. м. (а. с. 5, 37, 73),
який перебував у колективній власності
ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин»
(а. с. 12, 40, 75, 77).

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає зі
своєю сім'єю в кім. АДРЕСА_3 (а. с. 22, 45, 180)
та має у власності кв. АДРЕСА_2 (а. с. 14-18,
41-44, 179).

В кімнату гуртожитку АДРЕСА_1, в якій
проживає та зареєстрований ОСОБА_4, що
підтверджується матеріалами справи (а.
с. 9-11) та не заперечується сторонами,
ОСОБА_3 зі своєю сім'єю не вселялася та
не проживала і не проживає, що вона
підтвердила в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 129 ЖК України, на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
дану жилу площу.

Згідно з розділом ІІ Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, та
додатку до нього, ордер дійсний
протягом 30 днів, що вказано і в самому
спірному ордерові, виданому ОСОБА_3 (а.
с. 5, 37, 73).

За таких обставин, враховуючи, що
спірний ордер ОСОБА_3 видано 19.04.2007 року,
а ОСОБА_3 в кімнату АДРЕСА_1, на заняття
якої їй із сім'єю було видано спірний
ордер не вселилася, а проживає в іншій
кімнаті разом із сім'єю та має у
власності іншу квартиру, то спірний
ордер втратив свою чинність, а тому
відсутні підстави для визнання його
недійсним та задоволення позовних
вимог ОСОБА_4, в цій частині.

Також відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і, в
частині визнання неправомірним
рішення сумісного засідання правління
та профкому ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» № 4 від 17.04.2007 року
стосовно надання кімнати АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що гуртожиток, в
якому надавалася спірна кімната
ОСОБА_3, на час прийняття вказаного
рішення, перебував у колективній
власності ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин».

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном; власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Підстави з яких просить визнати
неправомірним вказане рішення ОСОБА_4
(а. с. 147-149), не є тими підставами
відповідно до яких власник може бути
обмежений у здійсненні права власності
(ст. ст. 319, 321 ЦК України).

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що спірна кімната
надавалася в установленому законом
порядку ОСОБА_4 до видачі ОСОБА_3 ордеру
на вказану кімнату. Такі докази не
представлено і суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також не підлягають задоволенню і
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
визнання недійсним в зв'язку з тим, що
ніколи не видавався ОСОБА_4 ЗАТ
«Одеська фабрика технічних тканин» на
підставі рішення профкому зазначеного
ЗАТ від 26.01.2007 року ордер за № 16 серії ЖО
26.02.2007 року.

Оскільки, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив,
що йому такий ордер не видавався і на
підставі нього він не вселявся у спірну
кімнату, що вбачається також із його
позовних заяв, відповідно до яких, він
обґрунтовував своє вселення в спірну
кімнату не на підставі ордеру, який
просить визнати недійсним ОСОБА_3, а на
інших підставах, що пояснював його
представник і в судовому засіданні в
суді першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду першої інстанції, та
підтверджується матеріалами справи (а.
с. 9-11, 13, 29-32, 171-174).

На те, що вказаний ордер не видавався
ОСОБА_4, ксерокопію якого надала ОСОБА_3,
вказує і сама ОСОБА_3 та
підтверджується матеріалами справи
(листом ГУ МВС України в Одеській
області від 26.05.2011 року на ім'я ОСОБА_3 а.
с. 56, 103, 167).

За таких обставин, відсутні підстави
для визнання недійсним ордеру, який не
видавався, з чим погодилися сторони та
на підставі якого ОСОБА_4 не вселявся у
спірну кімнату, враховуючи обставини,
якими ОСОБА_3 обґрунтовує зустрічні
позовні вимоги, що встановлено в
судовому засіданні та підтверджується
матеріалами справи, докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні та, враховуючи те, що
відповідно до розділу ІІ Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, та
додатку до нього, ордер дійсний
протягом 30 днів.

Тому, враховуючи позовні вимоги, які
заявлялися сторонами в установленому
законом порядку (а. с. 3-4, 25-26, 63-65, 147-149), на
підставі досліджених доказів, які
знаходяться в матеріалах справи,
судова колегія вважає відсутні правові
підстави для задоволення як первісних
так і зустрічних позовних вимог, а
права сторін, в разі їх порушення, при
наявності підстав, можуть бути
захищені в судовому порядку іншим
способом.

Таким чином, на підставі
наведеного та, враховуючи доводи
апеляційної скарги, судова колегія
частково погоджується з доводами
апеляційної скарги і вважає, що рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.10.2013 року необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_4 та відмовити
в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.10.2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи: Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
КП ЖКС «Хмельницький» про визнання
неправомірним рішення сумісного
засідання правління та профкому,
визнання ордеру недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради,
КП ЖКС «Хмельницький», територіальна
громада м. Одеси в особі Одеської
міської ради про визнання права
користування, виселення та вселення -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4
та відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А.
Станкевич