Провадження № 2/185/468/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

при секретарі судового засідання
Шелеповій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Павлограді у приміщені
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись
на те, що згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом позивачу на
праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1. У вказаному
будинку зареєстрована її сестра
ОСОБА_2, яка за зазначеною адресою не
проживає більше одного року. Тому
просить визнати відповідача такою, що
втратила право користування
зазначеним будинком.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав заяву про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримує, просить позов
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи за його відсутності
не надавав.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи і від якого
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених положень
закону та думки представника позивача,
який згідно наданої заяви не
заперечував проти заочного розгляду
справи, суд ухвалив провести заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає за
можливе задовольнити позовні вимоги з
огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1, що підтверджується
копією свідоцтва про право на спадщину
за заповітом та витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
/а.с.9-11/.

У житловому будинку за вказаною
адресою з 21.10.2004 року зареєстрована
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.22/.

Як вбачається з акту, складеного 05
грудня 2013 року комісією виконкому
Карабинівської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області, за адресою:
АДРЕСА_1, фактично ніхто не проживає
/а.с.18/.

Згідно довідки, виданої виконкомом
Карабинівської сільської ради
Павлоградського району, відповідач за
місцем реєстрації не проживає з 2011
року, а проживає і працює в м.
Дніпропетровську /а.с.30/.

Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК
України, довів за допомогою належних та
допустимих доказів, з урахуванням
положень ст. ст.57-59 ЦПК України,
зазначені обставини, того, що у будинку
за адресою: Дніпропетровська область,
Павлоградський район, с.Карабинівка,
вул.Осипенко, буд.25, відповідач не
проживає більше одного року, а лише
зареєстрована в ньому.

В зв'язку з тим, що відповідач
зареєстрована у спірному будинку,
позивач не має можливості реалізувати
своє право на розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
користування ним при його відсутності
без поважних причин понад один рік.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх оцінка вказують на наявність
підстав для визнання відповідача,
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням у будинку за
вищезазначеною адресою.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що
позивачем документально підтверджено
сплату судового збору у сумі 229 грн. 40
коп. та витрати на публікацію в пресі
оголошення про виклик відповідача у
сумі 150 грн., тому у відповідності до ч. 1
ст. 88 ЦПК України судові витрати
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - житловим будинком
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 379 (триста
сімдесят дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя
М.М. Перекопський