Справа №: 343/594/14-ц
Провадження №: 2/0343/341/14
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2014 року м. Долина
Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого судді -
з участю: секретаря судових
засідань - Павлюк Г.В.,
розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
надання дозволу на виготовлення
проїзних документів та надання дозволу
на виїзд за кордон без згоди батька,-
Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3, в якому просила надати їй
дозвіл на виготовлення проїзних
документів її дочці ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та на її вивіз за кордон
без згоди батька з червня по серпень
місяць 2014 року. Свої вимоги мотивує тим,
що між нею та відповідачем був
укладений шлюб, який 16 березня 2010 року
розірвано. Від цього шлюбу у них з
відповідачем народилась дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка залишилась проживати
разом з нею та перебуває на її
вихованні і повному утриманні. Вона
виховує доньку самостійно, матеріально
утримує та належним чином піклується
про її здоров'я, фізичний, духовний та
моральний розвиток. Відповідач жодних
коштів на утримання дочки не надає,
аліменти не сплачує. Влітку 2013 року
вона мала намір відвезти дочку в Італію
на відпочинок та оздоровлення, однак
відповідач категорично відмовився
надати дозвіл. Влітку 2014 року вона
знову планує відвезти дитину на
оздоровлення до Італії, оскільки
остання часто хворіє на гострі
респіраторні захворювання. Також, вона
має на меті розширити духовний та
моральний розвиток, кругозір дитини та
ознайомити її з культурою іншої
держави. Проте, її колишній чоловік
безпідставно не надає згоди на виїзд
дитини за межі України. При цьому
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову, він не наводить. Вважає, що
така позиція її колишнього чоловіка і
батька малолітньої ОСОБА_4 шкодить
інтересам дитини та не сприяє її
всебічному та гармонійному розвитку.
В судовому засіданні представник
позивачки підтримала позовні вимоги,
просила надати дозвіл на виготовлення
проїзних документів її дочці ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та на її вивіз в
Республіку Італію без згоди батька з
червня місяця по серпень місяць 2014
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про причини своєї неявки не
повідомив, хоч про час та місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно, у встановленому законом
порядку, що підтверджується
повідомленням про виклик до суду, яке
опубліковано в газеті «Галичина» № 53-54
(4806-4807) від 10.04.2014 року на сторінці № 18.
Дослідивши та оцінивши всі здобуті й
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд вважає, що справу
можна розглянути в порядку заочного
провадження і позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного:
У статті 18 Конвенції про права дитини,
ратифікованій постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991року,
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
Одним із питань, яке має вирішуватися
за взаємною згодою батьків дитини, є
реалізація права дитини на свободу
Відповідно до Протоколу № 4
Міжнародної Конвенції про захист права
і основних свобод людини 1950 року,
ратифікованої Законом України від
17.07.1997 року, кожна людина має право
залишати будь-яку країну включаючи
свою власну. Здійснення цих прав не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, які запроваджуються
згідно з законом і необхідні в
демократичному суспільстві в
інтересах національної або
громадської безпеки, з метою
підтримання громадського порядку,
запобігання злочинам, для захисту
здоров'я або моралі чи з метою захисту
прав і свобод інших людей.
Згідно ст. 51 Конституції України
турбота про дітей, їх виховання є
рівним правом і обов'язком батьків. Ця
конституційна норма конкретизується
главою 15 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України та
Конвенцією про права дитини, а
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
Згідно положень ст. 12 Закону України
"Про охорону дитинства" батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.
За вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.
Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" документами,
що надають право на виїзд з України і
в'їзд в Україну та посвідчують особу
громадянина України під час
перебування за її межами, є: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, проїзний документ дитини.
Оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.
Згідно п.п. 2 п. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків, у
разі пред'явлення рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.03.2010 року шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 16.03.2010
року, актовий запис № 37 (а.с. 8).
За час перебування в шлюбі у сторін
народилась дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 27.03.2009 року
В судовому засіданні встановлено,про
те,що малолітня ОСОБА_4 проживає з
позивачкою по справі і перебуває на її
Як вбачається з представлених
позивачкою документів, а саме: копії
трудового договору та довідки про
виплачену зарплату та інші доходи, вона
офіційно працевлаштована в Республіці
Згідно відповіді Долинської міської
дитячої лікарні № 3 від 26.02.2014 року
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом 2013-2014
років часто хворіла простудними
захворюваннями, а тому їй
рекомендовано противірусну
загальнозміцнюючу терапію та
оздоровлення на морі.
В судовому засіданні позивачкою
доведено, що виїзд дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон для відпочинку
та оздоровлення, відповідає її
інтересам, сприятиме розширенню її
кругозору, культурному, духовному
розвитку, покращенню її здоров'ю.
ОСОБА_2 має бажання та можливість
забезпечити виїзд дитини за кордон,
оскільки працює, матеріально
Таким чином, давши оцінку
вищезазначеним доказам, врахувавши
положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, яка встановлює обов'язок
приділяти першочергову увагу
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини, встановивши, що виїзд ОСОБА_4 в
Республіку Італія на оздоровлення та
відпочинок відповідають інтересам
дитини та не порушують прав батька, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими і такими, що
підлягають до задоволення.
На підставі наведеного, Конвенції про
права дитини, ратифікованій постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 року,
Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції
про захист права і основних свобод
людини 1950 року, ратифікованої Законом
України від 17.07.1997 року, ст. 51
Конституції України, глави 15 Сімейного
кодексу України, ст. 313 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12 Закону
України "Про охорону дитинства", ст.ст. 2,
4 Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 226, 228
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -
Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на
тимчасовий виїзд до Республіки Італії
її малолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди і супроводу
батька ОСОБА_3 на період з червня 2014
року по серпень 2014 року.
Надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення
документів на виїзд до Республіки
Італії малолітньої дочки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріальної згоди
Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя