Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/285/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Кривохижі В.І., Карпенка О.Л.

за участю
секретаря - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
відділу Державного агентства
земельних ресурсів України у
Маловисківському районі, Хмелівської
сільської ради, державного нотаріуса
Маловисківської державної
нотаріальної контори, Маловисківської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області про визнання
недійсними рішення Маловисківської
районної державної адміністрації від
03.04.1996 року №148-р, сертифікату на право
на земельну частку (пай) серії РН № 396083
від 16.10.2000 року, рішення Хмелівської
сільської рада від 23.12.1999 року №49,
державного акту на право власності на
земельну ділянку КР МВ № 2326 від 15.12.2000
року, свідоцтва про право на спадщину
від 02.08.2012 року, розпорядження
Маловисківської районної державної
адміністрації від 20.08.2012 року № 707-р,
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку ЯК № 427022
на ім'я ОСОБА_3, покладення обов'язку на
відділ Держземагенства у
Маловисківському районі
Кіровоградської області скасувати
державну реєстрацію про право
власності на земельну ділянку, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року і

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
недійсними рішення голови
Маловсківської районної державної
адміністрації від 03.04.1996 року №148-р,
сертифікат на право на земельну частку
(пай) серії РН 3 396083 від 16.10.2000 року,
державний акт на право власності на
земельну ділянку КР МВ № 2326 від 15.12.2000
року, свідоцтво про право на спадщину
від 02.08.2012 року, розпорядження голови
Маловисківської районної державної
адміністрації від 20.08.2012 року № 707-р,
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку ЯК № 427022
на ім'я ОСОБА_3, зобов'язано відділ
Держземагенства скасувати державну
реєстрацію про право власності на
земельну ділянку ЯК № 427022 на ім'я
ОСОБА_3 В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду і ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що ухвалене рішення не відповідає
вимогам закону, зокрема, суд не
урахував, що нотаріуси не можуть бути
відповідачами у справах про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, суд не мав правових підстав
зобов'язувати відділ Держземагенства
скасовувати державну реєстрацію права
власності на землю, оскільки такі
повноваження з 2013 року надані
Реєстраційній службі Мінюсту України,
суд не повинен був визнавати недійсним
сертифікат на право на земельну частку
(пай) на підставі якого вже видано
державний акт про право приватної
власності на землю і який втратив
чинність. Крім того, суд не звернув
увагу на те, що позов ОСОБА_2 пред'явлено
за межами її цивільної правоздатності,
а тому він не підлягав розгляду.

Про час і місце розгляду справи
представники відділу Державного
агентства земельних ресурсів України у
Маловисківському районі,
Маловисківської районної державної
адміністрації Кіровоградської
області, державний нотаріус
Маловисківської державної
нотаріальної контори повідомлені у
встановленому статтею 76 ЦПК України
порядку, в судове засідання не
з'явилися. Враховуючи положення ч.2 ст.305
ЦПК України, згідно з якою неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи, колегія суддів вирішила
розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
Хмелівського сільського голови Комахи
В.А., які підтримали доводи скарги,
заперечення ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно ч.3 ст. 152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

В постанові Верховного суду
України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13
сформульована обов'язкова для всіх
судів України правова позиція:
"Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку".

Відповідно до п.п. 1, 2 Указу
Президента України від 08 серпня 1995
року, №720/95 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям»
паювання земель передбачає визначення
розміру земельної частки (паю) у
колективній власності на землю кожного
члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай)
мають члени коллективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю. Розмір земельної
частки (паю) визначається в умовних
кадастрових гектарах.

Згідно п. 9, 16, 17 Перехідних
положень ЗК України громадяни -
власники земельних часток (паїв) можуть
виділяти земельної ділянки в натурі (на
місцевості) єдиним масивом. Громадянам
- власникам земельних часток (паїв) за
їх бажанням виділяються в натурі (на
місцевості) земельні ділянки з видачею
державних актів на право власності на
землю. Сертифікати на право власності
на земельну частку (пай), отримані
громадянами, вважаються
правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Відповідно до змісту ст. 118 ЗК
України рішення органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок являється підставою
для набуття особою права власності на
земельну ділянку з отриманням
державного акту на право власності на
землю.

За правилами ч.1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцю на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ч.1ст.1218 ЦК України).

Тобто, саме по собі не одержання
членом КСП за життя сертифікату на
право на земельну частку (пай) не є
підставою для висновку про відсутність
у нього права на земельну частку (пай). В
разі смерті члена КСП, що набув права на
земельну частку (пай) з дня видачі КСП
державного акта на право колективної
власності на землю, успадкування права
на земельний пай здійснюється за
загальними правилами про спадкування.

Матеріали справи містять
відомості, що державний акт на право
колективної власності на землю серії
КР 02МВ від 05.08.1994 року було видано КСП
«Хмелівське» 25 серпня 1994 року,
відповідно до рішення Маловисківської
районної ради народних депутатів № 154
від 30.12.1993 року, за життя члена цього
господарства ОСОБА_7, і в суді цей факт
сторонами визнано. (а.с.87)

На підставі рішення
Маловисківської райдержадміністрації
від 03 квітня 1996 року № 148-р. на ім'я
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, було
видано сертифікат на право на земельну
частку (пай) розміром 4,80 га. в умовних
кадастрових гектарах, серії РН № 396083
від 16.10.2000 року. (а.с.21)

Згадане право на земельну частку
(пай) було успадковане після ОСОБА_7
його сином ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину від 02
серпня 2012 року.(а.с.22)

Розпорядженням
Маловисківської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
№ 707-р від 20 серпня 2012 року, винесеного
на підставі зазначеного сертифіката,
ОСОБА_3 було передано у приватну
власність земельну ділянку за НОМЕР_1,
площею 4,40 га., що розташована на
території Хмелівської сільської ради
та видано державний акт на право
приватної власності на землю від 15
жовтня 2012 року, серії ЯК № 427022.(а.с. 8,42)

При цьому, ця земельна
ділянка вже була раніше переданою у
приватну власність, згідно державного
акта на право приватної власності на
землю серії IV -КР, № 016436 від 19 серпня 2002
року, ОСОБА_8 (після зміни прізвища -
ОСОБА_8.).(а.с.6)

Таким чином, установлено, що
державні акти на право державної
власності на землю на одну і ту ж саму
земельну ділянку за НОМЕР_1, площею 4,40
га., що розташована на території
Хмелівської сільської ради, було
видано двом особам - ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Із зазначених позивачем предмета
та підстав позову убачається, що
предметом спору є визнання недійсними
сертифіката на право на земельну
частку (пай), державних актів на право
приватної власності на землю та рішень
на підставі яких вони видані, а
підставою -обставини правомірності цих
рішень та правовстановлюючих
документів.

Зокрема, в обґрунтування позову
позивач послалася на те, що батько
відповідача ОСОБА_7 не міг набути
права на земельну частку (пай), оскільки
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після набуття
чинності Указу Президента України «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, а
тому розпорядження голови
Маловисківської районної державної
адміністрації від 03.04.1996 року № 148-р та
виданий згідно нього сертифікат серії
РН № 396083 від 16 жовтня 2000 року на ім'я
ОСОБА_7, рішення Хмелівської сільської
рада від 23.12.1999 року №49 та виданий
згідно нього державний акт на земельну
ділянку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 - КР МВ
№2326 від 15.12.2000 року, свідоцтво про право
на спадщину, яким оформлено право
ОСОБА_3 на згаданий сертифікат,
розпорядження Маловисківської
районної державної адміністрації від
20.08.2012 року №707-р та виданий згідно
нього державний акт на земельну
ділянку НОМЕР_1 - ЯК №427022 на ім'я ОСОБА_3
мають бути визнаними недійсними.

Суд згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі і не
уповноважений самостійно змінювати
підстави позову.

Вирішуючи спір, суд виходив з того,
що виділення земельної ділянки
відповідачу ОСОБА_3 у справі здійснено
з порушенням вимог законодавства і
прав позивача, а саме: - спадкодавець
ОСОБА_7 помер, а тому не міг звернутися
з заявою про отримання сертифікату на
право на земельну частку (пай); - він не
був включений до списку громадян
членів КСП «Хмелівське», який додано до
державного акту на право колективної
власності на землю у зв'язку з чим:
рішення голови Маловисківської
райдержадміністрації від 03.04.1996 р. № 148 -
на підставі якого ОСОБА_7 було видано
сертифікат на право на земельну частку
(пай) серії РН № 396083, зазначений
сертифікат, свідоцтво про прийняття
спадщини ОСОБА_3, до якої входить право
на цю земельну частку (пай),
розпорядження голови
райдержадміністрації від 20.08.2012 року №
707-р про передачу ОСОБА_3 у власність
земельної ділянки НОМЕР_1 згідно
зазначеного сертифіката та виданий
йому державний акт на право приватної
власності на землю мають бути
визнаними недійсними, а державна
реєстрація право власності на землю
скасованою.

Проте погодитися з такими
висновками не можна, оскільки суд в
порушення принципу диспозитивності
вийшов за межі позову і не звернув
уваги на те, що позивач не посилався як
на підставу позову факт включення чи
не включення ОСОБА_7 до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю, а
пов'язував незаконність видачі
сертифіката лише з настанням його
смерті до набрання чинності Указу
Президента України від 08.08.1995 року №
720/95.

Крім того, згідно п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», член колективного
сільськогосподарського підприємства,
включений до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю, набуває права на
земельну частку (пай) з дня видачі цього
акта, і в разі його смерті успадкування
права на земельний пай здійснюється
нормами ЦК України, у тому числі й у
випадку, коли з різних причин ця особа
не отримала сертифікат на право на
земельну частку (пай), тому ОСОБА_7, як
член КСП, є особою яка набула право на
земельну частку (пай) з дня видачі КСП
державного акта на право колективної
власності на землю незалежно від дати
оформлення сертифікату.

Також, суд не урахував, що згідно
п. 17 Перехідних положень ЗК України
сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю, а відповідачу
ОСОБА_3 на час звернення до суду вже
було видано державний акт на право
власності на землю, тому визнавати
такий сертифікат недійсним не треба.

Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11,
15 ЦК України цивільні права і обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Тому, можна зробити висновок, що
оскільки сертифікат на право на
земельну частку (пай) серії РН № 396083 на
ім'я ОСОБА_7 визначає право на земельну
частку (пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності КСП
«Хмелівське» розміром 4,80 в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості), то він ніяким чином не
порушує право позивача на одержання
земельної ділянки в натурі.

При цьому суд апеляційної
інстанції вважає, що чинним земельним
законодавством не передбачено
передача однієї і тієї ж самої
земельної ділянки різним особам без
скасування попередніх рішень, на
підставі яких вона була передана, тому
право ОСОБА_2 на земельну ділянку було
порушено саме тим, що у власність
ОСОБА_3 було передано земельну ділянку
за НОМЕР_1, яка у 2002 році вже була
переданою у власність позивача.

Однак, в заявленому позові не
було зазначено на обґрунтування
матеріально-правової вимоги обставину
порушення Маловисківською районною
державною адміністрацією
встановленого законом порядку
передачі земельних ділянок у приватну
власність.

Отже, у суду першої інстанції не
було законних підстав визнавати
недійсними сертифікат на право на
земельну частку (пай) та рішення
Маловисківської райдержадміністрації
на підставі якого було видано,
свідоцтво про право на спадщину,
розпорядження зазначеної державної
адміністрації та отриманий згідно
нього ОСОБА_3 державний акт про право
власності на земельну ділянку за
НОМЕР_1.

Вирішуючи вимогу щодо
скасування державної реєстрації
речових прав на земельну ділянку, суд
не звернув уваги, що з набранням
чинності 01 січня 2013 року Законів
України «Про Державний земельний
кадастр» та «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» питання державної
реєстрації права на землю належить до
компетенції Міністерства юстиції
України та Державної реєстраційної
служби України, а не до відома
Державного земельного агентства
України.

Визнавши недійсним державний
акт КР МВ № 2326 від 15.12.2000 року, виданий
на ім'я ОСОБА_7, на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 4,40 га.,
що розташована на території
Хмелівської сільської ради суд, в
порушення ст.214 ЦПК України, взагалі не
мотивував прийняте ним в цій частині
вимог рішення.

Натомість, суд апеляційної
інстанції вважає, що зазначений
державний акт не можна вважати
правовстановлюючим документом,
оскільки він в порушення п.2.11, чинної на
час його видачі, "Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю...",
затвердженої наказом Державного
Комітету України по земельних
ресурсах 04.05.1999 року N 43, не підписаний
Хмелівським сільським головою та не
скріплений відповідною гербовою
печаткою, а тому відсутні правові
підстави для визнання його недійсним.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з підстав
передбачених п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
в частині визнання недійсними рішення
Маловсківської районної адміністрації
від 03.04.1996 року №148-р, сертифікату на
право на земельну частку (пай) серії РН
№ 396083 від 16.10.2000 року, державного акту
на право власності на земельну ділянку
КР МВ № 2326 на ім'я ОСОБА_7 від 15.12.2000 року,
свідоцтва про право на спадщину від
02.08.2012 року, розпорядження
Маловисківської районної державної
адміністрації від 20.08.2012 року №707-р,
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку ЯК №427022
на ім'я ОСОБА_3 від 15.10.2012 року,
покладення обов'язку на відділ
Держземагенства скасувати державну
реєстрацію про право власності на
земельну ділянку з ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні зазначених вимог.

Рішення в частині вирішення
вимоги про скасування рішення
Хмелівської сільської рада від 23.12.1999
року №49 слід залишити без змін,
оскільки, як правильно зазначив суд,
воно не порушує прав позивача на
належну їй земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2013 року
скасувати в частині визнання
недійсними рішення Маловисківської
районної державної адміністрації від
03.04.1996 року №148-р, сертифікату на право
на земельну частку (пай) серії РН № 396083
від 16.10.2000 року, державного акту на
право власності на земельну ділянку КР
МВ №2326 від 15.12.2000 року, свідоцтва про
право на спадщину від 02.08.2012 року,
розпорядження Маловисківської
районної державної адміністрації від
20.08.2012 року №707-р, державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку ЯК №427022 на ім'я ОСОБА_3 від
15.10.2012 року, покладення обов'язку на
відділ Держземагенства скасувати
державну реєстрацію про право
власності на земельну ділянку та
ухвалити в цій частині нове рішення
яким у задоволенні зазначених вимог
відмовити.

В частині вирішення вимоги
про скасування рішення Хмелівської
сільської ради № 49 від 23.12.1999 року
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: