Справа № 192/625/14
Провадження № 2/192/301/14
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви

про забезпечення позову

16 квітня 2014 року суддя Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області Омелюх В.М., розглянувши заяву
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в загальній сумі 67284 гривні 84 копійки
станом на 05 лютого 2014 року.

У поданій до суду разом з позовною
заявою заяві про забезпечення позову
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить в межах
суми заборгованості за кредитом в
розмірі 67284 гривні 84 копійки вжити
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме й нерухоме майно, які належать
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1),
посилаючись на те, що відповідач, щоб не
задовольняти вимоги кредитора по
виконанню зобов'язань за кредитним
договором може в будь-який момент
передати третім особам право власності
на належне йому майно та кошти,
переховувати його від банку й
державної виконавчої служби, а також
проводити інші операції з майном та
коштами для позбавлення банку
можливості задовольнити свої вимоги за
рахунок належного відповідачеві майна,
а також обмежити відповідача у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань, вживши заходів
адміністрації Державної прикордонної
служби щодо тимчасового затримання та
вилучення у відповідача
паспортів/проїзних документів,
звернувши ухвалу суду про забезпечення
позову до термінового виконання.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а відповідно до
п.2 ч.2 ст. 151 ЦПК України, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№DN1RR від 31 березня 2011 року станом
на 05 лютого 2014 року в розмірі 67284 гривні
84 копійки, з яких 57894 гривні 67 копійок
становить пеня, а заборгованість по
кредиту складає лише 8672 гривні 52
копійки. Заява про забезпечення даного
позову не обґрунтована відповідно до
вимог ст.151 ЦПК України, оскільки крім
посилання на розмір позовних вимог не
зазначені будь-які докази щодо того, що
відповідачеві у даній справі належить
на праві власності будь-яке майно та
грошові кошти, в тому числі і за
зазначено в заяві про забезпечення
позову адресою, як не надано і
будь-яких доказів вартості майна, щодо
якого прохають застосувати
забезпечення позову в межах суми
заборгованості за кредитним договором,
що перешкоджає перевірити
співмірність вартості майна, щодо
якого прохають застосувати
забезпечення позову, розміру позовних
вимог.

З урахуванням зазначеного та посилання
позивача тільки на те, що існує ризик
продажу майна не дає суду підстав для
вжиття заходів забезпечення позову, в
тому числі шляхом накладення арешту на
майно, тим самим безпідставно
позбавити власника права користування
та розпорядження цим майном до
вирішення по суті цивільно-правового
спору. Крім цього, є безпідставними і
вимоги позивача щодо обмеження
відповідача у праві виїзду за межі
України, оскільки відсутні будь-які
об'єктивні підстави вважати, що
відповідач умисно ухиляється від
виконання зобов'язань за кредитним
договором та має такі наміри з метою
ухилення від виконання зобов'язань
перед позивачем виїхати з України.

З урахуванням викладеного, приходжу до
висновку, що заява позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту та заборони відчуження майна,
до розгляду позову по суті є
необґрунтованою на законі, а
необхідність забезпечення позову не
вмотивована, в зв'язку з чим в
задоволенні заяви про забезпечення
позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153 України,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" про забезпечення
позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя