Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
приватний нотаріус Броварського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить визнати заповіт,
посвідчений 12.05.2010 року приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу Київської
області, укладений від імені ОСОБА_5 на
ім'я ОСОБА_2 недійсним, посилаючись на
те, що при його підписанні ОСОБА_5 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла вільно керувати ними, оскільки
знаходилася в безпорадному стані.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував з посиланням на те,
що вимоги позивача не ґрунтуються на
належних доказах, просили в
задоволенні позову відмовити.

В судове засідання третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
не з'явилася, повідомлялася належним
чином, про причини неявки суд не
повідомила.

Третя особа: приватний нотаріус
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, надала до суду пояснення,
відповідно до яких просила відмовити в
задоволенні позову з огляду на
відсутність порушень закону, яке
регламентує порядок вчинення
нотаріальних дій.

Суд, вислухавши пояснення сторін та ї
представників, допитавши в судовому
засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали
справи та зібрані по справі докази,
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка
являється матір'ю позивача та
відповідача.

В строки, визначені законом позивач
звернулася до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 з заявою про прийняття
спадщини, де їй стало відомо, що померла
12.03.2010 року склала заповіт на ім'я
ОСОБА_2 (а.с. 52)

Відповідач в свою чергу 06.11.2012 року
подала до нотаріальної контори також
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5 (а.с. 53)

В ході розгляду справи встановлено, що
заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_2 за реєстраційним номером 572
посвідчував приватний нотаріус
Броварського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4, 12.03.2010
року.

Заповіт було посвідчено відповідно до
вимог ст. 1248 ЦК України.

На бажання спадкодавця заповіт був
посвідчений у приміщенні державної
нотаріальної контори у присутності
двох свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_10
Відповідно до зазначеного заповіту
ОСОБА_5 заповіла усе своє майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося, а також все те, що буде їй
належати на день її смерті і на що вона
буде мати право ОСОБА_2

Підтримуючи в судовому засіданні свої
позовні вимоги, позивач пояснила, що
після смерті її матері ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою була
відкрита спадкова справа, після якої
позивачу стало відомо, що перед смертю,
її мати підписала заповіт на ім'я
сестри ОСОБА_2, до складу спадщини якої
входить 1/3 частина житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_2, та ? частини
квартири АДРЕСА_1. Перед смертю її мати
проживала в своєму будинку АДРЕСА_2. Ще
за час життя мати дуже часто хворіла та
потребувала сторонньої допомоги, а
відповідач, з її слів, зловживала
алкогольними напоями та не доглядала
за матір'ю, хоча проживала з нею.
Позивач зазначила, що вона часто їздила
до матері, надавала всіляку допомогу,
піклувалася та доглядала за нею. Мати
не мала жодного наміру складати
заповіт на відповідача, оскільки було
раніше обумовлено, що після смерті все
її майно буде поділено порівну між нею
та сестрою, а тому факт складання
заповіту на користь відповідача
викликало чимало сумнівів та обурення
з її боку, оскільки мати часто
скаржилася на ОСОБА_2 і тому вона
вважає, що її сестра, відповідач по
справі, скористалася станом здоров'я
матері та умовила скласти заповіт на
свою користь.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні, спростовуючи
вимоги позивача пояснили, що
відповідач разом із матір'ю та батьком
проживали в смт. Калита. Після смерті
батька вона залишилася з матір'ю,
піклувалася про неї, доглядала. В цей
час її сестра, позивач по справі ОСОБА_1
життям матері не цікавилася взагалі,
мала складні стосунки навіть зі своїм
сином ОСОБА_7, який втік від матері та
проживав у покійної бабусі разом з нею.
Вони з покійною матір'ю доглядали цього
хлопця, годували його, а ОСОБА_1 навіть
не знала, на той період часу, де
проживає її син. Одного разу вона
приїхала до них, побила матір, про що
свідчить долучена до матеріалів справи
фотографія та з того часу до них більше
не приїздила до самих похорон матері,
де знову між ними відбувся конфлікт.
Зважаючи на таке ставлення до себе з
боку ОСОБА_1, їхня мати вирішила
відписати все належне їй майно на її
користь, позбавивши ОСОБА_1 права на
спадщину.

Мати ніколи не страждала ніяким
хронічними захворюваннями психіки,
розуміла значення своїх дій та розумно
керувала ними. Вона сама запропонувала
своїй сусідці ОСОБА_6 та ОСОБА_9 поїхати
разом з нею до нотаріуса, для того щоб
при них посвідчити своє волевиявлення
при складанні заповіту на користь
ОСОБА_2

Позивач в судовому засіданні також
зазначила, що її мати не могла написати
заповіт, оскільки була повністю сліпою
та глухою, а тому не могла підписати
заповіт на вкрай невигідних для себе
умов.

Відповідач пояснила, що її мати дійсно
за своїм віком мала недоліки зору,
проте не була сліпою, оскільки
спілкувалася з сусідами та не
потребувала сторонньої допомоги, добре
чула та не була глухою.

На клопотання позивача, судом було
направлено запит до Козелецької
центральної районної лікарні, яка не
підтвердила в діагнозі покійної ОСОБА_5
ті хвороби, на які посилається позивач.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підтвердили, що за час
життя ОСОБА_5 проживала разом із
відповідачем, яка постійно доглядала
за нею, піклувалася, позивач багато
років не приїжджала до них в гості.
Після смерті ОСОБА_5 відповідач
здійснювала за власні кошти поховання
останньої.

Свідок ОСОБА_7, син позивача,
підтвердив, що він деякий час не
проживав з матір'ю через конфлікти з
нею, а мешкав в цей час у своєї бабусі
ОСОБА_5 та тітки ОСОБА_2, його мати
навіть не знала де він проживає, вона
ніколи не опікувалася своєю матір'ю та
не знала який у неї стан здоров'я.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що матір'ю
опікувалася її дочка ОСОБА_2, а сама
покійна їй розповідала, що зробила
заповіт на користь однієї дочки ОСОБА_2

Таким чином в судовому засіданні
наведеними доказами спростовані
вимоги позивача щодо визнання заповіту
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї
смерті.

У статті 1247 ЦК України передбачені
загальні вимоги до форми заповіту. А
саме, заповіт складається у письмовій
формі, із зазначенням часу та місця
його складання; має бути особисто
підписаний заповідачем; має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
службовими особами зазначеними у
статтях 1251-1252 ЦК України.

У відповідності до ст.1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання заповіту недійсним позивач
ставить під сумнів обсяг цивільної
дієздатності заповідача. Проте,
відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7 за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК України) Проте, сторони
клопотання про її призначення не
заявляли.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що спірний заповіт
повністю відповідає вимогам діючого
законодавства. позивачем не надано
суду доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦК
України, на підтвердження того, що
ОСОБА_5 на момент укладення заповіту
не розуміла значення своїх дій та не
могла ними керувати, як і не надано
доказів на підтвердження того, що було
відсутнє вільне волевиявлення
учасника правочину та що воно
суперечило б її волі на час укладення
заповіту.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.1233, 1234, 1247, 1251-1252 ЦК України, ст.ст. 10,11,
15, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, приватний нотаріус
Броварського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: