Справа №
У Х В А Л А

12 березня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого-судді
Соколової Н.О.

при секретарі
Марченко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
заяви представника
відповідача-позивача ОСОБА_1 про
ухвалення додаткового рішення по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа : Охтирський міськрайонний
сектор управління державної
міграційної служби в Сумській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житлом, усунення
перешкод по володінню, користуванню,
розпорядженню об'єктом права приватної
власності та зняття з паспортної
реєстрації та за зустрічним позовом
ОСОБА_3, яка діє самостійно та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування Охтирської міської ради про
захист права на житло шляхом вселення,
визначення порядку користування
квартирою, визначення місця проживання
дитини,

встановив:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 30.12.2013 року по
цивільній справі № 583/3745/13-ц № пров.
2/583/1224/13 відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2, позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково.

11.02.2014 року до суду надійшла заява від
представника відповідача - позивача
про ухвалення додаткового рішення в
зв'язку з тим, що у справі є судові
витрати на правову допомогу в сумі 3000
грн.

Позивач, відповідач та треті особи,
будучи належним чином сповіщеними про
розгляд справи, до суду не прибули, про
причини неявки не повідомили, а тому
суд визнав за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

Відповідно до ст.ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
питання, зокрема, про розподіл між
сторонами судових витрат. У разі, якщо
це питання не було вирішене судом, то
відповідно до ст. 220 ЦПК суд, що ухвалив
рішення, може за заявою осіб, які беруть
участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
зокрема, якщо судом не вирішено питання
про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що при
поданні позовної заяви ОСОБА_3 сплатила
судовий збір за подання трьох
немайнових вимог по 114,70 грн. за кожну
(а.с. 18-20).

Оскільки судом було задоволено лише
одну позовну вимогу, то судовим
рішенням було стягнуто на користь
ОСОБА_3 з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в сумі 114,70
грн. у відповідності до ст. 88 ЦПК
України.

Таким чином при ухваленні рішення
судом було розподілено між сторонами
судові витрати.

У заяві про ухвалення додаткового
рішення представник
відповідіча-позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1
просив стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати за надання правової допомоги, в
розмірі 3000 грн. До заяви додав: договір
про надання правової допомоги від
20.10.2013 р., розрахункову квитанцію від
21.10.2013 р., акт виконаних робіт за
договором про надання правової
допомоги.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 212 ЦПК України передбачається,
що суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, 1. Рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. 2. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. 3. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту названих норм права
вбачається, що як рішення суду, так і
додаткове рішення суду ухвалюється на
підставі доказів, наявних у справі на
час розгляду справи по суті з
ухваленням судового рішення.

В той же час вбачається, що на час
постановлення судом рішення від 30.12.2013
року, ОСОБА_3 не було представлено суду
доказів про понесені нею судових
витрати у справі на правову допомогу.
На той час ОСОБА_3 на представлення її
інтересів в суді було надано лише
нотаріально посвідчену довіреність.

З урахуванням наведеного при вирішенні
питання про судові витрати за правову
допомогу у суду не має правових підстав
для врахування договору про надання
правової допомоги, розрахункової
квитанції на 3000 грн. та акту виконаних
робіт за договором про надання
правової допомоги, оскільки відповідно
вимог ч.3 ст. 213 ЦПК додаткове рішення
має бути ухвалене на основі тих
доказів, які були досліджені в судовому
засіданні при ухваленні рішення у
справі, тоді як вказані документи були
надані суду разом із заявою про
ухвалення додаткового рішення тільки
03.02.2014 року.

Таким чином суд прийшов до висновку про
відмову в ухваленні додаткового
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 208, 220 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Представнику
позивача-відповідача ОСОБА_1 в
ухваленні додаткового рішення про
стягнення судових витрат на правову
допомогу - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Сумської області
протягом п'яти днів з часу її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
Н.О. Соколова