У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 19 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до старшого
інспектора чергової частини Чопського
ВМ Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_2,
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області, УМВС України в
Закарпатській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірними діями, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_1 пред'явила позов
до старшого інспектора чергової
частини Чопського ВМ Ужгородського РВ
УМВС України в Закарпатській області
ОСОБА_2, Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області, УМВС України в
Закарпатській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
вона є депутатом Чопської міської ради
і у відповідності ст.15 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад» у
разі виявлення порушення законних
інтересів громадян має право вимагати
припинення порушень та звертатись до
правоохоронних органів та їх
керівників з вимогою вжити заходів
щодо припинення порушень законності.
Саме це право вона намагалися
реалізувати 24 листопада 2012 року.

У цей день приблизно з 10 по 11 год. вона
знаходилась в приміщення Чопського ВМ
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області за адресою м.
Чоп, вул. Головна, 39, оскільки мала намір
подати скаргу на бездіяльність
працівників міліції, допущену при
виявленні протиправних дій. Черговим
чергової частини ОСОБА_2 жодних дій про
сприянню їй в реалізації її прав, як
депутата, здійснено не було. Він під
різними приводами зволікав із
прийняттям від неї заяви та її
реєстрації. Оскільки дії працівника
міліції носили явно незаконний
характер, з метою уникнення провокацій
вона почала фіксувати на відео свою
розмову з ним. Під час цих подій ОСОБА_2
вийшов з приміщення чергової частини,
почав без її дозволу знімати її на
мобільний телефон, та без будь якого
попередження чи неправомірних дій з її
сторони напав на неї, застосувавши при
цьому заходи фізичного впливу, зокрема
вдарив її по руці, в якій знаходився
фотоапарат, намагаючись заволодіти
ним. Оскільки фотоапарат кріпився на
кисті її руки за допомогою шнура,
ОСОБА_2 почав викручувати їй руку та
завдав удару по кисті руки. Від болю та
переляку вона закричала та почала
кликати на допомогу, після чого
відповідач її відпустив.

Оскільки вона не вчиняла жодного
правопорушення, не протидіяла законним
вимогам працівника міліції із
застосуванням сили щодо такого
працівника або інших осіб,
застосування до неї заходів фізичного
впливу зі сторони ОСОБА_2, на думку
позивачки, є незаконним, суперечить
Закону « Про міліцію» та грубо порушує
її права.

Незаконним застосуванням до неї
фізичного впливу ОСОБА_2 їй завдано
моральної шкоди, що полягає в фізичному
болю від фізичного впливу на неї
працівника міліції, душевних
стражданнях, почутті розпачу та
приниження від незаконного
застосування щодо заходів грубої
фізичної сили працівником міліції, що
має захищати громадян, а не нападати на
них. Особливо принизливим та таким, що
принижує її честь та гідність, а також
ділову репутацію є те, що ОСОБА_2, як
працівник міліції незаконно
застосував заходи фізичного впливу до
депутата місцевої ради, який, будучи
представником інтересів
територіальної громади, виборців свого
виборчого округу, вимагав припинення
виявлених порушень законності.

Позивачка просила визнати дії старшого
інспектора чергової частини Чопського
ВМ Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_2 щодо
застосування 24.11.2012 року до неї заходів
фізичного впливу незаконними,
зобов'язати Ужгородський РВ УМВС
України в Закарпатській області
відшкодувати завдану незаконними
діями старшого інспектора чергової
частини Чопського ВМ Ужгородського РВ
УМВС України в Закарпатській області
ОСОБА_2 моральну шкоду шляхом
принесення публічних вибачень,
розміщених в одному з обласних
друкованих засобах масової інформації.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити. Апелянт
вважає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є незаконним та
необґрунтованим. Апелянт зазначає, що
інспектор чергової частини Чопського
ВМ Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_2
застосував заходи фізичного впливу без
будь-яких на те підстав, а отже є всі
передумови для визнання його дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, сімейних,
трудових чи інших правових відносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦПК
України не допускається об'єднання в
одне провадження вимог, які
розглядаються за правилами різних
видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом.

Зі змісту позову ОСОБА_1 слідує, що вона
пред'явила вимоги щодо визнання
незаконними дій працівника міліції -
старшого інспектора чергової частини
Чопського ВМ Ужгородського РВ УМВС
України в Закарпатській області майора
міліції ОСОБА_2, якими було порушено її
права. При цьому позивачка стверджує,
що вказані дії працівник міліції
вчиняв не як приватна особа, а як
працівник міліції за місцем несення
служби - в черговій частині
відповідного відділення міліції.
Позивачка також стверджує, що
відповідач майор міліції ОСОБА_2 діяв з
порушенням закону України «Про
міліцію», перевищив свої службові
повноваження, застосувавши до
позивачки фізичну силу. Інші вимоги
позивачки є похідними від першої
вимоги ( а.с. 2-4).

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції позивачка та її представник
підтвердили заявлені у позові мотиви
та пояснили, що спочатку позивачка
подала заяву про злочин щодо
застосування до неї сили працівником
міліції з перевищенням службових
повноважень. Заява про злочин була
внесена в ЄРДР 26 червня 2013 року. 26 липня
2013 року кримінальне провадження було
закрито. Постанову прокурора заявниця
не оскаржила, а звернулася до суду з
адміністративним позовом. Ухвалою
судді Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2013
року у відкритті провадження в
адміністративній справі заявниці
також було відмовлено. Саме за цих
обставин позивачка була змушена
звернутися до суду у порядку
цивільного судочинства, оскільки не
змогла добитися справедливості іншим
способом.

Представник відповідача УМВС України в
Закарпатській області пояснив, що
обставини, на які посилається
позивачка, були предметом перевірки
службового розслідування, результати
якого зафіксовано у висновку від 27
грудня 2012 року та у висновку від 26
листопада 2012 року. Дійсно майор міліції
ОСОБА_2 діяв як посадова особа, однак
факт застосування фізичної сили до
позивачки з боку цього працівника
міліції, а також факт пошкодження ним
фотоапарату позивачки не
підтвердилися, тому рішення місцевого
суду є правильним.

Колегія дослідила матеріали даної
цивільної справи, матеріали
наглядового провадження №0000012 (
№75-967-13 в одному томі), ухвалу судді
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2013
року по справі №807/255/13-а, подані
представником відповідача копії
висновків службового розслідування, та
встановила, що в усіх своїх заявах
ОСОБА_1 по суті ставила питання про
неправомірне застосування щодо неї
фізичної сили працівником міліції під
час виконання останнім службових
повноважень, при цьому ці дії заявниця
вважала злочинними. Такі вимоги слід
розглядати у порядку кримінального
провадження.

Інші вимоги, заявлені позивачкою у
даній справі, а саме вимоги про
відшкодування заподіяної їй
неправомірними діями працівника
міліції, які позивачка вважає
злочинними, моральної шкоди є
похідними від первинної вимоги та
також можуть бути розглянуті у межах
кримінального провадження. Так,
відповідно до вимог ст.55 КПК України
потерпілим у кримінальному
провадженні може бути фізична особа,
які кримінальним правопорушенням
завдано моральної, фізичної або
майнової шкоди, а також юридична особа,
які кримінальним правопорушенням
завдано майнової шкоди. Відповідно до
п.10 ч.1 ст. 56 КПК України протягом
кримінального провадження потерпілий
має право на відшкодування завданої
кримінальним правопорушенням у шкоди у
порядку передбаченому законом.

Порядок відшкодування ( компенсації)
шкоди у кримінальному провадженні
врегульовано ст.ст.127-130 КПК України.
Так, відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК
України. Шкода, завдана кримінальним
правопорушенням або іншим
суспільно-небезпечним діянням, може
бути стягнута судовим рішенням за
результатами розгляду цивільного
позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України
цивільний позов у кримінальному
провадженні розглядається судом за
правилами, встановленими КПК України.
Відповідно до чж.7 цієї ж статті особа,
яка не пред'явила цивільному позову в
кримінальному провадженні, а також
особа, цивільний позов якої залишено
без розгляду, має право пред'явити його
в порядку цивільного судочинства.
Водночас, відповідно до ч.6 цієї ж
статті відмова у позові в порядку
цивільного, господарського або
адміністративного судочинства
позбавляє цивільного позивача права
пред'являти той же позов у
кримінальному провадженні.

Таким чином подача позову у порядку
цивільного судочинства щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, до вирішення у встановленому
законом порядку питання щодо наявності
або відсутності події кримінального
правопорушення є передчасним.

Той факт, що 26 липня 2013 року старший
слідчий Ужгородської міжрайонного
прокуратури виніс постанову, якою
кримінальне провадження, відкрите за
заявою ОСОБА_1, закрив (матеріали
наглядового провадження №0000012 -
а.п.229-230), не є підставою для розгляду
заявлених позивачкою претензій у
порядку цивільного судочинства.
Заявниця вказану постанову слідчого не
оскаржила, питання про поновлення
строку на таке оскарження не
порушувала, однак такої можливості не
втратила.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись статтею 307, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 19 листопада 2013 року -
скасувати, а провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора
чергової частини Чопського ВМ
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_2,
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області, УМВС України в
Закарпатській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірними діями -
закрити.

Роз'яснити позивачці, що питання
захисту її прав у даних
правовідносинах має вирішуватися у
кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________