Справа № 307/4496/13-ц
Провадження № 2/307/267/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., з участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позовних вимог
покликаються на те, що вироком
Іванівського районного суду Одеської
області 09 грудня 2010 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст.286 КК України і
засуджено до 5 років позбавлення волі
та із застосуванням ч.2 ст.69 і ст.75 КК
України, звільнено від відбуття
покарання на 2 роки, без позбавлення
права керувати транспортними засобами.
Вирок суду не оскаржений та набрав
законної сили. Згідно вироку суду,
ОСОБА_3 24 грудня 2009 року, близько 01 год.,
керуючи технічно несправним
автопоїздом, що складався із
автомобіля "MAN", державний номер НОМЕР_1,
з напівпричепом "MONTRACON", державний номер
НОМЕР_2, який також мав несправності,
рухаючись на автодорозі "Київ-Одеса", зі
сторони м. Одеси, в напрямку м. Київ, на
408 км, не впоравшись із керуванням
автопоїздом, здійснив наїзд на стоячий
спереду в його смузі руху, автомобіль
"Фольксваген Пассат", державний номер
НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, в
результаті чого заподіяв ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, які знаходилися біля
автомобіля, тілесні ушкодження, які
потягнули за собою їх смерть, а
пасажиру ОСОБА_7, тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості. ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, які загинули, були його рідними
синами. В процесі слідства ним до
ОСОБА_3 було заявлено цивільний позов
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди на суму 1 140 283 гривень 90
копійок. Враховуючи, що обвинувачений
ОСОБА_3 запевняв, що повністю відшкодує
заподіяну ним шкоду, на підтвердження
чого передав йому 68 000,00 грн., в судовому
засіданні 09 грудня 2010 року ним було
подано клопотання про залишення
цивільного позову без розгляду.
Майнова шкода заподіяна ОСОБА_3
відшкодована у досудовому порядку,
однак моральна шкода залишилася
невідшкодованою. Зазначає, що
внаслідок винних дій відповідача, він
втратив двох синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
яким було 23 та 25 років відповідно.
Внаслідок цієї втрати він пережив
значний стрес та душевні страждання,
які негативно відбилися на його
психологічному стані, укладі його
життя, погіршили стан його здоров'я.
Моральна шкода заподіяна йому, полягає
у душевних стражданнях, пов'язаних із
загибеллю синів у ДТП, потребою
докладання значних додаткових зусиль
для організації подальшого життя його
сім'ї без синів, які були справжньою її
опорою та надією. Значно змінився
звичний спосіб його життя, оскільки
загибель синів, з якими він щорічно
працював, виїжджаючи за межі області на
заробітки пов'язані із будівництвом
житла заможним мешканцям Одеської
області, утримував власну сім'ю,
позбавила його цих та багатьох інших
можливостей, змусила відмовитися від
багатьох життєвих планів. Тривалі
душевні страждання, пов'язані із
втратою синів, призвели до погіршення
його працездатності: з'явилися стійкі
головні болі, неспокій, страх і
безсоння, внаслідок яких він
неодноразово змушений проходити
стаціонарне обстеження та лікування.
Ураховуючи суттєвість життєвих втрат,
характер правопорушення, обсяг та
глибину душевних страждань, їх довго
тривалість. Заподіяну відповідачем
йому моральну шкоду оцінює у розмірі 230
000 (двісті тридцять тисяч) гривень, яку
просить з нього стягнути.

Позивач, в тому числі будучи допитаний
як свідок, та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, дали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 будучи допитаним по
окремому дорученню, надав суду
письмові пояснення, в яких проти позову
заперечив.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши матеріали та всебічно
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 24 грудня
2009 року, близько 01 год., керуючи
технічно несправним автопоїздом, що
складався із автомобіля "MAN", державний
номер НОМЕР_1, з напівпричепом "MONTRACON",
державний номер НОМЕР_2, який також мав
несправності, рухаючись на автодорозі
"Київ-Одеса", зі сторони м. Одеси, в
напрямку м. Київ, на 408 км, не впоравшись
із керуванням автопоїздом, здійснив
наїзд на стоячий спереду в його смузі
руху, автомобіль "Фольксваген Пассат",
державний номер НОМЕР_3, під керуванням
водія ОСОБА_4, в результаті чого
заподіяв ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, які знаходилися
біля автомобіля, тілесні ушкодження,
які потягнули за собою їх смерть, а
пасажиру ОСОБА_7, тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості.

Вироком Іванівського районного суду
Одеської області від 09 грудня 2010 року,
відповідача по даній справі ОСОБА_3
було визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст.286 КК України і
засуджено до 5 років позбавлення волі
та із застосуванням ч.2 ст.69 і ст.75 КК
України, звільнено від відбуття
покарання на 2 роки, без позбавлення
права керувати транспортними засобами.

З вказаного вироку суду також
вбачається, що позивач по даній справі
ОСОБА_1 визнаний потерпілим від
вказаного злочину, у зв'язку із
загибеллю синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Із долучених до справи виписок та
довідок (а.с. 18-23, 92) вбачається, що після
ДТП та загибелі синів, відповідач
ОСОБА_1 неодноразово перебував на
лікуванні, в тому числі у психіатричній
лікарні, став інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.3 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, 1950 року, кожна
людина має право на життя, на свободу і
на особисту недоторканність.

Відповідно до ст.1 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, 1950 року,
зобов'язання додержувати поваги до
прав людини високі Договірні Сторони
гарантують кожному, хто перебуває під
їхньою юрисдикцією, права і свободи,
визначені в розділі цієї Конвенції.

За статтею 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є заподіяння шкоди.

Частиною 4 статті 23 ЦК України
встановлено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як вбачається із норми п.1 ч.2 ст.1167 ЦК
України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади АР
Крим, органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоду завдано смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

У відповідності до роз'яснень, які
містяться у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 травня 1995
року № 4 "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин (зокрема,
стану здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних
для відновлення попереднього стану п.9).

В ДТП загинули два сини позивача, таким
чином, безспірним є той факт, що позивач
в результаті ДТП зазнав, як моральних,
так і інших негативних явищ, і ці
фактори мають незворотний характер.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення. Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди
суд враховує характер та обсяг
страждань, яких зазнав позивач, у
зв'язку із непоправною втратою його
двох синів, які були єдиною його надією
та розрадою в житті, тяжкість вимушених
змін у його житті, зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Суд погоджується з думкою позивача, що
смерть двох найрідніших людей - синів
не вираховується матеріальними
чинниками, але хоч якимсь чином може
компенсувати душевний біль та
страждання, а відтак вважає, що з
відповідача слід стягнути в користь
позивача моральну шкоду у розмірі 180 000
гривень, а також судовий збір в користь
держави.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України
"Про судовий збір", позивачі за подання
позову про відшкодування матеріальних
збитків завданих внаслідок вчинення
злочину, від сплати судового збору
звільняються. Тому судовий збір
необхідно стягнути з відповідача на
користь держави в розмірі 1 800 грн.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 3, 11, 15, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 64, 88, 169, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1
моральну шкоду, завдану злочином, в
сумі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень
00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави
судовий збір в сумі 1 800 (одна тисяча
вісімсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Закарпатської області через
Тячівський районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Ніточко