Справа №470/1274/13-ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/588/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22 ц/784/588/14
Головуючий у 1-й інстанції: Орлова С.Ф.
апеляційної інстанції: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання:
Бакуті Т.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк"

на заочне рішення Березнегуватського
районного суду від 16 грудня 2013 року у
справі за його позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулось з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Банк зазначав, що 09 лютого 2006 року між
Банком та відповідачем був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
останній отримав кредит в розмірі 3100
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 36 %
на рік на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позивач також вказував, що цей договір
складається із заяви позичальника,
Умов надання банківських послуг,
Правил користування платіжною карткою.
Відповідач зобов'язань по сплаті
кредиту, відсотків, інших платежів у
визначеному у договорі розмірі та у
встановлений термін не вносив. У
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 30
вересня 2013 року складав 13166 грн. 18 коп., в
тому числі: заборгованість за кредитом
- 3040 грн. 26 коп.; заборгованість за
відсотками - 9022 грн. 77 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) -603 грн. 15 коп.

Посилаючись на наведені обставини,
Банк просив стягнути на його користь із
відповідача заборгованість за
кредитом.

Заочним рішенням Березнегуватського
районного суду від 16 грудня 2013 року
позов Банку задоволено частково.

Cтягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 2191
грн. 69 коп. заборгованості за кредитним
договором, яка складається з
заборгованості за кредитом - 1085 грн. 27
коп.; заборгованості за відсотками - 606
грн. 42 коп.; штрафу (фіксована частина) -
500 грн.

Стягнуто з відповідача на користь
Банку 229 грн. 40 коп. витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просить
змінити рішення суду першої інстанції
в частині зменшення заборгованості за
процентами та штрафом і задовольнити
його позов у повному обсязі,
посилаючись на те, що висновок суду не
відповідає Умовам та правилам надання
банківських послуг, які є невід`ємною
частиною договору. Крім цього, Банк
посилається на те, що суд безпідставно
застосував строк позовної давності до
даних правовідсносин.

Колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 лютого 2006 року
між Банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит в
розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 36 %
річних від суми заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Як видно із змісту заяви
відповідача як позичальника, він
ознайомлений та згоден з Умовами та
правилами надання банківських послуг
(далі - Умови та правила), якими
визначена відповідальність сторін за
порушення зобов'язань за даним
договором.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 30 вересня 2013 року
складав 13166 грн. 18 коп. в тому числі:
заборгованість за кредитом - 3040 грн. 26
коп.; заборгованість за відсотками - 9022
грн. 77 коп.; штраф (фіксована частина) - 500
грн.; штраф (процентна складова) -603 грн.
15 коп.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ст. ст.
526, 611, 1050 ЦК прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність Банком
обставин, які свідчать про порушення
відповідачем умов кредитного договору
та наявність підстав для стягнення із
нього на користь Банку заборгованості
за кредитним договором

Визначаючи розмір заборгованості
ОСОБА_3 за відсотками за користування
кредитом, суд вірно вважав, що
відповідно до заяви про отримання
кредиту їх розмір сторонами визначено
у 36% на рік на суму залишку
заборгованості. Із цієї заяви також
видно, що відповідачка погодилась з
тим, що підписана нею заява про надання
кредиту разом з пам'яткою клієнта та
Умовами і Правилами, а також тарифами
складає між нею та Банком договір про
надання банківських послуг.

Між тим, в п.5.5.1 Умов та Правил
зазначено, що в разі несвоєчасного
виконання зобов'язань (користування
простроченим кредитом і овердрафтом)
відповідач сплачує відсотки за
підвищеною відсотковою ставкою або
додаткову комісію, розміри якої
визначаються тарифами. Проте доказів
про наявність таких Тарифів та
погодження їх із відповідачем Банк не
надав.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що прострочена
заборгованість відповідача за
відсотками визначена Банком, виходячи
із 72 % річних від суми заборгованості
за кредитом, тоді як вказаним пунктом
5.5.1 Умов та правил не визначено розмір
підвищеної відсоткової ставки.

Згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31
серпня 2005 року №1663 року з 23 серпня 2005
року відновлено дію умов
обслуговування кредитної карти
«Універсальна», і цим наказом
процентна ставка відповідно до
кредитної картки Classic UAH за
користування кредитом становить 3% в
місяць, а в разі прострочення - 6% в
місяць, а процентна ставка відповідно
до кредитної картки Gold UAH - 2,5 % в місяць
(за прострочення - 5% в місяць). Проте
Банк не надав доказів стосовно того, що
з відповідачем було укладено кредитний
договір шляхом встановлення
кредитного ліміту на одну із видів
платіжної картки «Універсальна». Крім
цього, цей наказ не містить відомостей
стосовно ознайомлення відповідача з
його змістом. Тому суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення на
користь Банку із відповідачки
заборгованість за відсотками в розмірі
72% від залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил, які за
згодою відповідача є частиною
кредитного договору, при порушенні
позичальником строків платежів по
любому із грошових зобов'язань,
передбачених даним кредитним
договором, він зобов'язаний сплатити
Банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована
частина) і 5% від суми позову.

Виходячи з цієї умови договору та
обставин, які свідчать про порушення
відповідачем умов кредитного договору,
суд правильно стягнув з останнього на
користь Банку 500 грн. штрафу (фіксована
частина).

Вірним є висновок суду і щодо відмови в
задоволенні вимог Банку в стягненні
процентної складової штрафу, оскільки
такий спосіб забезпечення виконання
зобов'язання як сплата штрафу в
розмірі 5% від суми позову не відповідає
положенням ч.2 ст. 549 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд вірно
вважав, що на користь Банку із
відповідача підлягає стягненню
заборгованість за основним кредитом,
відсотки за користування кредитом,
виходячи із їх розміру 36% річних, і
штраф в розмірі 500 грн. (фіксована
частина).

Разом з тим, не можна погодитись з
висновком суду щодо наявності підстав
для застосування строку позовної
давності.

Як вбачається із змісту заяви
позичальника ОСОБА_3 частиною даного
кредитного договору являються, зокрема
Умови та Правила надання банківських
послуг.

Між тим зміст цих Умов та правил не
містить відомостей щодо збільшення
сторонами строку позовної давності.

Що стосується 5.12 Умов надання
банківських послуг, копія яких наявна
у справі, і згідно яких строки
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів по даному
договору встановлено тривалістю у
п'ять років, то цей нормативний
документ Банку не має значення при
вирішенні спору, оскільки він в заяві
позичальника не зазначений як частина
цього кредитного договору. Тобто, Банк
не надав доказів на підтвердження того,
що між ним та відповідачкою наявна
домовленість про збільшення строків
позовної давності. А тому до спірних
правовідносин слід застосувати
загальний строк позовної давності,
передбачений ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з ч.1
ст. 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України строк
позовної давності застосовується
судом лише за заявою сторони.

Але як свідчать матеріали справи,
відповідачка із заявою про
застосування строку позовної давності
не зверталась. А тому у суду першої
інстанції не було правових підстав для
його застосування.

Враховуючи наведені обставини та
керуючись ст. ст. 526, 611, 1050 ЦК України,
колегія приходить до висновку, що на
користь Банку із відповідача слід
стягнути 8051 грн. 65 коп. заборгованості
за кредитним договором від 09 лютого 2006
року, у тому числі: заборгованість за
кредитом - 3040 грн. 26 коп.; заборгованість
за відсотками - 4511 грн. 39 коп., із
розрахунку 36% річних, штраф - 500 грн.
(фіксована частина).

Вирішуючи спір, суд не повно з'ясував
фактичні обставини справи та
неправильно застосував положення
матеріального права щодо строку
позовної давності, що у відповідності
до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни оскаржуваного
рішення шляхом стягнення на користь
Банку із відповідача 8051 грн. 65 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 09 лютого 2006 року, у тому числі:
заборгованість за кредитом - 3040 грн. 26
коп.; заборгованість за відсотками - 4511
грн. 39 коп., штраф - 500 грн. (фіксована
частина).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь Банку із відповідача
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 351 грн. 20 коп., які складаються
із: витрат по сплаті судового збору при
подачі позовної заяви в розмірі 229 грн.
40 коп. і при подачі апеляційної скарги
121 грн. 80 коп.

Тому рішення в частині розподілу
судових витрат також слід змінити.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що суд першої інстанції
безпідставно зменшив розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом із 72% до 36% безпідставні,
оскільки підвищений розмір відсотків
не передбачений ні договором, ні
Умовами і правилами, які є частиною
кредитного договору.

Не заслуговують на увагу посилання
Банку на безпідставність висновку суду
щодо відмови в стягненні штрафу в
розмірі 5% від суми позову, оскільки
така вимога суперечить змісту ч.2 ст.549
ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Заочне рішення Березнегуватського
районного суду від 16 грудня 2013 року
змінити, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції:

стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" з ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) станом на 30 вересня 2013 року 8051
(вісім тисяч п'ятдесят одну) грн. 65 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 09 лютого 2006 року, у тому числі:
заборгованість за кредитом - 3040 грн. 26
коп.; заборгованість за відсотками - 4511
грн. 39 коп., 500 грн. штрафу (фіксована
частина) та 351 (триста п'ятдесят одна)
грн. 20 коп. витрат по сплаті судового
збору.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуюча:
Судді: