№ 336/324/14-ц
пр. № 2/336/722/2014
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя Дацюк О.І., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції, третя
особа без самостійних вимог: ОСОБА_2,
про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ,
вказавши, що за рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_1
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої ОСОБА_4 В
межах виконання рішення суду
постановою державного виконавця від
17.03.2010 року було накладено арешт на
майно ОСОБА_1 Оскільки на цей час ОСОБА_1
зобов'язання зі сплати аліментів
виконує, заборгованість сплатив,
просить зняти арешт з належного йому
майна, накладений постановою
державного виконавця Шевченківського
ВДВС Запорізького МУЮ від 17.03.2010 року.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» № 606 від
21.04.1999 року особа, яка вважає, що майно,
на яке накладено арешт, належить їй, а
не боржникові, може звернутися до суду
з позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, право на звернення до суду
з позовом про визнання права власності
та звільнення майна з-під арешту
виникає в цьому випадку не у боржника
за виконавчим провадженням, а у особи,
яка претендує на право власності на
арештоване майно, належне боржникові.

У разі незгоди з рішеннями, діями чи
бездіяльністю державного виконавця в
ході виконання рішення суду по
цивільній справі, сторона виконавчого
провадження відповідно до ст. 383 ЦПК
України має право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
її права чи свободи.

Таким чином, з урахуванням зазначених в
позовній заяві обставин, ОСОБА_1 у разі
незгоди з постановою державного
виконавця про накладення арешту або з
бездіяльністю державного виконавця
щодо не вчинення дій зі зняття такого
арешту має право оскаржити такі дії у
порядку, передбаченому главою 9 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 383 ЦПК України.

Як вказує ст. 122 ч. 2 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи на вищевикладене, суд
дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1
підлягають розгляду в порядку,
передбаченому ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999
року та ст. 383 ЦПК України, що є
підставою для відмови у відкритті
провадження по справі.

Керуючись ст. 122, 208, 209 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за
позовною заявою ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції, третя
особа без самостійних вимог: ОСОБА_2,
про зняття арешту з майна.

Копію ухвали направити позивачеві
негайно.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Ухвалу може бути оскаржено до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а особою, яка не брала
участі у судовому засіданні, протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
О.І. Дацюк