Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року Пролетарський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді
Майданнікова О.І.

при секретарі
Німчиновій Н.О., Коструб М.Ю.

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Донецької
міської ради та Комунального
підприємства "Керуюча компанія
Пролетарського району м. Донецька",
треті особи: Комунальне підприємство
"Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька", приватний нотаріус
Донецького міського округу ОСОБА_5,
сектор громадянства та імміграції
фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ
ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
свідоцтва про право власності та
договору дарування квартири
недійсними, визнання права
користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про визнання свідоцтва про право
власності на квартиру недійсним, про
визнання договору дарування квартири
недійсним, про визнання права
користування квартирою та про
відновлення реєстраційного обліку у
квартирі, в обґрунтування якого
зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була
надана сім'ї ОСОБА_8 понад 20 років тому.
До складу родини при отриманні
квартири увійшли -жінка ОСОБА_8 -ОСОБА_9,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та їхня донька
-ОСОБА_1, які були зареєстровані у цій
квартирі. В подальшому у спірній
квартирі були зареєстровані: чоловік
ОСОБА_1 -ОСОБА_6 та їх син -ОСОБА_10 У 2006
році їм випадково стало відомо, що
рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 22.03.2002 року ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були визнані безвісно
відсутніми за заявою ОСОБА_11
-співмешканки ОСОБА_12 та на підставі
цього рішення суду, вони були зняті з
реєстраційного обліку у спірній
квартирі. Зняття з реєстраційного
обліку вищевказаних осіб ОСОБА_13
необхідно було для своєї реєстрації у
квартирі, однак у зв'язку з тим, що для
її реєстрації необхідна була письмова
згода всіх осіб, зареєстрованих у цій
квартирі, яку б вони ніколи не надали,
вони були визнані безвісно відсутніми
та зняті з реєстраційного обліку.
Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 13.11.2006 року
вищевказане рішення про визнання
ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 безвісно
відсутніми було скасовано. ОСОБА_8 був
інвалідом 2 групи, страждав рядом
тяжких психічних захворювань та ніколи
не давав своєї згоди на реєстрацію у
спірній квартирі ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, ніколи не писав та не
підписував заяву на ім'я начальника ЖЕК
№9 з проханням зареєструвати ОСОБА_13 у
спірній квартирі та ніколи не бажав
зняти з реєстраційного обліку свою
доньку разом з її сім'єю. Після того, як
ОСОБА_6 були зняті з реєстраційного
обліку у вищевказаній квартирі, ОСОБА_3
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_13
приватизували на ОСОБА_8 та ОСОБА_13
квартиру АДРЕСА_1. 10.08.2004 року був
укладений договір дарування спірної
квартири від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на
користь ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 Вважає, що свідоцтва
про право власності на квартиру від
06.06.2002 року та договір дарування
квартири від 10.08.2004 року необхідно
визнати недійсними, оскільки ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були зняті з
реєстраційного обліку у спірній
квартирі на незаконних підставах, що
підтверджується рішенням суду від
13.11.2006 року, а також через те, що на
момент підписання вищевказаних
документів ОСОБА_8 страждав тяжкими
психічними захворюваннями, внаслідок
чого не розумів значення своїх дій та
не міг керувати ними. Крім того, з 14.07.2006
року по 06.09.2006 року останній знаходився
на стаціонарному лікуванні у Донецькій
обласній психіатричній лікарні з
діагнозом: деменція важкого ґенезу
-травматичного, церебрально -судинного,
внаслідок чого на момент приватизації
квартири та на момент дарування
своєї частки квартири ОСОБА_3 не
розумів значення своїх дій та не міг
керувати ними. Відповідач ОСОБА_3 у
спірній квартирі ніколи не проживав,
ніколи до неї не вселявся та ніколи не
був зареєстрований за цією адресою.
Просить суд, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, видане
Представництвом фонду державного
майна України у м. Донецьк від 06.06.2002
року №4082; визнати недійсним договір
дарування спірної квартири від 10.08.2004
року, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_13 та
ОСОБА_3; зобов'язати СГІРФО
Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області відновити
реєстрацію у спірному жилому
приміщенні, а саме у квартирі АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті
позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги
та просила визнати незаконним та
недійсним розпорядження Донецької
міської ради від 06.06.2012 року на підставі
якого видано свідоцтво № 4082 про право
власності на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8 та
ОСОБА_11; визнати незаконним та
недійсним Свідоцтво про право
власності № 4082 про право власності на
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_11;
визнати незаконним та недійсним
договір дарування АДРЕСА_1 від 10.08.2004
року, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_11 та
ОСОБА_3 та посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5; визнати за нею право
користування АДРЕСА_1, повернути дану
квартиру в комунальну власність, а
також просила залучити до участі у
справі в якості співвідповідачів
Донецьку міську раду та Комунальне
підприємство "Керуюча компанія
Пролетарського району м. Донецька".

Ухвалою Пролетарського районного суду
м. Донецька від 14.11.2013 року до участі у
даній цивільній справі в якості
співвідповідачів були залучені
Донецька міська рада та Комунальне
підприємство "Керуюча компанія
Пролетарського району м. Донецька".

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала уточнені позовні вимоги та
просила задовольнити їх в повному
обсязі, пояснивши, що у спірній
квартирі вона з батьком проживала
постійно, а коли одружилась, то з нею
також мешкав чоловіком та син. ОСОБА_11
разом з її батьком не мешкала, а лише
приходила у гості та випивала разом з
ним. Син навчався у різних школах та
деякий час мешкав у мати чоловіка. Те,
що у спірній квартирі прописана
ОСОБА_13, вона не знала. Давала гроші
батьку на комунальні послуги, який і
ходив їх оплачувати. Крім того,
уточнила, що оскаржуване незаконне
розпорядження Донецької міської ради
фактично підлягає скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримала уточнені позовні
вимоги, та пояснила, що ОСОБА_8 був
батьком позивачки, вони мешкали разом
до його смерті. У позивачки не має
іншого житла, окрім спірного будинку.
ОСОБА_8 не надавав дозволу на вселення у
квартиру ОСОБА_11 11.10.2001 року він не
підписував заяву про вселення ОСОБА_11
та не мав на це згоди інших членів
родини. Позивачка разом зі своїм
чоловіком та сином постійно мешкали у
спірній квартирі. Крім того,
представник зазначила, що на
незаконність рішення суду, яким
позивача та членів її сім'ї було
визнано безвісно відсутніми, вказує
відсутність при розгляді справи
представника органу опіки та
піклування.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали та просили у
задоволенні позову відмовити через
його необґрунтованість, та пояснили, що
вони не оспорюють те, що квартира була
видана родині ОСОБА_1. У ІНФОРМАЦІЯ_1
померла дружина ОСОБА_8, та він почав
стосунки у 1998 році з ОСОБА_11 Позивачки
та інших членів ї родини там уже не
було,оскільки вона ховались від
кредиторів. З 2002 року був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_11 У 2001 році ОСОБА_11 була
зареєстрована у спірній квартирі, вона
оплачувала комунальні послуги за цю
квартиру. У 2002 році ОСОБА_8 разом з
ОСОБА_11 звернулись до суду з заявою про
визнання осіб безвісно відсутніми,
оскільки не знали де мешкають
позивачка разом зі своєю родиною. Після
чого отримали свідоцтва про право
власності.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача ОСОБА_4 до судового
засідання, яке відбулося 19.03.2014 року не
з'явились, про час та день розгляду
справи були повідомлені належним чином
(а.с.84,85 том №3), про причини неявки суд
не повідомили. Заяви про розгляд справи
за їх відсутністю на адресу суду не
надходило. Суд вважає за можливе
допитати свідків та закінчите
розпочатий розгляд справи по суті з
винесенням рішення за їх відсутності.

До судового засідання не з'явився
представник відповідача Донецької
міської ради, про час та день розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили (а.с.87 том№3). Заяви про
розгляд справи за їх відсутністю на
адресу суду не надходило. Суд вважає
можливим розглянути справу за
відсутністю представника відповідача.

До судового засідання не з'явився
представник відповідача Комунального
підприємства "Керуюча компанія
Пролетарського району м. Донецька", та
треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які
надали до суду заяви з проханням
розглядати справу за їх відсутністю (
а.с. 13,14, 34 том №3).

До судового засідання не з'явилися
представники третіх осіб КП БТІ м.
Донецька та СГІРФО Пролетарського РВ
ДМУ ГУМВС України в Донецькій області,
про час та день розгляду справи були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили (а.с.87
том№3). Заяви про розгляд справи за їх
відсутністю на адресу суду не
надходило. Суд на підставі вважає
можливим розглянути справу за
відсутністю представників третіх осіб.

До судового засідання не з'явився третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про
час та день розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив. Заяви
про розгляд справи за його відсутністю
на адресу суду не надходило. Суд вважає
можливим розглянути справу за
відсутністю представників третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 та 3 ст. 64 ЖК УРСР
до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР Наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

З наданої суду копії заяви ОСОБА_8 на
ім'я начальника ЖЕУ 9 від 11.10.2001 року
вбачається, що ОСОБА_8 просив вселити на
його жилплощу ОСОБА_11, як члена сім'ї.
(а.с.39 том №1).

Як встановлено у судовому засіданні,
рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 13.11.2006 року, яке
набрало законної сили 24.11.2006 року було
скасовано рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 22.03.2002
року про визнання ОСОБА_1.ОСОБА_6,
ОСОБА_10 безвісно відсутніми як
незаконне (а.с.42 том №1).

На підставі розпорядження Донецької
міської ради від 06.06.2002 року № 4082 було
видано свідоцтва про право власності
на квартиру №4082 від 06.06.2002 року ОСОБА_11
та ОСОБА_8, яким на праві спільної
часткової власності у рівних частках
належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.43 том №1),
що також підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 07.05.2004 року (а.с.41 том
№1).

З наданої суду договору дарування
квартири від 10.08.2004 року вбачається, що
ОСОБА_8 та ОСОБА_11, подарували, а ОСОБА_3
прийняв в дар у особисту приватну
власність 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
що також підтверджується копією Витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 26.07.2006 року, виданого
КП БТІ м. Донецька (а.с.40,6 том №1).

Відповідно до копії свідоцтва про
народження ОСОБА_1, її батьками є ОСОБА_8
та ОСОБА_9. (а.с.35 том №1).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.36 том №1).

З копії запису акта про одруження №255
від 02.09.2000 року вбачається, що ОСОБА_8
уклав шлюб з ОСОБА_11 02 вересня 2000 року,
про що було видано відповідне
свідоцтво про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1. (а.с.40 том №2).

Відповідно до наданої суду копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2,
виданого ВРАЦС Пролетарського РУЮ м.
Донецька 21.05.2011 року, ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в Книзі реєстрації
смертей зроблено відповідний запис №187
(а.с.188 том №1).

З копії свідоцтва про смерть,
вбачається, що ОСОБА_11 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.30 том №1).

У відповідності до наданої суду копії
паспорту ОСОБА_1 остання була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1, 07.05.2002 року. (а.с.34 том № 1).

У відповідності до наданої суду копії
паспорту ОСОБА_1. остання була
поставлена на реєстраційний облік за
адресою: АДРЕСА_1, 07.08.2009 року. (а.с.10 том
№ 3). ЇЇ вимога про визнання права
користування квартирою не підлягає
задоволенню, оскільки на час розгляду
справи вона має таке право.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_14 суду пояснив, що
він є сусідом позивачки ОСОБА_1, з 16.12.2013
року по теперішній час, зареєстрований
та проживає за адресою: АДРЕСА_3, батька
якої (ОСОБА_8) знав давно, були у дружніх
стосунках. У зв'язку з тим, що він
займається продажем овочем, то
зберігав товар у гаражі ОСОБА_8 біля
спірної квартири. З 1996 року він
постійно бачив у спірній квартирі
позивачку з членами її родини та її
батька. Він дуже часто приходив до них у
двір, тому якби остання зникла, він би
це помітив. Позивачка мешкала у спірній
квартирі, він бачив як її особисті речі
у будинку, так і те, що вона займалася
будівництвом господарських споруд
поряд з будинком та поралась на городі.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що вона
мешкає поряд з позивачем за адресою:
АДРЕСА_2 з 21.09.1993 року по теперішній час,
та знає її 25 років. Відповідача ОСОБА_3
не бачила жодного разу. Разом з
позивачем мешкали її чоловік, син та
батько, який на даний момент помер.
Позивачка піклувалась про батька до
його смерті. У квартирі бачила особисті
речі позивачки. Якщо позивачка й
зникала з місця свого мешкання, то не
більш як на 2-3 дні. Позивачка разом з
членами родини постійно щось
добудовують на підвір'ї будинку.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що
він є сусідом позивачки ОСОБА_1, з 17.03.1971
року по теперішній час зареєстрований
та проживає за адресою: АДРЕСА_4, батька
якої ОСОБА_8 знав давно, були у дружніх
стосунках. Разом з ОСОБА_8 мешкала
донька - позивач ОСОБА_1, коли остання
вийшла заміж, то разом з ними почав
мешкати її чоловік, а потім й син.
Позивачка мешкає у квартирі з
народження й по теперішній час. Він
часто заходив до них у гості та бачив
особисті речі позивачки та саму
позивачку. Позивачка разом з чоловіком
постійно покращували умови свого життя
шляхом будівництва господарських
споруд, ремонту. Відповідач у спірній
квартирі не мешкав.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що вона
мешкає поряд з позивачем за адресою:
АДРЕСА_5, та знає її з народження.
Позивачка усе своє життя мешкає у
спірній квартирі. Вона бачить її
постійно. Батько позивачки хворів, а
вона постійно піклувалась про нього.
Вона разом з батьком, а потім чоловіком
займалася будівництвом. У будинку
постійно бачив як позивачку, так і її
особисті речі. Стосунки між донькою та
батьком були нормальні. Чоловік та син
мешкали разом з позивакою у спірній
квартирі.

У матеріалах справи наявна довідка,
відповідно до якої чоловік позивачки
ОСОБА_6 .працював у ПАТ "Шахтоуправління
Донбас" у період з 1988 року по 31.10.2008 року
та з 11.03.2009 року по 25.06.2013 року (а.с.92 том
№3).

Крім того, відповідно до медичної
картки амбулаторного хворого № 10351
ОСОБА_6 знаходився на лікування у
Центральній міській клінічній лікарні
№ 9 у 1998 році (а.с.93-111 том№3).

Факт постійного проживання у спірній
квартирі позивача підтверджується
актом комітету мікрорайону ЦОФ
"Чумаковська" №343 від 30.09.2013 року
(а.с.112-113 том №3).

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" якщо
загальна площа квартир (будинків), що
підлягають приватизації, відповідає
площі, яку має право отримати сім'я
безоплатно, зазначені квартири
(будинки) передаються наймачеві та
членам його сім'ї безоплатно. До членів
сім'ї наймача включаються лише
громадяни, які постійно проживають в
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

Згідно з частиною другою статті 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" передача
займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі
(будинку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло.

Позивачка ОСОБА_1 та члени її сім'ї
не приймали участі у приватизації
спірної квартири, оскільки їх було
визнано безвісно відсутніми.

Однак рішення про визнання їх
такими скасовано як незаконне.

Враховуючи наведене суд
приходить до висновку, що позивачку та
членів її сім'ї незаконно позбавлено
права на приватизацію квартири, в якій
вони проживали разом з ОСОБА_8 та були
зареєстровані, тому порушене право
підлягає захисту.

Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації (частина третя статті 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду").

Отже, розпорядження Донецької
міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в
частині, на підставі якої було видано
Свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 є незаконним, та
таким, що підлягає скасуванню.

У ч.1 ст. 202 ЦК України вказано, що
правочином є дія особа, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсними свідоцтва № 4082 від
06.06.2002 року про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11 та
ОСОБА_8 та договору дарування квартиру
АДРЕСА_1 від 10.08.2004 року, який укладено
між ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №3608.

Що стосується вимоги позивачки
ОСОБА_1 про повернути даної квартири в
комунальну власність, то скасування
розпорядження ради, визнання
недійсними свідоцтва на право
власності та договору дарування
спірної квартири, повертає спірне
житлове приміщення первісний стан до
проведення її приватизації.

На підставі викладеного, ст. ст. 202,
203, 215 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК УРСР, ст.
ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду", керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Донецької
міської ради та Комунального
підприємства "Керуюча компанія
Пролетарського району м. Донецька",
треті особи: Комунальне підприємство
"Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька", приватний нотаріус
Донецького міського округу ОСОБА_5,
сектор громадянства та імміграції
фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ
ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
свідоцтва про право власності та
договору дарування квартири
недійсними, визнання права
користування квартирою - задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Донецької міської ради
від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на
підставі якої було видано Свідоцтво
№4082 від 06.06.2002 року про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11 та
ОСОБА_8.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру №4082 від 06 червня
2002 року, видане Представництвом Фонду
державного майна України в м. Донецьку,
відповідно до якого на праві спільної
часткової власності належить квартира
АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_11 по 1/2 частки
квартири.

Визнати недійсним договір дарування
квартиру АДРЕСА_1 від 10.08.2004 року, який
укладено між ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №3608.

У задоволені інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.І. Майданніков