АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3423/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 615/2046/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Золоті
Ворота» на рішення Валківського
районного суду Харківської області від
27 лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Золоті Ворота» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА :

06.12.2013 року до Валківського районного
суду Харківської області надійшла
позовна заява ПАТ «Банк Золоті ворота»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позову зазначено, що
між позивачем та ОСОБА_3 25.02.2008 року був
укладений договір № 106 про надання
споживчого кредиту у розмірі 10 000 грн.
зі сплатою певних процентів. В цей же
день між позивачем та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки, відповідно
до якого останній зобов'язався
відповідати перед банком за порушення
позичальником умов договору зі сплати
коштів. Внаслідок виникнення
заборгованості перед позивачем,
рішенням Банківського районного суду
Харківської області від 18.01.2011 року, з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк
Золоті ворота» стягнуто загальна сума
12 026 грн. 77 коп. Внаслідок проведення
виконавчих дій, з відповідачів
стягнуто загальну суму 5593 грн. 73 коп., з
яких в рахунок погашення прострочених
відсотків 3205, 06 грн. та в рахунок
погашення простроченої комісії 2 388, 67
грн. Оскільки умови договору зі сплати
тіла кредиту та решти сум, зазначених в
рішенні суду відповідачами не
виконаний, в період з 22.11.2010 по 08.11.2013
року утворилась нова заборгованість в
сумі 5 753, 51 грн., з яких 3 179, 51 грн - сума
прострочених відсотків, а 2 574 грн. - сума
комісії. Зазначену суму позивач і
вимагає стягнути з відповідачів
солідарно.

В судовому засіданні представник
позивача був відсутній, проте про час
та місце був повідомлений вчасно, надав
заяву про розгляд справи за
відсутності представника позивача.

Відповідачі позов не визнали та
пояснили, що рішенням Валківського
районного суду Харківської області від
18.01.2011 року даний спір вже вирішено і
повторна цивільна відповідальність з
одних і тих самих правовідносин є
неприпустимою. Відповідачі, крім того,
обгрунтували свої заперечення проти
позову сплином строку позовної
давності за вимогами заяви.

Рішенням Валківського районного суду
Харківської області від 27 лютого 2014
року в задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Банк Золоті
Ворота» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 106 від 25.02.2008 року-
відмовлено.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги вважає за необхідне
у її задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 25.02.2008 року був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 106 в сумі 10 000 грн.
із сплатою 24% річних, з проведенням
погашення щомісяця (а.с 6-7).

25.02.2008 року між ПАТ «Банк Золоті ворота»
та ОСОБА_4 укладений договір поруки №
106/1, відповідно до якого, поручитель
несе відповідальність у разі
неповернення боржником кредиту або
його частини, (а.с.8).

Відповідно до заочного рішення
Валківського районного суду
Харківської області від 18.01.2011 року, з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Банк Золоті ворота»
солідарно стягнуто 12 026, 77 грн. (а.с.15-16).

Резолютивна частина зазначеного
рішення суду містить висновок про те,
що загальна сума, яка має бути стягнута
з відповідачів складається з таких сум
заборгованості: простроченого кредиту
- 4996 грн.; прострочених відсотків 3205, 06
грн.; простроченої комісії 2673 грн.; пені
по простроченому кредиту 867, 08 грн.; пені
по простроченим відсоткам 161, 09 грн.;
пені по простроченій комісії 124, 54 грн.

Сторони підтвердили, що внаслідок
примусового виконання рішення суду
державною виконавчою службою, з ОСОБА_4
на користь банку стягнуто 5 593 грн.,
73коп., які банк зарахував на погашення
прострочених відсотків і комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, які
беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Позов банку обґрунтований тим, що
сплачених боржником по виконавчому
провадженню 5 593 грн. 73 коп. не вистачило
на погашення основного боргу за
кредитом станом на 22.11.2010 року в сумі
4996,00 грн., на підставі чого позивач
продовжив нарахування за умовами
договору кредиту на вказану суму
простроченої заборгованості по сплаті
кредиту у вигляді відсотків за його
користування та комісію, прострочена
заборгованість за якими станом на
08.11.2013 року складає заявлену суму 5 753
грн. 51 коп.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, яка
викладена у п. 17 постанови пленуму ВССУ
від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого за невиконання
кредитного договору, за відсутності
реального виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду
після вчинення виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з вимогою про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

З урахування того, що за умовами
договору кредиту № 106 від 25 лютого 2008
року його дія сплила 24 лютого 2009 року
(а.с. 6), то відповідно до наведеної
правової позиції банк у даному випадку
вправі розраховувати лише на отримання
сум, передбачених частиною другою
статті 625 ЦК України, однак таких вимог
до районного суду не було заявлено.

Тому судова колегія погоджується з
висновками районного суду, який за
безпідставністю відмовив у
задоволенні позову, доводи скарги
цього висновку не спростовують,
внаслідок чого з передбачених ст. 308 ЦПК
України підстав апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.
308, 313, 315, 319, 3123-325 ЦПК

України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Золоті
Ворота» відхилити

Рішення Валківського районного суду
Харківської області від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак протягом 20 днів
після набрання законної сили може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: