У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 13 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Львівської області від 18 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулось до суду з
даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 12 вересня 2008 року між
банком та ОСОБА_4 укладено договір
відновлюваної кредитної лінії №
2203-300, відповідно до умов якого банк
надав відповідачу кредит у розмірі 500 000
гривень зі сплатою 20% річних та
кінцевим терміном повернення -
12 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 12 вересня 2008
року між банком та відповідачем
укладено договір іпотеки, відповідно
до умов якого в іпотеку банку передано
належні останньому на праві власності
будинок АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 26 вересня 2012 року визначено
строк виконання договору
відновлювальної кредитної лінії №
2203-300 від 12 вересня 2008 року моментом
набрання рішенням суду про стягнення
заборгованості законної сили.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі
745 960 гривень 77 копійок звернуто
стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що рішення
апеляційного суду не виконано, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь відсотки за користування
кредитом за період з 1 липня 2011 року по 26
вересня 2012 року у розмірі 123
908 гривень 23 копійки та пеню у розмірі 0,5
% від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення у сумі 149 480
гривень 16 копійок.

Заочним рішенням Миколаївського
районного суду Львівської області від
13 червня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк» 273 388
гривень 39 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 18 листопада 2013 року заочне
рішення суду першої інстанції змінено.

Перший і другий абзаци резолютивної
частини рішення викладено у наступній
редакції:

«Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» за
договором відновлювальної кредитної
лінії № 2203-300 від 12 вересня
2008 року заборгованість по відсотках по
тілу кредиту за період з 1
серпня 2011 року по 26 вересня 2012 року в
сумі 123 908 гривень 23
копійки, суму пені по кредиту за період
з 26 липня 2011 року по 16 березня 2013 року
в сумі 112 750 гривень 57 копійок, суму пені
по відсотках за період з 25 липня 2011 року
по 30 квітня 2012 року в сумі 36 729 гривень 59
копійок, а всього 273 388 гривень 39
копійок».

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду
першої та апеляційної інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами інстанції
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Миколаївського
районного суду Львівської області
від 13 червня 2013 року в частині,
залишеній без змін рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 18 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 18 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко