ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко
Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_4, який
діє в інтересах ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору в частині,

встановив:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та в позовних вимогах просив стягнути
з ОСОБА_3 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» суму
заборгованості за кредитним договором
№ ML-017/028/2008 від 06.08.2008 р. від 06 серпня 2008
року в розмірі 38 171 доларів США 79 центів,
що еквівалентно 305 107,12 грн. та 1 113 640,95
грн., що разом складає 1 418 748,07 грн.,
судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3
звернувся до суду з зустрічним позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
недійсним кредитного договору в
частині та просив визнати недійсним
кредитний договір № ML-017/028/2008 від 06.08.2008
р., в частині п. 4.1.1.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року прийнято
зустрічний позов ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3 до розгляду в одному
провадженні з позовом ОСОБА_2, яка діє в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник
позивача по первісному позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» - ОСОБА_2 первісний позов
підтримала, проти зустрічного позову
заперечувала та просила задовольнити
позовні вимоги по первісному позову у
повному обсязі, у задоволені
зустрічного позову - відмовити.

Представник відповідача по первісному
позову ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечував, просив застосувати строк
позовної давності та з цих підстав у
задоволені позову відмовити у повному
обсязі. Зустрічний позов просив
задовольнити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представник відповідача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

06 серпня 2008 року між ОСОБА_3 (надалі -
Відповідач/Позичальник) та ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк»
(надалі - Банк), був укладений Кредитний
договір № ML - 017/028/2008 (надалі - Кредитний
договір). Кредитний договір
складається із двох частин, які
нероздільно пов'язані між собою, згідно
з п. 1. Частини № 1 Кредитного договору.
Цільове використання кредиту - на
споживчі цілі.

Відповідно до умов Кредитного договору
Банк надав Позичальнику кредит в
розмірі 35 525,00 доларів США зі сплатою
плаваючої процентної ставки, яка
складається з фіксованого відсотка у
розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна
ставка по строкових депозитах фізичних
осіб у валюті, тотожній валюті кредиту,
що розміщені в Банку (Позивачу) на строк
в 366 днів, з виплатою процентів після
закінчення строку дії депозитного
договору).

Кредитні кошти надавались Банком на
підставі Кредитної заявки
Позичальника від 06 серпня 2008 року
шляхом перерахування кредитних коштів
в повній сумі з кредитного рахунку на
поточний рахунок Позичальника,
відкритий у Банку.

В свою чергу Позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути Банку зазначені кредитні
кошти у строки, передбачені Кредитним
договором (п. 2 частини № 1 кредитного
договору), а також сплатити відповідну
плату за користування кредитними
коштами і виконати всі інші
зобов'язання, визначені Кредитним
договором.

На підставі статті 1054 Цивільного
кодексу України позичальник за
кредитним договором зобов'язаний
повернути кредит та сплатити відсотки
в розмірі та на умовах встановлених
договором.

Погашення відповідної частини кредиту
та нарахованих відсотків повинно
здійснюватись Позичальником щомісяця.

За умовами Кредитного договору та
Додаткового договору Позичальник
зобов'язався своєчасно та повністю
сплатити кредит, проценти за
користування кредитом, але порушив
умови відповідних договорів.

За порушення строків повернення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від
суми несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожний день прострочки,
що передбачено п. 4.1.1. частини № 2
Кредитного договору.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином у
відповідності до умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, у відповідності до ст. 629
Цивільного кодексу України.

Станом на 04 березня 2013 року у
Позичальника за Кредитним договором №
МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року існує
заборгованість перед Банком в сумі 38 171
доларів СІІІА 79 центів, що еквівалентно
305 107,12 грн. за офіційним курсом НБУ на
дату проведення розрахунку
заборгованості, та 1 113 640 (один мільйон
сто тринадцять тисяч шістсот сорок)
гривень і 95 копійок, що складається з:
залишку заборгованості за кредитом у
сумі 34 969 доларів США і 97 центів; суми
несплачених відсотків за користування
кредитом - 3 201 доларів США і 82 цента;
пені за прострочення виконання
зобов'язань в розмірі 1 113 640,95 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу
України зазначено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Невиконання Позичальником умов
Кредитного договору на підставі п. 1.9.1.
Кредитного договору дає право Позивачу
достроково вимагати виконання
боргових зобов'язань за кредитом у
Позичальника.

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 28 травня 2010 року публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (надалі - Позивач) прийняло
право вимоги за кредитним договором №
МL-017/028/2008 від 06 серпня 2008 року,
укладеним між Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк» та
Відповідачем.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
згідно з ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» перейшли всі права Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
щодо права вимоги до Відповідача за
кредитним договором № МL-017/028/2008 від 06
серпня 2008 року.

Під час розгляду справи,
представник відповідача по первісному
позову ОСОБА_4 заявив клопотання про
застосування строків позовної
давності до всіх нарахувань позивача,
що перевищують строки позовної
давності, посилаючись, постанову
судової палати у цивільних та
господарський справах Верховного Суду
України від 06 листопада 2013 року у
справі № 6-116 цс 13, яка є обов'язковою для
всіх судів України, згідно ч. 2 ст. 214, ч. 1
ст. 360-7 ЦПК.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року
перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

З матеріалів справи вбачається, що
03.11.2009 року згідно опису вкладення в
цінний лист, АТ «ОТП Банк» відправив
Відповідачу Досудову вимогу № 22-2/219509
від 27.10.2009 р., кредитор на підставі п. 1.9.
Кредитного договору вимагав
дострокового виконання боргових
зобов'язань у повному обсязі протягом 30
днів, зокрема повного погашення всієї
суми кредиту в розмірі 34 969,97 доларів
США (а.с. 136).

Відповідно до п. 1.9. Кредитного
договору, зобов'язання Позичальника
щодо дострокового виконання Боргових
зобов'язань в цілому настає з дати
відправлення Банком на адресу
Позичальника відповідної Вимоги та
повинно бути проведено Позичальником
протягом 30 календарних днів з дати
одержання Позичальником відповідної
Вимоги.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України під позовною давністю
розуміється строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Приписами статті 257 Цивільного кодексу
України встановлено загальну позовну
давність тривалістю у три роки.

Відповідач отримав вищевказану вимогу
та не виконав її протягом 30 днів,
внаслідок чого, право АТ «ОТП Банк» на
дострокове стягнення всієї суми
кредиту в розмірі 34 969,97 доларів США
було порушене Відповідачем, про що
кредитор знав, однак до суду в межах
строків позовної давності не
звернувся, що є підставою для відмови у
позову, згідно ч. 4 ст. 267, ст. 266
Цивільного кодексу України.

Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що враховуючи положення пункту 7
частини тринадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у справі.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу
України, визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, кредитор - АТ «ОТП Банк»
відправив Відповідачу Досудову вимогу
№ 22-2/219509 від 27.10.2009 р., в якій на підставі
п. 1.9. Кредитного договору № МL-017/028/2008
від 06.08.2008 р. вимагав дострокового
виконання боргових зобов'язань у
повному обсязі протягом 30 днів, в тому
числі повного повернення всієї суми
кредиту 34 969,97 доларів США, які не були
виконані Відповідачем до 03.12.2009 року.

В зв'язку з тим, що право кредитора на
стягнення всієї суми кредиту було
порушене Відповідачем з 03.12.2009 року,
тому перебіг строку позовної давності
почався з 04.12.2009 р. та закінчився 04.12.2012
р.

Так як, позовна заява Позивача подана
05.07.2013 р., а строк позовної давності за
основним зобов'язанням закінчився
04.12.2012 р., то позовна давність щодо
стягнення кредиту, відсотків та пені
закінчилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного
кодексу України, боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

Так, в матеріалах справи відсутні
належні і допустимі докази направлення
відповідачу по первісному позову
доказів, що підтверджують про перехід
до нового кредитора прав у
зобов'язанні, якими є договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
відповідні додатки до нього, у зв'язку з
чим відповідач застосував гарантоване
йому право згідно до ч. 2 ст. 517
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою та шостою ст.
203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не
може суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасників
правочину має бути вільним і
відповідати його волі.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мали право врегулювати
у договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами та могли відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Умови
кредитного договору в момент його
укладення сторонам були відомі та
зрозумілі, позивач виявив власне
волевиявлення та вільну внутрішню волю
під час укладання оспорюваного
кредитного договору, про що свідчать
підписи позивача на кожній сторінці
договору, що також не оспорювалось
представником позивача в судовому
засіданні.

Як вбачається з преамбули частини № 1
кредитного договору укладаючи цей
договір, позичальник попередньо
ознайомлений з вимогами чинного
законодавства України щодо
недійсності правочинів, розуміє
значення своїх дій та діє добровільно.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк встановлює
офіційний курс гривні до іноземних
валют та оприлюднює його. Тобто про
зміну курсу долара США по відношенню до
гривні банки України дізнаються після
того як це питання вирішується на рівні
НБУ. Позивач по зустрічному позову,
вирішуючи питання про одержання
кредиту в іноземній валюті, діяв на
власний ризик і достовірно знав про
можливу нестабільність національної
валюти гривні по відношенню до долара
США. Звертаючись до банку із заявою про
надання кредиту позивач по зустрічному
позову обрав валюту кредитування на
власний розсуд саме у доларах США,
оскільки відсоткова ставка за даною
валютою була вигідною позивачу.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» відносини
банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу
України закріплений принцип свободи
договору, згідно якого сторони вільні в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Відповіднодо ч. 2 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими умови договору можуть
бути визнані в разі, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Однією з підстав визнання умов
договору несправедливими є надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
умови договору на власний розсуд або на
підставах, не зазначених в договорі, як
це передбачено п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Проте, як вбачається з пунктів 1, 2
абзацу 4 частини 4 ст. 18 вказаного Закону
положення пунктів 8, 11 та 13 частини
третьої статті 18 не застосовуються до
операцій із цінними паперами,
фінансовими послугами та іншими
товарами або послугами, ціна яких
залежить від зміни котировок або
індексів на біржах чи ставок на
фінансових ринках, які не
контролюються продавцем, а також
договорів про купівлю-продаж іноземної
валюти, дорожніх чеків або про
міжнародні грошові перекази,
номіновані в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
банківський кредит - це будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

У ст. 2 вищезазначеного закону дається
визначення поняття кошти, згідно якого
кошти - це гроші у національній,
іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №
9, «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», «Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши осіб, які приймали участь у
справі, з'ясувавши обставини справи,
приходить до висновку, що слід
застосувати встановлену Цивільним
кодексом України позовну давність та у
задоволені первісного позову
відмовити. Посилання відповідача по
первісному позову на те, що кредитний
договір укладений в порушення вимог
чинного законодавства не знайшов своїх
підтверджень під час розгляду справи,
тому у задоволенню зустрічного позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 203, 253, 256, 257, 261, 266, 267, 512,
514, 517, 526, 530, 625, 629, 631, 638, 1050, 1054 ЦК України,
п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», п. 19 Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9, «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст.ст. 11, 18
Законом України «Про захист прав
споживачів» та на підставі ст.ст. 3, 10, 11,
15, 60, 208, 209, 214, 215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2, яка діє в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити повністю.

У задоволені зустрічного позову
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
недійсним кредитного договору в
частині - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: