Провадження № 2/201/117/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мельниченко С.П.

при секретарі Білодід
Ю.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 в якому просять суд:

- визнати недійсним заповіт від
09.06.2008 року ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року на квартиру АДРЕСА_1
та на грошові вклади у ВАТ «Державний
ощадний банк України»;

- визнати за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 3/4 частин грошових
вкладів у ВАТ «Державний ощадний банк
України»;

- визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/4 частин грошових
вкладів у ВАТ «Державний ощадний банк
України»;

В обгрунтування заявленого
позову позивачі посилались на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 - чоловік
ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 Хоча фактично
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають в АДРЕСА_2,
однак вони підтримували тісні
взаємовідносини з ОСОБА_6, який
фактично жив на два будинки - в АДРЕСА_1
та в м. Чехов, де постійно проживають
позивачі. Так, в період з січня по
квітень 2008 року ОСОБА_6 жив в м. Чехов та
проходив там стаціонарне лікування
після якого знову повернувся до м.
Дніпропетровська. Більш того, позивачі
та померлий завжди проводили відпустки
разом, їздячи то на Кавказ, то в Крим.

В червні 2008 року позивачці ОСОБА_1
стало відомо, що її батькові ОСОБА_6
стало зле, однак вона не змогла
приїхати так як була за кордоном, а коли
повернулась, то дізналась, що її батько
помер, склавши перед смертю заповіт
згідно якого квартиру АДРЕСА_1 та
грошові вклади у ВАТ «Державний
ощадний банк України», належні йому,
заповів відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Позивачі вважають, що вказаний
заповіт підлягає визнанню недійсним на
підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 225 ЦК
України, так як ОСОБА_6 на момент
складання заповіту не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними, заповіт було складено без
наявності вільного волевиявлення
ОСОБА_6 та зміст заповіту не відповідав
його внутрішній волі.

Так, за декілька років до своєї
смерті ОСОБА_6 страждав рядом тяжких
захворювань, які призвели його до
психічного розладу, в зв'язку з чим він
неодноразово звертався до різних
медичних закладів. Позивачі в останній
час тісно спілкувались з померлим і він
не висловлював жодних намірів складати
заповіт на користь третіх осіб. Заповіт
складено в передсмертному стані, що
ставить під сумнів можливість
заповідача усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Також позивач ОСОБА_7 вважає, що
грошові кошти, які знаходиться на
рахунках ВАТ «Державний ощадний банк
України», являються спільною сумісною
власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а отже 1/2
частина цих коштів належать їй на праві
спільної сумісної власності, а інша 1/2
частина коштів являються спадковим
майном.

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримала та
просила суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивачів
посилаючись на те, що фактично ОСОБА_6
та ОСОБА_7 разом не проживали з 1969 року і
між ними навіть був судовий спір щодо
поділу квартири, який ОСОБА_7 програла.
З тих часів ОСОБА_7 проживає в м. Чехов
Московської області разом з донькою
ОСОБА_1, а ОСОБА_6 інколи приїздив до
доньки погостювати, однак ніколи не жив
тривалий час у м. Чехов, а на Кавказ і в
Крим жодного разу не їздив з
позивачами. Відповідачка була доброю
знайомою матері ОСОБА_6, яка мала
хворобливий стан і за якою
відповідачка доглядала до її смерті.
При цьому позивачі навіть не знають де
вона похована. Після смерті матері
ОСОБА_6 відповідачка продовжувала
допомагати останньому, постійно
цікавилась його станом здоров'я і коли
не могла прийти до нього, то
телефонувала. В травні 2007 року до
ОСОБА_6 приїхала його донька ОСОБА_1, яка
фактично за батьком не доглядала. В
кінці січня 2008 року ОСОБА_6 їздив у м.
Чехов до доньки де пробув два місяці,
так як захворів і вимушений був
звернутись до інфекційного відділення
Чеховської лікарні в якому всі медичні
послуги сплачував самостійно. Коли
повертався до Дніпропетровська ОСОБА_6
зателефонував відповідачці та просив
зустріти його. Коли відповідачка його
зустріла, то він був у хворобливому
стані і говорив, що до нього в м. Чехов
погано ставились. До ОСОБА_6 приходили
помічники з фонду допомоги,
відвідували знайомі, сусіди, інколи
приїздила ОСОБА_4, яка також доглядала
за ОСОБА_6, а позивачі взагалі не
цікавились життям та здоров'ям
останнього. ОСОБА_6 завжди був при
здоровій пам'яті і ніколи не звертався
до будь-яких лікарів з приводу свого
психічного стану, він адекватно
поводив себе та вів бесіди як розумна
людина. 09.06.2008 року, коли ОСОБА_6
почувався зле, то попросив запросити
нотаріуса, що відповідачка і зробила.
Нотаріус залишалась на одинці з ОСОБА_6
і відповідачка не чула про що вони
говорили, а потім відповідачці стало
відомо, що ОСОБА_6 склав заповіт на неї
та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
помер і всі витрати на поховання взяла
на себе відповідачка, а позивачі навіть
не приїхали на похорон.

Представник відповідачів в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що данних про те, що померлий за час
життя хворів якоюсь психічною хворобою
не має, так як всі документи про його
хворобливість підроблені. Фактично
ОСОБА_7 з 1966 року в м. Дніпропетровську
була лише два рази, відносин з померлим
не підтримувала та на сьогоднішній
день жодна з позивачок не знають навіть
де могила померлого.

Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилась, подала
пояснення згідно яких вона здійснювала
посвідчення заповіту ОСОБА_6 До неї
звернулась ОСОБА_3, яка повідомила, що
ОСОБА_6 бажає скласти заповіт однак в
зв'язку з похилим віком не може виїхати
до нотаріуса, а тому просила посвідчити
заповіт на дому. При цьому ОСОБА_3
виклала зміст заповіту і нотаріус
виконала проект заповіту на своєму
робочому місці та виїхала додому до
ОСОБА_6 Під час посвідчення заповіту
ОСОБА_6 не виявляв будь-яких ознак,
будь-якої психічної хвороби, а тому у
нотаріуса не виникло підозр у
психічній неповноцінності ОСОБА_6 і
вона, переконавшись в його
дієздатності, посвідчила заповіт в
якому ОСОБА_6 висловив свою добровільну
волю. Вважає, що підстав для
задоволення позову не має.

Крім того, в судовому засіданні
було допитано ряд свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що
вона з квітня 2008 року працювала у
єврейській общині «Хесед Менахем» (т. 1
а.с. 61), метою діяльності якої є допомога
престарілим людям. ОСОБА_6 вона знала,
так як свідок з початку травня 2008 року
доглядала за ним та виконувала його
доручення. В перший день знайомства
ОСОБА_6 дав свідкові номер телефону
ОСОБА_3 та доручив телефонувати їй в
разі непередбачуваної ситуації. Також
померлий дав свідкові ключ від
квартири і вона майже щоденно
приходила до нього та бачила, що в його
квартирі часто бувала ОСОБА_3, яка
готувала їжу та доглядала за ОСОБА_6
Десь з середини травня 2008 року ОСОБА_6
перестав самостійно переміщатись,
однак до останнього дня він читав, в
тому числі газети, любив поговорити про
політику, своє життя, кулінарію.
Самостійно заповнював квитанції на
оплату комунальних послуг, самостійно
давав вказівки які товари йому треба
придбати в магазині. Жодних ознак
психічного захворювання він не виявляв
та в своїй поведінці завжди був
адекватний. Востаннє свідок бачила
ОСОБА_9 09.06.2008 року зранку, він як завжди
впізнав її, вони поговорили і жодних
ознак якогось психічного захворювання
у нього не було.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні пояснив, що він сусід ОСОБА_6
і знає його дуже давно. Померлого він
може охарактеризувати як дуже розумну
і начитану людину. В останні місці
свого життя, померлий звертався до
свідка з проханням отримати пенсію чи
купити якісь продукти і при цьому він
не виявляв жодних ознак психічного
розладу та в своїй поведінці був
адекватний. Також свідок пояснив, що за
останні 20 років не бачив, щоб до
померлого приїжджали позивачки та, що
останні не були на похованні ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що вона надає
ритуальні послуги та була знайомою
матері ОСОБА_6 і самого ОСОБА_6 Так, вона
надавала послуги з поховання як матері,
так і ОСОБА_6 При цьому похованням
займалась ОСОБА_3, а жодних родичів
померлого ОСОБА_6 на похованні не було.
Також свідок пояснила, що декілька
разів вона спілкувалась з ОСОБА_6
телефоном і жодних ознак
ненормальності останнього вона не
помітила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснив, що він знав ОСОБА_6
як порядну та чесну людину, так як вони
разом працювали на заводі
«Укреталургізотоп». Після
реорганізації підприємства ОСОБА_6
звільнився з нього і деякий час
працював зі свідком у охороні - був
заступником свідка. ОСОБА_6 жив зі своєю
матір та розповідав, що вона хворіє і за
нею доглядає ОСОБА_3 Також він
розповідав, що у нього в Москві живе
донька, якій він висилає гроші та до
якої декілька разів їздив, однак
повертався засмучений, так як до нього
там погано відносились. Після
звільнення з роботи в 2007 році ОСОБА_6
часто приходив до свідка як на роботу
так і додому. При цьому він не виявляв
будь-яких ознак психічного
захворювання, був адекватним, завжди
нормально спілкувався. В 2008 році він в
телефонному режимі поздоровив свідка з
травневими святами та пояснив, що
прийти не зможе так як болять ноги,
однак при цьому він знову ж таки
нормально спілкувався та не виявляв
будь-яких ознак психічного
захворювання. В подальшому свідкові
стало відомо, що ОСОБА_6 помер і свідок
був присутній на похованні, яким
займалась ОСОБА_3 Позивачі на поховання
не приїхали.

Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснив, що він працював
лікарем клініки «Медікор». В 2007 році до
нього звернулась ОСОБА_1 зі своїм
батьком ОСОБА_6 яка скаржилась на те, що
у ОСОБА_6 неадекватна поведінка. Свідок
оглянув його і встановив, що у ОСОБА_6
мались психічні відхилення, а саме,
дезорієнтація у просторі, загальмована
мова, зниження пам'яті, зниження уваги,
що можна описати як старче недоумство -
медкваліфікація хороб - 10. Свідок
направив ОСОБА_6 на 14-у міську лікарню
ПНД.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні пояснив, що він являється
лікарем 14-ї міської лікарні ПНД. 5-6
років тому ОСОБА_1 привела на
консультацію свого батька ОСОБА_6 Зі
слів ОСОБА_1 стан її батька погіршився,
він став дратівливим, з'явились
проблеми з пам'яттю. Свідком було
оглянуто ОСОБА_6 та встановлено, що у
останнього дійсно були проблеми з
пам'яттю на поточні події, він
пред'являв претензії до сім'ї, мав
порушення сну, невмотивовану
подразливість і лікарем було
встановлено діагноз: органічне
ураження головного мозку судинного
генезу, виражений психоорганічний
синдром з виходом у деменцію.

Свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні пояснила, що вона подруга
ОСОБА_1 і її батька знала з дитинства. В
1966 році ОСОБА_2 і ОСОБА_1 виїхали
проживати до м. Чехов Московської
області і свідок не бачилась з ОСОБА_6 В
2007 році ОСОБА_1 повідомила свідка, що у
її батька погіршився стан здоров'я і
передала йому ліки. Свідок два чи три
рази восени 2007 року привозила ліки для
ОСОБА_6, а в травні 2008 року, коли
привезла ліки, то ОСОБА_6 не впізнав її.
Він виглядав втомленим, підозріло
відносився до свідка та погано
почувався.

Свідок ОСОБА_16 в судовому
засіданні пояснив, що він друг сім'ї
ОСОБА_6, так як вони тривалий час були
сусідами і їх батьки дружили. Востаннє
свідок бачив ОСОБА_6 в 2006 році,
випадково зустрівши його на вулиці, і
останній не впізнав свідка. Донька
ОСОБА_6 - ОСОБА_16 розповідала свідкові,
що її батько хворіє, виглядає
неогрядно, постійно чимось
невдоволений та лається.

Заслухавши представників сторін,
відповідача, показання свідків,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачів підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 (т. 1 а.с.
7), чоловік ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 9) та батько
ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт,
який було посвідчено 09.06.2008 року вдома у
ОСОБА_6 приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 15)
згідно якого ОСОБА_6 належну йому
квартиру АДРЕСА_1 заповів у рівних
частинах ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а
грошові вклади з усіма належними
відсотками і компенсаціями, які
знаходяться на зберіганні на рахунках
№ НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4,
№ НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8
в філії ВАТ «Державний Ощадний банк
України» № НОМЕР_9 м. Дніпропетровська
та усі ніші рахунки, відкриті в
«Державному Ощадному банку України»
померлий заповів ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Суд вважає, що на момент
посвідчення заповіту ОСОБА_6 не міг
усвідомлювати значення своїх дій та в
повній мірі керувати ними, що
об'єктивно підтверджується актом № 33
від 09.12.2010 року відділення
судово-психіатричних експертиз (т. 1 а.с.
183) з якого вбачається, що ОСОБА_6 станом
на 09.06.2008 року виявляв хронічний
стійкий психічний розлад в формі
судинної (атеросклеротичної) деменції
і за своїм психічним станом в той час
він не міг розуміти значення своїх дій
та керувати ними, а також актом
повторної посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 11
від 23.04.2012 року (т. 1 а.с. 229) згідно
висновку якого на момент складання
заповіту ОСОБА_6 виявляв ознаки
органічного ураження головного мозку
з вираженим психоорганічним синдромом,
змінами особистості, що істотно
впливало на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними та позбавляло його в
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

При цьому, при проведені
повторної посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи
лікарями було надано в повній мірі як
оцінку показанням свідків, які дали
аналогічні показання в судовому
засіданні, так і медичній документації,
зокрема:

- данним про те, що ОСОБА_6 хворів
цирозом печінки криптогенним з
мінімальною активністю в стадії
декомпенсації, портальна гіпертензія.
ІБС: кардіоскрелоз атеросклеротичний
СН П А ст. захворювання висхідного
відділу товстого кишечника (т. 1 а.с. 60);

- виписці з історії хвороби № 73/3
Чеховської районної лікарні № 1 (т. 1 а.с.
93) згідно якої в період з 04.02.2008 року по
11.02.2008 року було проведено обстеження
ОСОБА_6 та призначено лікування і
рекомендовано консультацію психіатра
в зв'язку з неадекватою дещо агресивною
поведінкою, що об'єктивно підтверджено
показаннями ОСОБА_17, допитаної за
окремим дорученням Чеховським
районним судом Московської області,
згідно яких всі записи у вищевказаній
виписці з історії хвороби виконані її
рукою в один і той же час, а
рекомендація огляду психіатра була в
зв'язку з неадекватною поведінкою
ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 10);

- медичним картам хворого ОСОБА_6 в
яких маються данні про звернення ним до
ТОВ «Клініка Медикор (т. 1 а.с. 96) з
приводу атеросклеротичної деменції та
про огляд його лікарем психіатром в КЗ
ДМКЛ № 14 зі встановленням діагнозу
органічне ураження головного мозку
судинного генезу, виражений
психоорганічний синдром з виходом у
деменцію, що об'єктивно
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_14 та ОСОБА_13

Таким чином, суд приходить до
беззаперечного висновку про те, що акт
повторної посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 11
являється повним та обгрунтованим, він
не суперечить іншим матеріалам справи,
не викликає сумніву в його
правильності та може бути прийнятий
судом.

Посилання відповідачів на те, що у
виписці з історії хвороби № 73/3
Чеховської районної лікарні № 1 (т. 1 а.с.
93) записи «Консультація психіатра» та
дописки про те, що ОСОБА_6 має
неадекватну дещо агресивну поведінку
виконані іншою кульковою ручкою суд
приймає до уваги, однак це не
спростовує жодним чином висновку
експертів, так як ОСОБА_17 підтвердила
той факт, що всі записи вона виконувала
одночасно.

Посилання відповідачів на те, що
огляд ОСОБА_6 в КЗ ДКМЛ № 14 проведено
без його згоди, суд також приймає до
уваги оскільки з висновку № 697-13
судової почеркознавчої експертизи від
01.07.2013 року (т. 2 а.с. 183) вбачається, що
підпис імені ОСОБА_6, який розташований
в графі «Підпис пацієнта» в згоді на
огляд лікарем-психіатром КЗ 14 МЛ від
17.09.2007 року виконаний не ОСОБА_6, а іншою
особою, що суперечить ст. 11 Закону
України «Про психіатричну допомогу».
Однак сам по-собі факт проведення
огляду з порушенням вимог Закону
України «Про психіатричну допомогу» не
спростовує діагнозу, встановленого
лікарем на день огляду.

Посилання відповідачів на те, що
ОСОБА_6 постійно працював (т. 1 а.с. 62),
характеризувався як освідчений
фахівець, здатний самостійно
вирішувати організаційні питання (т. 1
а.с. 85), самостійно укладав дрібні
побутові договори та сплачував
комунальні послуги (т. 1 а.с. 203-206), не
свідчать про те, що ОСОБА_6 не мав
психічного захворювання.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, як і свідків ОСОБА_15 і
ОСОБА_16, щодо психічного стану ОСОБА_6
не можуть бути покладені в основу
висновку про те, що останній в момент
посвідчення заповіту міг
усвідомлювати значення своїх дій та в
повній мірі керувати ними, так як
вказані особи не мають медичної освіти
і не можуть надавати свої висновки про
психічний стан померлого. В той же час
їх покази в сукупності з медичною
документацією були враховані при
складені висновку експертами
психіатрами.

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
грошові вклади у ВАТ «Державний
ощадний банк України», то вони
задоволенню не підлягають оскільки
позивачами в судовому засіданні не
надано жодного доказу належності
квартири та грошових коштів померлому
ОСОБА_6 та не надано доказів звернення
позивачів до нотаріальної контори з
метою вступу у спадщину, що
унеможливлює вирішення в даний момент
позовних вимог про визнання за ними
права власності на вказане спадкове
майно та на частину цього майна як
майна придбаного під час перебування у
шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_2

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивачки
ОСОБА_1 підлягають стягненню судові
витрати в розмірі 81 гривня.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 15, 16, 225 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності задовольнити
частково.

Визнати недійсним заповіт складений
ОСОБА_6 та посвідчений 09 червня 2008 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 81 гривня.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С.П. Мельниченко