УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства
«Маріупольський морський торговельний
порт» про скасування наказу про
звільнення та зміну формулювання
причин звільнення за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 9 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 30 жовтня 2012 року був ознайомлений
з наказом від 22 жовтня 2012 року, згідно
якого з 23 грудня 2012 року скорочувалась
посада заступника начальника з
технічної частини, яку він займав. При
ознайомленні з наказом йому
пропонувались інші посади, від
переведення він відмовився, тому з 23
грудня 2012 року підлягав звільненню за
п. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України. З 17 грудня 2012
року по 29 грудня 2012 року перебував на
лікарняному, тому вважає, що він
звільнений з роботи з 29
грудня 2012 року. На день звільнення
підприємство належно оформлену
трудову книжку йому не видало,
запропонувало отримати її після свят.
Також йому не видали трудову книжку і 2
січня 2013 року коли він прийшов на
підприємство. Вважаючи себе звільненим
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29
грудня 2012 року на роботу більше не
входив. 2 серпня 2013 року він отримав
наказ від 6 червня 2013 року, згідно якого
він був звільнений з посади заступника
начальника технічної частини на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин. Вважає
наказ про звільнення незаконним, та
просив скасувати наказ про звільнення
від 6 червня 2013 року з посади заступника
начальника з технічних частин, на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та
змінити формулювання причин
звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 21
жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Скасовано наказ керівника ДП
«Маріупольський морський торгівельний
порт» від 6 червня 2013 року про
припинення трудового договору з ОСОБА_4
Змінено дату та формулювання причин
припинення трудового договору
звільнивши ОСОБА_4 з роботи в ДП
«Маріупольський морський торгівельний
порт» зазначивши дату звільнення 29
грудня 2012 року, причиною його
звільнення з роботи - звільнення за
скороченням штатів за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України. Вирішено питання про судовий
збір.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 9 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судового рішення в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Звертаючись до суду позивач просив суд
змінити причини формулювання підстав
звільнення із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
за прогул без поважних причин на
підстави звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України за скороченням
чисельності штату працівників.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на
підставі доказів, наданих сторонами й
належним чином оцінених судом (ст. 212
ЦПК України), дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
зміни причин звільнення за ст. п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗпП України, так як звільнення за
указаною статтею може мати лише за
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

За таких обставин, встановивши, що
підстави для зміни формулювання причин
звільнення відсутні, а вимога про
поновлення на роботі не заявлялась, суд
апеляційної інстанції правильно
відмовив у задоволенні позову, який був
предметом розгляду.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення суду, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 9 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко