Єдиний унікальний номер 227/7182/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2002/2014
Головуючий в 1 інстанції -
Доповідач - Агєєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Агєєва О.В., Груіцької Л.О.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу державного підприємства
«Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
від 21 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства
«Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1
на відшкодування моральної шкоди 10
000грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове - про відмову в
задоволені позовних вимог, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції залишив поза увагою, що
позивачка, укладаючи трудовий договір,
була повідомлена про важкі, шкідливі та
небезпечні умови праці, тому важкість,
небезпечність та шкідливість
технологічного процесу виробництва на
підприємстві не є достатньою та
самостійною підставою для
відповідальності підприємства у
вигляді моральної шкоди через
ушкодження здоров`я працівника при
виконанні ним трудових обов`язків; суд,
ухвалюючи рішення, не з`ясував, якими
неправомірними діями або
бездіяльністю збоку відповідача
завдана втрата працездатності
позивачу, ступінь вини відповідача, чи
мали місце порушення правил охорони
праці, правил безпеки, інструкцій з
експлуатації машин і механізмів
підприємством, а також не звернув
увагу, що позивачкою не було надано
доказів на підтвердження заподіяння їй
моральної шкоди.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 тривалий час працювала у ДП
«Добропіллявугілля» заступником
начальника комерційного відділу по
громадському харчуванню (а.с.3-6).

18.02.11р. під час виконання трудових
обов`язків ОСОБА_1 отримала ушкодження
здоров`я - компресійний перелом S3
хребта. Причиною нещасного випадку
визнано незадовільний стан території
внутрішнього двору шахтної їдальні,
невиконання посадових обов`язків: п. 4.10
Посадової інструкції для завідуючої
їдальні шахти ОП «Шахта «Алмазна»
(а.с.9-10).

Згідно висновку МСЕК від 21.06.11р. ОСОБА_1
на підставі акту огляду вперше
встановлена стійка втрата професійної
працездатності у розмірі 25% у зв`язку із
трудовим каліцтвом (а.с.11).

Враховуючи, що внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві позивачу
завдано моральної шкоди, а також з
урахуванням глибини її моральних і
фізичних страждань, суд визначив
розмір моральної шкоди у сумі 10 000грн.,
яку стягнув з відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх
підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Крім того, згідно Рішення
Конституційного Суду від 27.01.2004 р.
N1-рп/2004р. громадяни, яким встановлена
стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж
Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
заподіюють йому моральні і фізичні
страждання.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що по даній справі ДП
«Добропіллявугілля» є належним
відповідачем та з нього підлягає
стягненню моральна шкода у зв'язку з
ушкодженням здоров'я позивача,
заподіяного трудовим каліцтвом.

Колегія суддів вважає, що факт
спричинення позивачу моральної шкоди у
зв'язку з його професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні та підтверджений наданими
доказами.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
було враховано роз'яснення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995р. (з подальшими
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», а саме: розмір
моральної шкоди суд визначив в межах
заявлених вимог, з урахуванням
характеру, обсягу, тривалості та
наслідків заподіяних позивачеві
моральних страждань, стану здоров'я
потерпілого, істотних вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
конкретні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач укладаючи договір, був
повідомлений про важкі, шкідливі та
небезпечні умови праці, що виключає
відповідальність підприємства по
відшкодуванню моральної шкоди є
безпідставними, оскільки ст.13 Закону
України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Добропіллявугілля»
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: