У Х В А Л А

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Сімеїзької селищної ради, ОСОБА_5, треті
особи: Міністерство оборони України,
Центр медичної реабілітації та
санаторного лікування «Алупкінський»,
про визнання частково незаконним
рішення, визнання частково недійсним
договору оренди земельної ділянки,
усунення перешкод у користуванні
власністю, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 19
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_6
звернулися до суду із указаним позовом,
у якому, з урахуванням уточнень ОСОБА_4,
просили:

- визнати незаконними п. п. 1, 2 рішення
Сімеїзської селищної ради від 9 серпня
2006 року № 9 «Про розгляд звернення
ОСОБА_5 про затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки для реконструкції та
обслуговування рекреаційного
комплексу за адресою: АДРЕСА_1 і
передання земельної ділянки в оренду»
в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630 га та
передання її в оренду ОСОБА_5 для
реконструкції та обслуговування
рекреаційного комплексу за адресою:
АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки від 22 вересня 2006
року, укладений між Сімеїзською
селищною радою та ОСОБА_5,
зареєстрований в державному реєстрі
землі 4 жовтня 2006 року за №
015, в частині передачі в оренду в
складі земельної ділянки НОМЕР_1
розміром 0,0630 га ґрунтової дороги
загального користування, яка є
під'їздом до домоволодіння АДРЕСА_2;

- відновити становище, яке існувало до
порушення права позивача вільно
користуватись дорогою для проїзду до
гаражу, розташованого на власній
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2,
шляхом зобов'язання ОСОБА_5 усунути
перешкоди (демонтувати огорожу, паркан
тощо) у використанні зазначеної дороги
за цільовим призначенням, а також
відновити покриття зазначеної дороги
за власний рахунок.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_4, ОСОБА_6 зазначали, що вони є
співвласниками будинку АДРЕСА_2 і
земельної ділянки, яка була відведена
для його обслуговування. Оскільки
єдиним під'їздом до вказаного будинку є
дорога загального користування, яку за
договором оренди від 22 вересня
2006 року Сімеїзька селищна рада
Автономної Республіки Крим передала в
оренду ОСОБА_5, просили суд захистити
свої права та задовольнити позов.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 4
лютого 2009 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 квітня 2010 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6
відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 квітня 2012 року
рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 4 лютого
2009 року та ухвалу апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 21
квітня 2010 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 11
червня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 грудня 2013
року рішення місцевого суду скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконними
п. п. 1, 2 рішення Сімеїзської селищної
ради від 9 серпня 2006 року № 9 «Про
розгляд звернення ОСОБА_5 про
затвердження проекту землеустрою щодо
відводу земельної ділянки для
реконструкції та обслуговування
рекреаційного комплексу за адресою:
АДРЕСА_1 і передання земельної ділянки
в оренду» в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відводу
земельної ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630
га та передання її в оренду ОСОБА_5
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки від 22 вересня 2006
року, укладений між Сімеїзською
селищною радою та ОСОБА_5,
зареєстрований в державному реєстрі
землі 4 жовтня 2006 року за № 015, в
частині передачі в оренду в складі
земельної ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630
га ґрунтової дороги загального
користування, яка є під'їздом до
домоволодіння АДРЕСА_2. Усунуто ОСОБА_4
перешкоди у здійсненні права
користування дорогою загального
користування, яка є під'їздом до гаражу
будинку № 16 по вулиці Васильченка в смт
Сімеїз міста Ялти, шляхом зобов'язання
ОСОБА_5 демонтувати огорожу для
звільнення проїзду до гаражу ОСОБА_4 та
зобов'язання ОСОБА_5 відновити за
власний рахунок покриття дороги
загального користування.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення місцевого
суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи рішення суду першої
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 38, 39, 83 ЗК
України, оскільки доводи позивача про
наявність дороги загального
користування на земельній ділянці,
переданій в оренду ОСОБА_5, та
відсутність іншого під'їзду до
належного йому будинку знайшли своє
підтвердження у матеріалах справи.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник