Справа № 369/4616/13-ц
Провадження № 2/369/108/14
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

при секретарі Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи без самостійних
вимог: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року позивачі звернулися з
даним позовом до суду, посилаючись на
те, що на підставі договору
купівлі-продажу від 30 жовтня 1996 року,
посвідченим державним нотаріусом
Першої Київської обласної державної
нотаріальної контори, чоловік позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.
Після придбання, даної земельної
ділянки, позивач разом з чоловіком
побудували будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 помер. 02 грудня 2004 року на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом будинок та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
успадкував позивач ОСОБА_1.

У травні 2010 року ОСОБА_2, за закінченням
строку покарання, повернулась до дому
за адресою: АДРЕСА_1. Коли прийшла до
дому, ОСОБА_4 в будинок її не пустив,
повідомив, що він є власником будинку
та щоб вона негайно залишила його.
Також ОСОБА_4 пояснив, що цей будинок
він придбав у ОСОБА_3 за нотаріальною
довіреністю від позивача ОСОБА_1, який
на час продажу будинку знаходився в
місцях відбування покарання.

Як стало відомо позивачам, 20.06.2008 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
була видана довіреність від імені
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3 на відчуження
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачі вказували, що довіреність
була вчинена без участі ОСОБА_1, тобто
він не давав та не підписував дану
довіреність.

ОСОБА_3, на підставі вищезазначеної
довіреності, продав вищезазначене
майно, а саме будинок та земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 17 грудня 2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_9 за реєстрованим номером
3114, згідно до якого вищезазначена
земельна ділянка продана ОСОБА_4 за 2500000
грн., та договору купівлі-пролажу
домоволодіння від 17 грудня 2008 року
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 3110,
згідно до якого вищезазначене
домоволодіння продане ОСОБА_4 за 440015
грн.

Позивачі зазначали, що вищезазначені
правочини щодо відчуження нерухомого
майна вчинив ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на
підставі довіреності, яку ОСОБА_1
ніколи йому не давав та її не
підписував. Всі кошти від продажу
земельної ділянки та домоволодіння
ОСОБА_3 незаконно привласнив.

Оскільки ОСОБА_1 не мав наміру на
відчуження будинку та земельної
ділянки, довіреності з цією метою не
видавав, то позивачі просили суд :

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
17 грудня 2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером 3114, згідно до якого
вищезазначена земельна ділянка
продана ОСОБА_4 за 2 500000 грн. та договір
купівлі-продажу домоволодіння від 17
грудня 2008 року посвідчений приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером 3110, згідно до якого
вищезазначене домоволодіння продане
ОСОБА_4 за 440 015 грн. Стягнути судові
витрати з відповідачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивачів позовні вимоги
підтримали з підстав зазначених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився подав до суду заяву про
розгляд справи без його участі, проти
задоволення позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти
позову заперечувала, суду пояснила, що
її довіритель на законних підставах
придбав спірний будинок та земельну
ділянку, також подала до суду заяву про
застосування строку позовної давності
до заявлених позовних вимог.

Третя особа: приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі.

Третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи судом повідомлявся.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 02 грудня 2004 року,
посвідченого державним нотаріусом
Києво-Святошинської районної
державної нотаріальної контори,
зареєстрованого в реєстрі за №2-1396,
позивач ОСОБА_1 став власником АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01 листопада 2008
року посвідченого державним
нотаріусом Києво-Святошинської
районної державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в реєстрі за
№2-3276, позивач ОСОБА_1 успадкував
земельну ділянку площею 0,1370 гектарів в
АДРЕСА_1.

20 червня 2008 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 посвідчена довіреність,
зареєстрована в реєстрі за номером 1124
на підставі якої позивач ОСОБА_1
уповноважив відповідача ОСОБА_3 на
представлення інтересів позивача, в
тому числі з правом продажу належних
позивачу житлового будинку та
земельної ділянки, розташованих в
АДРЕСА_1.

17 грудня 2008 року укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 3111,
згідно якого ОСОБА_1, як продавець, від
імені якого на підставі довіреності,
посвідченої 20.06.2008 року за реєстровим
номером 1124 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, діяв ОСОБА_3, продав, а
ОСОБА_4, як покупець, придбав земельну
ділянку площею 0,1370 гектарів, в АДРЕСА_1,
з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Даний договір
вчинено за 2 500000 грн. (два мільйони
п'ятсот тисяч гривень), які покупець
сплатив представнику продавця під час
укладення договору в повному розмірі.

17 грудня 2008 року укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 3110,
згідно якого ОСОБА_1, як продавець, від
імені якого на підставі довіреності,
посвідченої 20.06.2008 року за реєстровим
номером 1124 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, діяв ОСОБА_3, продав, а
ОСОБА_4, як покупець, придбав АДРЕСА_1.
Даний договір вчинено за 440 015 грн.
(чотириста сорок тисяч п'ятнадцять
гривень), які покупець сплатив
представнику продавця під час
укладення договору в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 237 ЦК України передбачає, що
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Не є представником
особа, яка хоч і діє в чужих інтересах,
але від власного імені, а також особа,
уповноважена на ведення переговорів
щодо можливих у майбутньому
правочинів. Представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

За правилами 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може грунтуватися на акті
органу юридичної особи. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

Як вбачається з аналізу вищезазначених
норм довіреність від 20 червня 2008 року
посвідчена приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі
за номером 1124, на підставі якої позивач
ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_3
на представлення інтересів позивача, є
письмовим документом, що грунтується
на договорі доручення укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тобто правочині,
правовий статус якого регулюється
нормами цивільного законодавства,
зокрема главою 16 Цивільного Кодексу
України.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Позивачі, звертаючись до суду з позовом
про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки, обгрунтовують свої
позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_1
жодних довіреностей на користь
відповідача ОСОБА_3 не видавав та не
підписував, тобто жодного договору
доручення між ними не укладалось, а
відтак правочини, що вчинені від його
імені мають бути визнані судом
недійсними.

Суд не може погодитись з таким
твердженням позивачів, виходячи з
наступного:

Відповідно до статті 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Довіреність від 20 червня 2008 року
посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі
за номером 1124 та договір доручення,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, на
підставі якого була видана
вищезазначена довіреність, відповідно
до норм ст. 204 ЦК України, суд вважає
правомірним, оскільки позивач ОСОБА_1,
хоч і заперечує, що укладав даний
правочин, однак не ставить перед судом
питання про визнання цього договору
недійсним та скасування довіреності.

Крім того стаття 60 ЦПК України
визначає, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача не надано до
суду належних та допустимих доказів
того, що позивач ОСОБА_1 не підписував
довіреність від 20 червня 2008 року
посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі
за номером 1124, та не бажав відчужувати
спірну земельну ділянку та будинок.

Оскільки не визнано недійсним
договір доручення, що став підставою
для видачі довіреності від 20 червня 2008
року, то в суду відсутні правові
підстави для визнання недійсними
правочинів з продажу земельної ділянки
та житлового будинку, що були вчинені
від імені позивача ОСОБА_1, його
представником за довіреністю ОСОБА_3.

Більш того позивачам відповідно
до ст. ст. 10, 27 ЦПК України роз'яснено їх
право на пред'явлення позову щодо
визнання договору доручення недійсним
та скасування довіреності, проте
останні на вказані роз'яснення не
прореагували, таких вимог не заявляли.

Таким чином суд вважає, що доводи
позивачів не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
належними та допустимими доказами, а
відтак дані обставини не можуть бути
покладені в основу судового рішення,
тому суд відмовляє в задоволені позову
в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203,204,215,237,244 ЦК України,
ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договорів недійсними
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя

А.Я. Волчко