Справа № 500/3716/14-ц
Провадження № 2/500/1959/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити, що заповіт від імені ОСОБА_7, посвідчений 26.11.2010 року за реєстром № 5996 приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 в частині призначення спадкоємцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 2.1 гл. 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, про вимоги до змісту заповіту заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, а у вищевказаному заповіті рік народження ОСОБА_4 вказаний як «1974», у паспорті рік народження вказаний як «1984», тобто існує невідповідність у документах.

ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом, який заявою від 18.09.2014 року уточнила та просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174, мотивуючи тим, що 06.06.2013 року померла ОСОБА_7, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174. За життя ОСОБА_7 було складено заповіт, згідно якого вона заповіла 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку з надвірними спорудами ОСОБА_5

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2014 року зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно був обєднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог первісного позову не заперечувала, визнала факт того, що в заповіті була зроблена технічно помилка щодо року народження позивача, наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2009 року, було розірвано договір довічного утримання, що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений 15.05.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 787 та визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 23458235 від 25.06.2014 року, наданої реєстраційною службою ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174 зареєстроване за ОСОБА_7.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 342583 від 07.06.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 померла 06.06.2013 року.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 26.11.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 5996, ОСОБА_7 заповіла все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що розташовані в місті Ізмаїлі Одеської області по вулиці Білгород Дністровській, 174 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних частках кожному.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37385594 від 16.05.2014 року, наданого ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_7 від 26.11.2010 року, зареєстрований за № 5996 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтверджено листом № 1455/02-14 від 24.06.2014 року, наданим ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину.

У встановлений законом строк ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджено листом № 1455/02-14 від 24.06.2014 року, наданим ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою та разом із спадкодавцем не проживав, що підтверджено будинковою книгою на будинок № 174 по вул. Білгород Дністровська в м. Ізмаїлі Одеської області, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

Враховуючи, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 фактично не прийняв спадщину, отже його частка повинна спадкуватися за законом.

Згідно до статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_10, який є сином спадкодавця, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ЯР № 487529, виданим 29.05.1958 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл та відповідно спадкоємцем за законом першої черги помер 10.11.2009 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 199895, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, право на спадкування одержує син ОСОБА_10 та онук ОСОБА_7 ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ЖД № 449322, виданим 18.01.1984 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл.

Крім цього, спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 є її син ОСОБА_6, однак як було вже встановлено в судовому засіданні, він фактично не прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_11 за № 1092/02-14 від 15.05.2014 року, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 2.1 гл. 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, про вимоги до змісту заповіту заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, а у вищевказаному заповіті рік народження ОСОБА_4 вказаний як «1974», у паспорті рік народження вказаний як «1984», тобто існує невідповідність у документах.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1241, 1269 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити, що заповіт від імені ОСОБА_7, посвідчений 26 листопада 2010 року за реєстром № 5996 приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 в частині призначення спадкоємцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород Дністровська, 174.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Я.Присакар