Справа № 536/2957/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2014 року
м. Кременчук
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі :

головуючого судді
Святської О.В.,

з участю секретаря
Клонової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
третя особа управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області про втрату права
користування житлом, зустрічному
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, третя особа
Управління державної міграційної
служби України в Полтавській області
про визнання останнього втратившим
право на користування житлом. Вказав,
що він є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, в цьому будинку зареєстровані
він та син ОСОБА_2, який фактично не
проживає у будинку та відмовляється
знятися з реєстраційного обліку .
Просив зобов'язати управління ДМС
України зняти відповідача з
реєстраційного обліку та визнати його
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1. Далі позивач уточнив позовні
вимоги та просив залишити вимогу про
визнання відповідача таким, що втратив
право на проживання у спірному
будинку.

17.02. 2014 року Кременчуцьким районним
судом Полтавської області винесено
заочне рішення, згідно якого ОСОБА_2
визнано таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 09.04.2014 року рішення
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 лютого 2014
року скасовано і справу призначено до
судового розгляду в загальному
порядку.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою про
усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням шляхом вселення.
Вказав, що 29.10.2004 року він
зареєструвався в батьковому будинку і
проживав з того часу разом з батьками.
Після смерті в 2010 році його матері він
доглядав за батьком, забезпечував йому
постійний догляд та лікування, вів
господарство за адресою місця
реєстрації. Крім нього ОСОБА_1 після
смерті дружини стала допомагати
сусідка. Незважаючи на неодноразові
звернення до відповідача по
зустрічному позову ОСОБА_1 з проханням
не продовжувати негативну поведінку
він все одно продовжує перешкоджати
позивачу по зустрічному позову
користуватися житловим приміщенням.
Просив суд вселити його в будинок
АДРЕСА_1 та не чинити перешкод в
користуванні житловим приміщенням.

Позивач та відповідач по зустрічному
позову ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_4
позов підтримали в повному обсязі,
зустрічний позов не визнали. ОСОБА_1
пояснив, що ОСОБА_2 жодного дня не
проживав в його будинку , з середини 2012
року у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я потребує постійного догляду
,пропонував сину ОСОБА_2 поселитися з
дружиною в його будинку, але останній
відмовився, після чого він змушений був
шукати сторонньої допомоги, яку
надавала і обіцяла йому надавати
надалі сусідка ОСОБА_5 Після цього
відносини ОСОБА_1 з сином погіршилися,
так як позивач написав заповіт, до
якого включив і сусідку, а син вимагав
в подальшому на виділенні йому 1/3
частини будинку. Заперечує проти
твердження ОСОБА_2 про те, що він
створював йому перешкоди в
користуванні житлом. Крім того, зняття
відповідача - позивача по зустрічному
позову з реєстраційного обліку
необхідно йому для отримання
можливості оформити субсидію на газ.

Відповідач та позивач по зустрічному
позову ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_6
позов не визнали в повному обсязі,
просили задовольнити їх зустрічну
позовну заяву. ОСОБА_2 пояснив, що він
прописаний у батька по АДРЕСА_1 з 2004
року, там і проживав до 2011 року з
дружиною постійно. Після знайомства
батька з сусідкою ОСОБА_5 між ним на
батьком почалися сварки, батько почав
хворіти . Мешкав у батька весь час до 2013
року до вересня місяця , часто був у
відрядженнях, тому міг бути відсутнім.
Постійного місця проживання не має,
зараз з дружиною не живе, мешкає на
дачі. Одночасно під час встановлення
судом анкетних даних повідомив про
місце проживання АДРЕСА_3. Адвокат
ОСОБА_6 вважає, що допитані в суді
свідки дали переконливі пояснення з
того приводу, що ОСОБА_2 до вересня 2013
року мешкав з батьком, після чого той
заховав ключи від будинку та став
перешкоджати йому жити в ньому.

Представник третьої особи Управління
державної міграційної служби України в
Полтавській області в засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
про що є докази в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку , що первісний та
зустрічний позови задоволенню не
підлягають.

Згідно ст.57, 58, 60,62, 213 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків
експертів.Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Сторони, треті особи та
їхні представники за їх згодою можуть
бути допитані як свідки про відомі їм
обставини, що мають значення для
справи. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

В засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 02.06.1980 року,
посвідченого секретарем виконавчого
комітету Червонознам'янської
сільської ради Салаба М.М.,
зареєстрованого в реєстрі за № 42; дані
до державного реєстру прав на нерухоме
майно внесені 12.02.2013 року. В цьому
будинку з 2004 року зареєстрований син
позивача - ОСОБА_2.

04.09.2013 року комісія в складі депутата
Червонознам'янської сільської ради
Волочай Н.М., інспектора по роботі з
населенням Комара Г.І., в присутності
сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виїхали на
місце проживання заявника ОСОБА_1 та
склали акт від 6.09.2013 року , згідно якого
комісія зустріла в житловому будинку
власника ОСОБА_1 та його синів ОСОБА_2
та ОСОБА_12, в присутності яких ОСОБА_1
попросив вийти з будинку та зачинив
двері на замок . Також вказано, що
власник будинку ОСОБА_1 та його старший
син ОСОБА_2 зареєстровані за адресою
АДРЕСА_1. (а.с.55).

Інші факти, викладені позивачами в їх
письмових та особистих поясненнях в
суді , які не є доказами в розумінні
ст.57 ЦПК України, належними і
достовірними доказами в суді не
підтверджені, що робить неможливим
встановлення цих фактів судом.

Так, допитані в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13
пояснили, що їх рідний брат ОСОБА_2
раніше проживав з батьком, але не
змогли пояснити суду , який період та
коли саме, не були переконливими в
своїх показаннях, фактично
підтвердивши наявність спору між
ними та батьком щодо його проживання
з іншою жінкою та його бажання продати
будинок, дані свідки категорично
підтвердили лише факт періодичного
відвідування ОСОБА_1 ними та братом
ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9, який був в складі
комісії сільської ради під час
складання акту від 06.09.2013 року пояснив,
що паркан на подвір'ї по АДРЕСА_1 дуже
високий та щільний, тому побачити, що
у дворі, неможливо з вулиці, але він,
коли проїжджав повз будинку, бачив
часто біля подвір'я ОСОБА_1 машину, до
будинку і подвір'я не заходив. На час
відвідування комісією подвір'я там
були присутні брати ОСОБА_1, в тому
числі ОСОБА_14, ОСОБА_1 при них зачинив
двері та нікого у будинок не пускав.
Комісією не було встановлено факту, чи
проживав ОСОБА_2 в даному будинку,
зазначено лише про реєстрацію
позивача і відповідача; особисто
підтвердити, чи проживав ОСОБА_2 в
даному будинку та в якій період, не
зміг.

ОСОБА_15 (дружина ОСОБА_2.) надала суду
свідчення, які протирічать одне одному
та не узгоджуються як з її особистими
поясненнями , так і з поясненнями
інших свідків в їх сукупності.
Спочатку заявила, що давно не живе з
чоловіком ОСОБА_2 , а тому раніше
виїхала з будинку ОСОБА_1, а її чоловік
продовжував там жити, потім
категорично наполягала на тому, що жила
в будинку свекра АДРЕСА_1 до вересня 2013
року, тобто до дня складання акту
комісією, на час складання акту була
відсутня , але так і не змогла пояснити,
чому змінила свідчення , коли забирала
свої речі з будинку.

Свідок ОСОБА_5, яка фактично є
співмешканкою ОСОБА_1, дала покази, які
суд також не сприймає з урахуванням її
зацікавленості , враховуючи складання
ОСОБА_1 заповіту на її користь та
негативних відносин з ОСОБА_2 та його
родиною. Даний свідок пояснила, що
ОСОБА_1 не отримує жодної допомоги від
синів, що також не узгоджується з
іншими показаннями свідків ( зокрема
факт придбання ліків на лікування
ОСОБА_1 визнано самим позивачем в його
запереченнях )

Свідок ОСОБА_11, який був присутній під
час складення акту, в суді пояснив, що
є безпосереднім сусідом домоволодіння
ОСОБА_1, проживає по АДРЕСА_2, та
категорично заявив , що з вересня 2013
року на цьому подвір'ї ніхто не живе.
Одночасно пояснив, що раніше син
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 дійсно проживав у
будинку, до якого часу, не пам'ятає,
потім в родині почалися скандали, і
там ніхто не став жити . Періодично
приїжджали сини ОСОБА_1, він бачив
людей на подвір'ї, чи жив хтось з них в
цьому будинку , не знає, з цього
приводу ні з ким не спілкувався.
Підтвердив обставини, викладені у акті
від 6.09.2013 року .

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ніколи
ОСОБА_2 не бачила, є сусідкою через
декілька будинків; знає, що ОСОБА_1
інколи ночує у ОСОБА_5, так як бере у
неї молоко. Синів позивача, в тому
числі ОСОБА_12, який живе теж у їх селі ,
не знає і не бачила, на подвір'ї у ОСОБА_1
ніколи не була.

Пояснення позивача ОСОБА_1 в тій
частині, що син жодного дня не проживав
у його будинку не підтверджуються
жодними доказами, так як жоден з
допитаних свідків, за виключенням
ОСОБА_5, оцінку показів якої дано судом
вище, не був на подвір'ї та у будинку
позивача . Зокрема свідок ОСОБА_17, який
був запрошений до суду за клопотанням
ОСОБА_1, пояснив, що він ходить за
молоком до ОСОБА_5 з цього року, що
відбувалося до цього часу він не може
пояснити. Факт того, що з вересня 2013
року ОСОБА_2 не має доступу до спірного
будинку ніким з сторін не
заперечується. Одночасно свідок
ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_2 певний час
жив у будинку.

Акт від 16.01.2012 року суд не визнає
належним доказом на підтвердження
викладених ОСОБА_1 обставин, так як
даний акт сам по собі не є доказом, а з
цього паперу не вбачається, на
підставі яких міркувань, досліджень,
перевірок тощо комісія дійшла саме до
того висновку, що ОСОБА_2 не проживає
АДРЕСА_1 району ( а.с.9)

Таким чином суд дійшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позову як про визнання ОСОБА_2
втративши право на проживання у
спірному будинку, так і в позові про
вселення останнього до цього будинку ,
так як сторони не надали суду належних
та переконливих доказів на
підтвердження вказаних ними фактів - як
факту не проживання протягом року без
поважних причин ( тобто без створення
перешкод у цьому), так і факту
постійного проживання за спірною
адресою до моменту створення таких
перешкод власником будинку.

Керуючись ст.405 ЦК України,
ст.ст.10, 11,59,60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
його позову до ОСОБА_2 , третя особа
управління державної міграційної
служби України в Полтавській області
про втрату права користування житлом.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
вселення.

На рішення суду може бути
подано апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Полтавської області
через Кременчуцький районний суд .

Суддя
О. В. Святська