Провадження № 22-ц/779/201/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Горблянського Я.Д., Горейко М.Д.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3; відповідача
ОСОБА_4; представників відповідачів:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської
ради, виконкому Івано-Франківської
міської ради, відділу Держземагенства
в м. Івано-Франківську, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про визнання
недійсним та скасування державних
актів на право власності на земельну
ділянку, рішення Івано-Франківської
міської ради та виконкому
Івано-Франківської міської ради про
зобов'язання виділення земельної
ділянки в натурі, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду 02
грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником квартири
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності від
30.08.2001 року. Згідно плану присадибної
ділянки двох будинків:
чотирьохквартирного АДРЕСА_1 та
двохквартирного АДРЕСА_2, загальна
площа ділянки становить 0,1241га і з
врахуванням ідеальної частки 18/100
частин до будинковолодіння, належних
позивачу, частина земельної ділянки
для позивача повинна б становити 0.0223
га, про що зазначено в довідці
управління архітектури та
містобудування виконкому
Івано-Франківської міської ради від
17.05.2012 року. Сусідами позивача -
відповідачами по справі приватизовано
земельну ділянку загального
користування, без згоди позивача, про
що прийняті відповідні рішення, що
оскаржуються позивачем. Так, на
підставі рішення міської ради від
03.08.2010 року затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності та передачу у спільну
сумісну власність земельної ділянки
площею 0,07га по АДРЕСА_1 ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, на підставі якого
відповідачам видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
який також на думку позивача підлягає
скасуванню. На підставі рішення
виконкому Івано-Франківської міської
ради від 20.02.1996 року №82 про надання
земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_12
площею 0.0308 га, також видано було
Державний акт на право власності на
землю, що слід також визнати недійсним
та скасувати. Окрім того, рішенням
Івано-Франківської міської ради від
25.03.2011 року позивачу надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, які посвідчують право
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 орієнтовною площею
0.01га по АДРЕСА_3 для будівництва
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, хоча площа
земельної ділянки на переконання
позивача мала б становити 0.0223 га. А
тому, ввжає позивач своє право на землю
порушеним та просила позовні вимоги в
цілому.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду 02 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської
міської ради, виконкому
Івано-Франківської міської ради,
відділу Держземагенства в м.
Івано-Франківську, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про визнання
недійсним та скасування державних
актів на право власності на земельну
ділянку, рішення Івано-Франківської
міської ради та виконкому
Івано-Франківської міської ради про
зобов'язання виділення земельної
ділянки в натурі - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про те, що згідно плану
присадибної ділянки двох будинків
АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та згідно державних
актів відповідачів - вона не є суміжним
землекористувачем, а також, що нею не
надано жодних правовстановлюючих
документів на право власності чи
користування спірною земельною
ділянкою.

Апелянт також вказує, що земельна
ділянка загального користування
площею 0,1241га фактично є присадибною
ділянкою двох будинків. У будинках є
шість квартир, власники яких мають
право на виділ в натурі тієї частки
земельної ділянки загального
користування, яка б відповідала їх
частці у будинковолодінні. З нею, як із
співвласником будинковолодіння, жоден
із сусідів не узгоджував межі
земельних ділянок, що є підтвердженням
факту недотримання чинного
законодавства на час отримання
відповідачами державних актів на право
власності на земельну ділянку
загального користування.

Вважає, що відповідно до ст. 121 ЗК
України, вона має право на безоплатне
отримання у власність земельну ділянку
для обслуговування своєї квартири, а
розмір земельної ділянки площею 0,0223га,
яким вона має право користуватися є
пропорційним частці її квартири і не
перевищує встановлені законом норми.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог -
відмовити.

В судовому засіданні апелянт та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просили про їх
задоволення.

Представники відповідачів апеляційну
скаргу заперечили, вважають її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позивачем не доводиться яке право її на
спірну земельну ділянку порушено,
оскільки межівником даної земельної
ділянки позивач не була, про факт
користування даною земельною ділянкою
площею 0.0308 га ОСОБА_12 та в подальшому
ОСОБА_4, яка стала одночасно окрім
земельної ділянки і власником квартири
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_2, ОСОБА_2 було
відомо, що і не спростовано в судових
засіданнях.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається із матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 є співвласником
приватизованої квартири НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1, спільно з ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 в рівних долях, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 30.08.2001 року, виданого
госпрозрахунковою групою з
приватизації державного житлового
фонду (а.с.9). Крім співвласників будинку
АДРЕСА_1 є співвласники і будинку
АДРЕСА_2 з визначеними частками (а.с.12).

Згідно копії плану присадибної ділянки
двох будинків: чотирьохквартирного
АДРЕСА_1 та двохквартирного АДРЕСА_2 (з
інвентаризаційної справи
домоволодінь), площа ділянки станом на
1953 рік становить 0.1241 га (а.с.11. 134).

На підставі рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради від
20.02.1996 року №82 було надано земельну
ділянку по АДРЕСА_2 в м.
Івано-Франківську ОСОБА_16 площею 0.0308 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку (а.с.118), на підставі
чого йому було видано Державний акт на
право приватної власності на землю від
26.05.1997 року (а.с.88). При цьому суд
зазначає, що межівником даної
земельної ділянки, що передавалась
ОСОБА_12, позивач не була (по межі Г - А
зазначались землі загального
користування).

Згідно договору дарування від 14.11.2003
року №3-3383. власником даної земельної
ділянки площею 0.0308 га, що належала
ОСОБА_12 стала ОСОБА_17 якій також було
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку від
02.12.2004 року (а.с.93), а в подальшому згідно
договору міни від 18.12.2004 року (а.с.85-86)
дана земельна ділянка надана в
приватну власність відповідачу ОСОБА_4
якій видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку від
10.11.2005 року (а.с.92).

Відповідно до вимог ст.ст. 6, 22
Земельного кодексу України 1990 року
(діючого на час видачі державного акту
1997 року), власність на землю виникає
шляхом передачі місцевими радами
безоплатно земельної ділянки у
власність, після встановлення
землевпорядними органами меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Таким документом за
ст. 23 цього ж Кодексу є Державний акт,
який видається і реєструється органом
місцевого самоврядування.

Згідно ст. 123 Земельного кодексу
України 2001 року, надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення,
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа.

Згідно ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до вимог ст. 116 зазначеного
кодексу, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Отже, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції повно досліджено
обставини справи, зібраним доказам
дана належна оцінка, зокрема, що
позивач, оскаржуючи рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради від
20.06.1996 року, яким надано ОСОБА_12
земельну ділянку площею 0,0308га, не
доводить яке право її на дану спірну
земельну ділянку порушено, оскільки
межівником спірної земельної ділянки
позивач не була та, що саме до
повноважень органів місцевого
самоврядування та державної
реєстрації прав належать розгляд і
прийняття рішень із цих питань, а суд не
замінює повноваження цих органів та не
вправі зобов'язувати зазначені органи
виділяти земельну ділянку в натурі з
реєстрацією на позивачку.

Посилання апелянта на довідку
архітектурно-планувального бюро від
17.05.2012 року, в якій зазначена ідеальна
частка квартири НОМЕР_2, а тому частина
земельної ділянки для обслуговування
цієї квартири може становити 0.0223га,
виходячи з загальної площі землі 0.1241га,
не заслуговує на увагу, оскільки така
довідка не є доказом щодо виникнення у
позивача права на землю.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до переконання про те, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду 02 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Я.Д. Горблянський

М.Д. Горейко