Справа № 340/11/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1036/2014
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "
Приватбанк ") до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника
ПАТ КБ "Привабанк" на рішення
Верховинського районного суду від 06
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

10.01.2014 року ПАТ КБ " Приватбанк "
звернулось до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
14.02.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було
улкадено кредитний договір на суму 2 352
грн. 90 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. Згідно умов укладеного
договору, останній складається із
заяви позичальника та умов надання
кредиту. Відповідач була ознайомлена і
згодна з умовами надання кредиту, що
підтверджується її підписом в заяві.
20.06.2008 року Верховинським районним
судом було винесено судовий наказ про
стягнення заборгованості в сумі 4 893
грн. 40 коп. з ОСОБА_2 за даним договором.
Тому в новому розрахунку
заборгованості від 20.12.2013 року вже
врахована сума стягнення по даному
судовому наказу. У зв'язку з порушенням
зобов'язань станом на 20.12.2013 року
заборгованість становить 20 668 грн. 40
коп.

Просило задовольнити позов і стягнути
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Рішенням Верховинського районного
суду від 06.03.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ КБ
"Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на те, що воно є
незаконним, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення, та невідповідності висновків
суду обставинам справи.

Вказав, що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності по Кредитному
договорі до 5 років (п.5.5 Умов), що не
заборонено ст.259 ЦК України. Зазначають,
що цивільним законодавством
передбачено, що визнання боргу
перериває позовну давність у цивільних
правовідносинах, на які вона
поширюється.

Судом першої інстанції не в повній мірі
були досліджені обставини справи,
зокрема розрахунок заборгованості, де
чітко прослідковується переривання
позовної давності. Починаючи з 04.08.2011
року по 07.02.2014 року відповідач
здіснювала погашення заборгованості
по кредитному договору. Таким чином,
мало місце переривання перебігу
позовної давності.

Зазначили, що правовідносини боржника
з Банком тривають по сьогоднішній день.
ОСОБА_2, починаючи з 2007 року
користується грошима банку повною
мірою. Закінчення строку дії договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення.
Законом або договором може бути
передбачено, що закінчення терміну дії
договору тягне припинення зобов'язань
сторін за договором. Договір, в якому
відсутня така умова, визнається чинним
до певного у ньому моменту закінчення
виконання сторонами зобов'язань.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги Банку в
повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
відповідачку, перевіривши матеріали
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно з кредитним
договором № IFXRRC04680013 від 14.02.2007 року, ПАТ
КБ "Приватбанк" надало ОСОБА_2 строковий
кредит в сумі 2 352 грн. 90 коп. для
придбання побутової техніки на термін
12 місяців, по 14.02.2008 року включно, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 1% на місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту
(а.с.8-9).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не
виконувала взяті зобов'язання щодо
виконання умов договору, в результаті
чого станом на 20.12.2013 року виникла
заборгованість в розмірі 20 668 грн. 40 коп.
Зазначена обставина нічим не
спростована.

20.06.2008 року Верховинським районним
судом було видано судовий наказ №
2-н-59/2008 про стягнення за вищевказаним
кредитним договором заборгованості в
сумі 4913 грн. 90 коп., який звернутий
Банком до виконання 13.03.2012 року.

В новому розрахунку заборгованості від
20.12.2013 року вже врахована сума
стягнення по даному судовому наказу. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором,
відповідач станом на 20.12.2013 року має
заборгованість в розмірі 20 668 грн. 40 коп.

Правильно встановивши обставини
справи, суд дійшов неправильних
висноків, які їм суперечать та
неправильно застосував норми
матеріального права.

Судом не було враховано, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (
частина першо статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення чи судового
наказу про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє права на отримання сум
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається не виконаним відповідно до
вимог статтей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
і виконувати свої обовязки відповідно
до договору. Закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.5, ст 261 ЦК України за
зобов'язаннями, визначеними строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як вбачається із матеріалів справи,
кредитного договору та умов до нього,
сторони встановили позовну давність по
зобовязаннях про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки- пені та штрафів
тривалістю пять років ( а.с. 16).

Відповідачка продовжувала виконувати
взяті на себе зобовязання 04.08.2011 року і
в подальшому до 13.03. 2012 року, тобто до
відкриття виконавчого провадження по
судлвлму наказу, добровільно. Вказані
дії колегія суддів вважає такими що
перервали перебіг позовної давності,
як передбачено ч.1, ст. 264 ЦК України ( а.с.
33, 35, 60). Позов до суду заявлено 10.01.2014
року, тобто в межах строків позовної
давності.

Позивач просить стягнути з
відповідачки заборгованість за
відсотками в розмірі 4093, 17 грн, пеню в
розмірі 15114,83 грн, та штраф і його
процентну складову в розмірі 1604 грн. 40
коп.

Враховуючи заборгваність за кредитним
договором, колегія суддів вважає що
відсотки за користування коштами,
штраф та його процентна складава
підлягають стягненню а пеню слід
зменшити як передбачено ст.551 ЦК
України, оскільки розмір пені у тричі
перевищує заборгованість за
відсотками по користуванню кредитом, а
також що позивачкою на час розгляду
справи погашено тіло кредиту. Розмір
пені колегія суддів вважає за можливе
зменшити до 5114 гривень 83 коп а всього
слід стягнути заборгованість за
кредитним договором в розмірі 10 668 грн.
90 ткоп. Та судові витрати по справі.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк " Приватбанк "
задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду
від 06 березня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк"
задовольнити частково, стягнути з
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором у розмірі 10 668
(десять тисяч шістсот шістдесят вісім)
грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" 365
гривень 49 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко