Єдиний унікальний номер 260/5241/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1111/2014
Єдиний унікальний номер 260/5241/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1111/2014
Головуючий у 1 інстанції Шестопалова
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Резникової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду міста Донецька від 19
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Ленінського району міста
Донецька», про вселення у житлове
приміщення, зобов'язання вчинити певні
дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
В червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1,
пізніше уточнивши позовні вимоги,
посилаючись на те, що з 22 травня 1999 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою. Під час шлюбу вони разом
мешкали і зареєстровані у квартирі
АДРЕСА_1 Шлюбні відносини між нами
фактично припинено з січня 2012 року, але
до лютого 2013 року вони продовжували
мешкати за зазначеною адресою. У лютому
2013 року відповідачка попросила у нього
ключі від квартири для виготовлення
для себе дублікату ключів, але ключі
після цього не повернула та стала
перешкоджати у доступі до квартири.
Іншого житла він не має та був змушений
оселитися у своєї сестри. Спірна
квартира не приватизована і оскільки
він зареєстрований у цій квартирі, тому
просив і вселити його у квартиру та
зобов'язати ОСОБА_1 повернути комплект
ключів від зазначеної квартири.
В вересні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що
з 22 травня 1999 року до 11 листопада 2006
року вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2, який за власним
бажанням в січні 2013 року звільнив
квартиру АДРЕСА_1, а його сестра
повернула їй ключі від квартири. До
теперішнього часу ОСОБА_2 не звертався
до неї з проханням вселитися у квартиру
та отримати від неї ключі. Оскільки
ОСОБА_2 більше шести місяців без
поважної причини не проживає в спірній
квартирі, просила визнати його таким,
що втратив право користування житловим
Рішенням Ленінського районного
суду міста Донецька від 19 листопада 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено. Вселено
ОСОБА_2 до житлового приміщення -
квартиру АДРЕСА_1. Забов*язано ОСОБА_1
повернути ОСОБА_2 комплект ключів від
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням відмовлено.
Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду
ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду
з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог, зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд безпідставно
керувався одними доказами та не брав до
уваги інші докази, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_3 підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні апеляційного суду
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_2 з поважних причин не
проживає в спірній квартирі, оскільки
ОСОБА_1 перешкоджала йому мешкати у
спірній квартирі.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам по справі та
ґрунтується на повному встановлені
фактичних обставин справи, об'єктивній
оцінці наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 22 травня 1999
року по 11 листопада 2006 року (а.с.5, 68).

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної у місті Донецьку ради від 11
лютого 1998 року № 81 ОСОБА_1 за ордером
від 12 лютого 1998 року № 2796 надана
службова житлова площа - квартира
АДРЕСА_1 на родину, яка складається з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної у місті Донецьку
ради № 4 від 11 січня 2012 року
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
виключена з числа службових та
переведено в ордерну (а.с.68).

31 січня 2012 року ОСОБА_1, сім*я якої
складається з двох осіб, отримала ордер
№ 19950 на право заняття однієї кімнати
житловою площею 17,0 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.74).

Відповідно довідки ККП «Бюро
приватизації та обміну житлового
фонду» від 13 травня 2013 року № 171
квартира АДРЕСА_1 не приватизована
(а.с.5).

ОСОБА_2 з 06 липня 1999 року був
вселений та зареєстрований у спірну
квартиру зі згоди ОСОБА_1 як член сім*ї
наймача.

Згідно з положеннями ст.ст. 71, 72 ЖК
України особа може бути визнана судом
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, якщо не проживає в
ньому понад шість місяців без поважних
причин. Якщо наймач був відсутнім з
поважних причин понад шість місяців,
цей строк за заявою відсутнього може
бути продовжено наймодавцем, а в разі
спору судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що
ніхто не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до частини першої
статті 65 ЖК України наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснено
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Обґрунтовуючи поважність причин
тимчасової відсутності в спірній
квартирі, позивач ОСОБА_2 посилався на
те, що з січня 2013 року через конфлікт з
ОСОБА_1 він виїхав із спірної квартири,
періодично навідуючись у квартиру.
Проте у лютому 2013 року відповідачка
обманним шляхом забрала у нього ключі і
з цього часу він не має доступу до
квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не
заперечувала про існуючий між
сторонами конфлікт та про те, що взяла у
ОСОБА_2 ключі для виготовлення їх
дублікату і які не були повернуті.

Враховуючи пояснення сторін, суд
першої інстанції дав їм належну оцінку
і врахував, що ОСОБА_1 перешкоджала
ОСОБА_2 користуватися спірною
квартирою, що є поважною причиною його
відсутності у квартирі останні пів
року, а тому він не може бути виселений
із спірної квартири. Свої висновки суд
першої інстанції достатньо повно
мотивував.

Ніяких нових обставин, які б не
були предметом розгляду суду першої
інстанції та давали б апеляційному
суду підстави для переоцінки цих
обставин і наданих суду першої
інстанції доказів в апеляційній скарзі
не наведено та доказів не надано.

Отже є правильним висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про його
вселення у спірну квартиру та
забов*язання повернути від неї ключі.

Враховуючи досліджені в судовому
засіданні обставини, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням.

Усі доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, тому апеляційний суд вважає,
що рішення суду слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу відхилити як
безпідставну.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду міста Донецька від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: