АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/993/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51, 53 Степаненко О.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. РІШЕННЯ
06 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПальонний В. С.
суддівЄльцов В. О. , Нерушак Л. В. при
секретаряхПосипайко А.І., Анкудінові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу приватного підприємства
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 4 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до приватного
підприємства «Рекламно-інформаційне
видавниче агентство «Бізнес-стиль» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
в с т а н о в и л а :
В жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що згідно наказу № 158 від 29
грудня 2012 року її було прийнято на
роботу до відповідача на посаду
дизайнера графічних робіт з 30 грудня 2012
року з окладом згідно штатного
При цьому директор підприємства
пояснила, що згідно штатного розкладу
її заробітна плата складає 1400 грн.
За весь період роботи в січні 2013 року
вона отримала тільки 200 грн. заробітної
плати, більше заробітну плату їй не
виплачували. Будь-які повідомлення про
зміну істотних умов праці, в тому числі
і зменшення розміру заробітної плати
У зв'язку з невиплатою заробітної плати
вона подала заяву про звільнення за
власним бажанням, і наказом №12 від 30
квітня 2013 року її звільнено з роботи.
При цьому відповідач в день звільнення
не провів з нею розрахунок по
заробітній платі та не виплатив
компенсацію за чергову і додаткову
Крім цього, при звільненні
адміністрацією їй було заявлено, що
вона працювала неповний робочий день, а
її заробітна плата складала 0,25
посадового окладу, що відповідає 350 грн.
Вона вважає це обманом з боку
адміністрації, оскільки про такі умови
роботи її ніхто не повідомляв.
13 липня 2013 року директор підприємства
виплатила їй 300 грн., а 28 січня 2014 року
вона отримала від відповідача поштовий
переказ на суму 994 грн. 94 коп. З
врахуванням отриманих коштів
заборгованість підприємства перед нею
по заробітній платі складає 4105 грн. 06
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
відпустки» вона має право на чергову
відпустку та додаткову відпустку
тривалістю 10 календарних днів, як
жінка, що працює і має двох дітей віком
до 15 років, компенсація за які їй не
Оскільки вона працювала менше шести
місяців, то підрахунок днів щорічної та
додаткової відпусток пропорційно
відпрацьованому часу роботи і
розрахунок грошової компенсації за ці
дні зроблено нею згідно рекомендацій,
наданих в листі Міністерства праці та
соціальної політики України від 24.06.2011
року № 208/13/116-11 з прив'язкою розрахунку
днів відпусток до календарних днів
робочого року, в якому вона працювала.
Згідно такого розрахунку вона має
право на отримання грошової
компенсації за невикористану основну
та додаткову відпустки пропорційно
відпрацьованому часу в сумі 537 грн. 47
Відповідно до ст. 117 КЗпП України
відповідач має виплатити їй також
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку з дня звільнення
Крім того, незаконними діями
відповідача їй була завдана моральна
шкода, яка полягає в тому, що у зв'язку з
душевними стражданнями у неї різко
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого вона вимушена була звертатись за
Завдану моральну шкоду вона оцінює в 2000
Уточнивши та збільшивши позовні вимоги
ОСОБА_7 на час ухвалення судового
рішення просила стягнути з відповідача
на її користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 4105 грн. 06 коп.,
грошову компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 537 грн. 47 коп.,
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
19 лютого 2014 року в сумі 17049 грн. 50 коп., а
також 2000 грн. в відшкодування моральної
шкоду, всього 23692 грн. 03 коп.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 4 березня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
ПП «Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на користь
ОСОБА_7 заборгованість по заробітній
платі в сумі 4105 грн. 06 коп., компенсацію
за невикористану відпустку в розмірі 869
грн. 04 коп., середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 14070 грн., судові витрати в сумі 465
грн. 80 коп., а всього 19509 грн. 90 коп., в
задоволенні вимоги про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль», посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
рішення суду змінити: відмовити в
задоволенні вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
зменшити розмір компенсації за
невикористану відпустку з 869 грн. 04 коп.
до 122 грн. 32 коп., зменшити розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з 14070 грн. до
3517 грн. 50 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль», який
підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та
її представника, які заперечували
проти її задоволення, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки рішення в частині відмови в
задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди сторонами не
оскаржується, то його законність і
обґрунтованість в цій частині
апеляційним судом не перевіряється.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 з 30 грудня
2012 року по 30 квітня 2013 року перебувала в
трудових відносинах з ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль», звільнена з
роботи згідно ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням.

В день звільнення підприємство не
виплатило ОСОБА_7 всі належні їй суми,
зокрема заробітну плату та компенсацію
за невикористану відпустку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювань
ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Встановивши, що в день звільнення
підприємство не виплатило позивачці
всі належні їй суми, суд прийшов до
правильного висновку про стягнення цих
сум на користь позивачки, а також про
стягнення її середнього заробітку по
день ухвалення судового рішення,
оскільки на цей час остаточний
розрахунок з позивачкою не було
проведено.

Вказаний висновок відповідає
обставинам справи та вимогам закону і
колегія суддів з ним погоджується.

В той же час, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення на користь
позивачки невиплаченої заробітної
плати, компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
суд виходив з того, що позивачка була
прийнята на роботу в ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на посаду
дизайнера на повний робочий день з
посадовим окладом 1400 грн. і саме з
такого розміру заробітної плати
позивачки зробив розрахунок належних
до стягнення сум.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи.

Так, обґрунтовуючи свій висновок про
прийняття позивачки на роботу на
посаду дизайнера на повний робочий
день з посадовим окладом в 1400 грн., суд
послався на відсутність в наказі про
прийняття її на роботу посилання на
таку умову праці, як неповний робочий
час, відсутність у справі доказів, які
свідчили б про встановлення позивачці
неповного робочого часу та нарахування
їй в січні 213 року заробітної плати в
розмірі 700 грн., що перевищує розмір
посадового окладу при роботі на 0,25
ставки.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Статтею 56 КЗпП передбачено
встановлення за угодою між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом неповного робочого дня або
неповного робочого тижня як при
прийнятті на роботу, так і згодом.

Оплата праці в цих випадках
провадиться пропорційно
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Суд не звернув уваги на ту обставину, що
ОСОБА_7 згідно наказу про прийняття її
на роботу була призначена на посаду
дизайнера графічних робіт з окладом
згідно штатного розкладу.

Штатним розкладом ПП
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль», який
досліджувався судом при розгляді
справи, передбачена 1/4 штатної одиниці
дизайнера з місячним фондом заробітної
плати 350 грн.

За таких обставин позивачка могла бути
прийнята на роботу лише на наявну у
штатному розкладі посаду, тобто на
неповний робочий день з відповідною
оплатою праці.

З наданих підприємством табелів обліку
робочого часу, які також
досліджувались в судовому засіданні
вбачається, що ОСОБА_7 працювала
неповний робочий час по 2 години щодня.

З приводу нарахування заробітної плати
позивачці в судовому засіданні була
допитана бухгалтер підприємства
ОСОБА_8, яка пояснила, що в зв'язку з
наявністю коштів на підприємстві
позивачці в січні 2013 року була
нарахована заробітна плата в розмірі 700
грн., що перевищує її посадовий оклад,
проте в подальшому в березні та квітні
заробітна плата нараховувалась з
врахуванням цієї переплати в розмірі 176
грн. з метою недопущення перевитрати
загального фонду заробітної плати
підприємства. Саме такі дані про
заробітну плату позивачки були надані
підприємством до управління
Пенсійного фонду України в м. Черкасах
і вони свідчать про нарахування
позивачці заробітної плати в межах
визначеного штатним розкладом фонду
заробітної плати 1/4 штатної одиниці
дизайнера.

Вказані обставини також були предметом
перевірки територіальною державною
інспекцією праці у Черкаській області,
матеріали якої наявні у справі, при
цьому порушень в нарахуванні
заробітної плати позивачці інспекція
праці не виявила.

З врахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що висновок суду про
відсутність у справі доказів наявності
угоди між позивачкою та відповідачем
про роботу позивачки в умовах
неповного робочого часу не ґрунтується
на матеріалах справи і при проведенні
розрахунку належних до стягнення на
користь позивачки сум невиплаченої
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні необхідно виходити з
розміру її посадового окладу в 350 грн.

За таких умов загальна сума
нарахованої позивачці заробітної
плати за період з 30 грудня 2012 року по 30
квітня 2013 року складає 1400 грн. (350 х 4 =
1400).

Як вбачається з матеріалів справи і це
визнається сторонами підприємством їй
виплачено 1494 грн. 94 коп. (200 грн. в період
роботи, 300 грн. за видатковим ордером
від 13 липня 2014 року, 994 грн. 94 коп.
поштовим переказом від 28 січня 2014
року), а тому заборгованість по
заробітній платі на час ухвалення
судового рішення відсутня.

У відповідністю зі ст. 74 КЗпП України та
ст.ст. 6, 19 Закону України «Про
відпустки» позивачка, яка перебувала в
трудових відносинах з відповідачем і
має на утриманні двох дітей віком до 15
років, мала право на щорічну основну
відпустку тривалістю не менш як 24
календарні дні та додаткову відпустку
тривалістю 10 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів.

Оскільки позивачці за період робити
зазначені відпустки не надавались, то
при звільненні вона має право на
грошову компенсацію за невикористані
відпустки. Правила нарахування
вказаної компенсації визначені у листі
Міністерства праці та соціальної
політики України від 24 червня 2011 року №
208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації
працівникам за невикористані дні
щорічної та додаткової відпусток».
Згідно цих правил при підрахунку днів
щорічної відпустки пропорційно
відпрацьованому часу необхідно
користуватися механізмом нарахування
оплати за дні відпустки, закладеним у
постанові Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати». При цьому
по кожному виду відпусток, які
підлягають компенсації при звільненні,
розрахунок невикористаних днів
проводиться окремо.

ОСОБА_7 за період роботи у відповідача з
1 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року
відпрацювала 117 календарних днів (в
січні 31, лютому 28, березні 31, квітні 30,
святкові і неробочі дні 1 та 7 січня, 8
березня).

Кількість днів щорічної відпустки, які
припадають на один календарний день
без врахування святкових і неробочих
днів в цілому за рік:

24 календарних дні відпустки : (365-10) = 0,0676
календарних днів (10 - кількість
святкових і неробочих днів у рік
відповідно до ст.73 КЗпП України).

Кількість днів щорічної відпустки за
відпрацьований період з урахуванням
правил округлення складає 8
календарних днів: 0,0676 календарних днів
х 117 відпрацьованих днів = 7,9092
календарних днів.

За цими ж правилами розраховуємо
кількість днів щорічної додаткової
відпустки ОСОБА_7, які припадають на
один календарний день без врахування
святкових і неробочих днів в цілому за
рік:

10 календарних днів відпустки : (365-10) =
0,0281 календарних днів.

Кількість днів додаткової відпустки за
відпрацьований період з урахуванням
правил округлення складає 3
календарних дні: 0,0281 х 117 = 3,2877
календарних дні.

Таким чином, ОСОБА_7 за відпрацьований
період мала право на 8 днів щорічної
основної та 3 дні додаткової відпустки,
всього 11 днів.

Відповідно до ч.2 п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, середня заробітна плата
працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, для розрахунку грошової
компенсації за невикористану
відпустку обчислюється виходячи з
виплат за фактичний час роботи, тобто з
першого числа місяця після оформлення
на роботу до першого числа місяця, в
якому надається відпустка або
виплачується компенсація за
невикористану відпустку.

Середньоденний заробіток ОСОБА_7 для
компенсації за невикористану
відпустку складає:

(350 грн. х 3 місяці) : (90 - 3) календарних
днів = 12,07 грн. (святкові і неробочі дні 1
та 7 січня, 8 березня).

Належна ОСОБА_7 грошова компенсація за
невикористану щорічну основну та
додаткову відпустку складає: 11 днів х
12,07 грн. = 132,77 грн.

З врахуванням виплачених їй
підприємством коштів (1400 грн.
заробітної плати та 94 грн. 94 коп.
компенсації за невикористану
відпустку) сума грошової компенсації
за невикористану відпустку, яка
підлягає стягненню на користь
позивачки складає 37 грн.83 коп. (132 грн. 77
коп. - 94 грн. 94 коп. = 37 грн. 83 коп.).

Розрахунок середнього заробітку
ОСОБА_7 необхідно проводити, виходячи з
виплат за останні 2 календарні місяці
роботи відповідно до ч.3 п.2 постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100.

Середньоденний заробіток складає:

(350 грн. х 2 місяці) : 40 робочих днів (20
робочих днів у лютому та 20 днів у
березні) = 17 грн. 50 коп.

Кількість днів затримки розрахунку
відповідно до роз'яснень, викладених в
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
необхідно розраховувати по день
постановлення судового рішення,
оскільки до розгляду справи відповідач
не виплатив позивачці всі належні їй
суми.

За період з 1 травня 2013 року по 4 березня
2014 року (день ухвалення судового
рішення) кількість днів затримки
розрахунку складає 211 днів. Відповідно
розмір середнього заробітку за
затримку розрахунку, що підлягає
стягненню на користь позивачки складає
3692 грн. 50 коп. ( 211 днів х 17 грн. 50 коп. = 3692
грн. 50 коп.).

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивачки невиплаченої заробітної
плати, компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
вимоги про стягнення невиплаченої
заробітної плати та часткове
задоволення позовних вимог про
стягнення грошової компенсації за
невикористану відпустку і середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

З відповідача на користь позивачки
також необхідно стягнути судові
витрати пропорційно задоволенню
позовних вимог, що складає 73 грн. 34 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, ст. ст. 21, 24, 56, 116, 117 КЗпП
України, ст.ст. 6, 19 Закону України «Про
відпустки», колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 4 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до приватного
підприємства «Рекламно-інформаційне
видавниче агентство «Бізнес-стиль» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з приватного підприємства
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на користь
ОСОБА_7 невиплаченої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
про стягнення заборгованості по
заробітній платі відмовити.

Позовні вимоги про стягнення грошової
компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на користь
ОСОБА_7 37 грн. 83 коп. грошової
компенсації за невикористану
відпустку та 3692 грн. 50 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 1 травня 2013
року по 4 березня 2014 року, всього 3730 грн.
33 коп.

Стягнути з приватного підприємства
«Рекламно-інформаційне видавниче
агентство «Бізнес-стиль» на користь
ОСОБА_7 судові витрати пропорційно
задоволенню позовних вимог в сумі 73
грн. 34 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :