АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2215/2717/2012
Провадження №22-ц/792/219/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницькоїобласті

в складі: головуючої - судді
Спірідонової Т.В.,

суддів - Харчука В.М., Кізюн О.Ю.,

при секретарі - Вінярській А.А.

за участю: представника
відповідача та третьої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою костьолу римсько-католицької
парафії Святого Іоанна Хрестителя, до
якої приєдналась третя особа на
стороні позивача: Благодійне Братство
Менших Братів Капуцинів при
Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 6 грудня 2013
року по справі за позовом костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа на стороні позивача: Благодійне
Братство Менших Братів Капуцинів при
Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви, третя особа на
стороні відповідача: ОСОБА_8 про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень відділу приватизації
Старокостянтинтинівської міської
ради, свідоцтв про право власності на
квартири

встановила:

В серпні 2013 року позивач костьол
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя звернувся до суду з
позовом та після уточнення позовних
вимог просив визнати за ним право на
нерухоме майно: квартири АДРЕСА_4
визнати незаконними та скасувати:
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів від 22.08.2001 року №5372
про передачу квартири АДРЕСА_1 в
приватну власність ОСОБА_6; свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1, видане 24.09.2001 року відділом
приватизації Старокостянтинівської
міської ради на ім'я ОСОБА_6;
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів від 22.08.2001 року №5373
про передачу квартири АДРЕСА_2 в
приватну власність ОСОБА_5, ОСОБА_4

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції - Сеньков
О.Г.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 2

ОСОБА_4 ОСОБА_10; свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_2, видане
01.10.2001 року відділом приватизації
Старокостянтинівської міської ради на
ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_10;
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів від 16.12.2002 року №5753
про передачу квартири АДРЕСА_3 в
приватну власність ОСОБА_11; свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_3, видане 10.01.2010 року відділом
приватизації Старокостянтинівської
міської ради на ім'я ОСОБА_11;
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів від 11.10.2001 року №5398
про передачу квартири АДРЕСА_4 в
приватну власність ОСОБА_12; свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_4 видане 10.12.2001 року відділом
приватизації Старокостянтинівської
міської ради на ім'я ОСОБА_12; свідоцтво
про право на спадщину на квартиру
АДРЕСА_4, посвідчене
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою 04.06.2010 року №2-1023
на ім'я ОСОБА_7; витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№26346137 від 08.06.2010 року, яким
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_7; визнати за
костьолом римсько-католицької парафії
Святого Іоанна Хрестителя право
власності на нерухоме майно - частину
будівлі в будинку АДРЕСА_4

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що рішенням виконавчого комітету
Хмельницької обласної ради народних
депутатів №173 від 16 жовтня 1991 року
громаді Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова, яка зареєстрована
16 жовтня 1991 року і набула статус
юридичної особи, передано у власність
культову будівлю, пам'ятку архітектури,
зокрема будівлю костьолу із монастирем
та господарськими спорудами. Рішенням
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 15.03.2012 року позивачу відмовлено у
безоплатному поверненні квартир
АДРЕСА_2 оскільки відсутні докази
належності їх конфесії спірних квартир
в минулому, та на квартири
зареєстровано право власності за
відповідачами. Однак, будівлі зі
спірними квартирами по АДРЕСА_4 були
побудовані для обслуговування
головної речі - Костьолу Святого Іоанна
Хрестителя і пов'язані з нею спільним
призначенням. Тому вони є її
приналежністю і відповідно до ст.186 ЦК
України повинні слідувати за головною
річчю. Орган приватизації
Старокостянтинівської міської ради не
мав права надавати дозвіл на
приватизацію квартир в культовій
будівлі монастиря, а відповідачам було
відомо, що приватизовані ними квартири
є частиною культової будівлі монастиря
та підлягають передачі релігійній
громаді. Оскільки спірні квартири
підлягали поверненню релігійній
громаді, розпорядження про передачу
квартир у власність та свідоцтва про
право власності на квартири є
незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 5 грудня 2013 року роз'єднано позовні
вимоги та виділено у самостійне
провадження справу за позовом костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_11 про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_3, визнання незаконним
та скасування розпорядження та
свідоцтва про право власності на
квартиру та провадження у справі
зупинено до залучення до участі у
справі правонаступника.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 6 грудня 2013 року закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання права
власності на квартири АДРЕСА_5

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 6 грудня 2013 року в задоволенні
позову костьолу римсько-католицької
парафії Святого Іоанна Хрестителя
відмовлено.

На вказане рішення суду костьол
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя подав апеляційну
скаргу, до якої приєдналося Благодійне
Братство Менших Братів Капуцинів при
Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви. Апелянт
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що суд, приймаючи
рішення не з'ясував в чому оперативному
управлінні знаходилась спірна будівля
і який орган має право приймати рішення
щодо розпорядження нею. Не
погоджується апелянт з тим, що право
власності на спірні квартири було
набуте правомірно, оскільки орган
приватизації Старокостянтинівської
міської ради не мав права давати дозвіл
на приватизацію квартир в культовій
будівлі монастиря і відповідачі знали,
що приватизовані ними квартири є
частиною культової будівлі монастиря
та підлягають передачі релігійній
громаді. Судом не взято до уваги, що
будівля зі спірними квартирами АДРЕСА_2
побудована для обслуговування
головної речі- Костьолу Святого Іоанна
Хрестителя і пов'язана з нею спільним
призначенням та є її приналежністю.
Таким чином будівля костьолу з
монастирем капуцинів зі спірним
об'єктом нерухомості по АДРЕСА_3
(монастирські келії) є культовою
спорудою і єдиним майновим комплексом.

Представник апелянта костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя та третьої особи на
стороні позивача: Благодійне Братство
Менших Братів Капуцинів при
Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви, яке
приєдналось до апеляційної скарги,-
ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримала, просить її
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
представник виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області та третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_8
повідомлені належним чином про час і
місце слухання справи, у судове
засідання не з'явилися, представниками
відповідачів та третьою особою ОСОБА_8
подано заяви про слухання справи у їх
відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений
належним чином про час і місце слухання
справи, у судове засідання не з'явився,
причини неявки не повідомив.

Заслухавши учасника процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що позивачу була
передана у власність лише будівля
костьолу. Відповідне рішення про
передачу позивачу у власність будівлі
монастиря і монастирських келій, які
знаходились на території костьолу та
з'єднані між собою, не приймалось. В
період з 22 серпня по 11 жовтня 2001 року
спірні квартири знаходились у
житловому фонді Старокостянтинівської
міської ради, а тому відділ
приватизації відповідно до чинного
законодавства про приватизацію
державного житлового фонду мав право
прийняти розпорядження про передачу їх
у власність ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та
ОСОБА_14

Встановлено, що костьол Іоанна
Хрестителя і при ньому монастир Ордену
Менших Братів Капуцинів були
побудовані в м.Старокостянтинові в
1751-1778 роках для задоволення духовних
потреб в релігійній службі для
християн римо-католицького визнання.
Зазначені культові будівлі діяли до 1935
року.

Відповідно до ст.366 Адміністративного
кодексу Української PCP 1927 року все
майно церковних і релігійних громад в
Україні було визнано державною
власністю і костьол Святого Іоанна
Хрестителя разом з монастирем та
іншими господарськими спорудами вибув
з володіння парафії та
використовувався не за призначенням.

Будівля костьолу знаходилась на
балансі відділу культури виконавчого
комітету Старокостянтинівської
районної ради народних депутатів і в
ній розміщався районний Будинок
культури, а дві будівля монастиря були
переобладнані під житлові будинки і
перебували на балансі
Старокостянтинівської ЖЕК.

Виконавчий комітет
Старокостянтинівської районної ради
народних депутатів своїми рішеннями
№103 від 14 червня 1989 року, №213 від 19
грудня 1989 року і № 93 від 26 квітня 1990
року спочатку передав безкоштовно
общині римсько-католицької церкви
приміщення шахового клубу площею 75
кв.м, зал костьолу і службове
приміщення для служителя, а потім все
приміщення районного Будинку культури
(т.2 а.с.61-63).

Рішенням виконавчого комітету
Хмельницької обласної ради народних
депутатів №173 від 16 жовтня 1991 року
зареєстровано статут громади
Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова та зобов'язано
відділ культури виконавчого комітету
Старокостянтинівської районної ради
передати зі свого балансу у власність
громади Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова культову будівлю,
пам'ятку архітектури (т.1 а.с16).

В період з 1991 року по 2009 рік виконавчий
комітет Старокостянтинівської міської
ради більшість жилих приміщень, що
знаходились в будівлі АДРЕСА_4 зняв з
балансу ЖЕК і передав у власність
громади Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Старокостянтинівської
міської ради 16 лютого 2004 року, за
Старокостянтинівською громадою
Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова визнано право
власності на будівлі костьолу з
монастирем та господарськими
будівлями.

З 11 грудня 2011 року Загальними Зборами
громади Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова змінено назву
релігійної організації на «костьол
Римсько-Католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя» (т.1 а.с.17,19).

Згідно довідки управління культури,
туризму і курортів Хмельницької
обласної державної адміністрації за
№02-1696 від 27.08.2012 року лише костьол
Іоанна Хрестителя (1754р.) в
м.Старокостянтинів Хмельницької
області є пам'яткою архітектури та
містобудування національного
значення. Приміщення монастиря та мури
на обліку як об'єкти культурної
спадщини не перебувають (т.1 а.с.191).

Будинок АДРЕСА_4 знаходився на балансі
Старокостянтинівської ЖЕК, що
підтверджується листом №206 від 10.04.2006р.
(т.2 а.с.24).

Частиною 3 статті 9 ЖК України
передбачено право громадян на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду.

Згідно з ч.1,2 ст.1, ч.4 ст.5 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України. Державний житловий
фонд - це житловий фонд місцевих Рад
народних депутатів та житловий фонд,
який знаходиться у повному
господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.
Право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
або перебували на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов до введення в
дію цього Закону.

Так, відповідач ОСОБА_6 з 13 вересня 1971
року зареєстрована у квартирі №20.
Розпорядженням відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
№5372 від 22 серпня 2001 року у приватну
власність ОСОБА_6 передано квартиру
АДРЕСА_1 На підставі вказаного
розпорядження 24.09.2001р. їй видано
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру. У квартирі на даний
час також зареєстрований ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_13 з 15 жовтня 1970 року
була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4
Розпорядженням відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
№5398 від 11 жовтня 2001 року вказану
квартиру передано у власність ОСОБА_13,
на підставі якого 10.12.2001р. їй видано
свідоцтво про право власності на житло.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_13 померла,
спадщину після смерті якої прийняв її
син ОСОБА_7 4.06.2010 року
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою йому видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спірну квартиру.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_14
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 з 3
квітня 1992 року. На підставі
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
№5373 від 22 серпня 2001 року про передачу у
власність квартири ОСОБА_5, ОСОБА_14,
ОСОБА_10 видано свідоцтво про право
власності на квартиру.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та інвентарними
справами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.328, 345 ЦК
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Фізична або юридична особа може
набути право власності у разі
приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.
Приватизація здійснюється у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
ст.321 ЦК України право власності є
непорушним. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області від 15.03.2012 року
№101 відмовлено у поверненні безоплатно
у власність громади
Римсько-католицької церкви
м.Старокостянтинова квартир, в тому
числі АДРЕСА_5 оскільки вони
перебувають у власності громадян (т.1
а.с.29).

Відповідно до ч.2,5 ст.17 Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації" культові будівлі і майно,
які становлять державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Республіці Крим - Уряду Республіки
Крим. Клопотання про передачу
релігійним організаціям культових
будівель і майна у власність чи
безоплатне користування розглядається
в місячний термін з письмовим
повідомленням про це заявників.

Пунктом 3 Указу Президента України "Про
заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна" №125, від
4 березня 1992 року передбачено, що
організації, на балансі яких
знаходяться культові будівлі і майно,
котрі становлять державну власність,
зобов'язані протягом 1992 - 1993 років
здійснити передачу релігійним
громадам у власність чи безплатне
користування культових будівель, що
використовуються не за призначенням.

Розпорядженням Президента України від
22 червня 1994 року №53/94 дію цього пункту
продовжено до 1 грудня 1997 року, а
розпорядженням Кабінету Міністрів
України №290-р від 7 травня 1998 року дано
вказівку Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, обласним. Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям забезпечити згідно із
законодавством України поетапне
повернення релігійним організаціям
культових будівель, які не
використовуються або використовуються
не за призначенням.

У підпункті 9.8 п.9 роз'яснення Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання, що виникають при застосуванні
Закону України "Про свободу совісті та
релігійні організації" від 29 лютого 1996
року зазначено, що до введення в дію
Закону все майно церковних і
релігійних громад в Україні було
визнано державною власністю згідно зі
ст.366 Адміністративного кодексу
Української PCP 1927 року. Зазначене
законодавство не було визначено
нечинним з дня його прийняття, тобто
таким, що не породило правових
наслідків. Тому держава в особі
органів, передбачених в ст.17 Закону, є
належним власником культових будівель
і майна. Відповідно до ст.4 Закону
України "Про власність" зазначені
державні органи мають право володіти,
користуватися і розпоряджатися цими
будівлями і майном, а також вчиняти
щодо цих майнових об'єктів будь-які дії,
що не суперечать закону.

До введення в дію Закону України "Про
свободу совісті та релігійні
організації" костьол Святого Іоанна
Хрестителя разом з монастирем і
господарськими спорудами перебував у
державній власності. Будівля костьолу
знаходилась на балансі відділу
культури виконавчого комітету
Старокостянтинівської районної ради, а
будівлі монастиря та монастирських
келій були переобладнані під житлові
квартири і належали до житлового фонду
Старокостянтинівської міської ради та
перебували на балансі
Старокостянтинівської ЖЕК.

Оскільки на момент приватизації спірні
квартири знаходились у житловому фонді
Старокостянтинівської міської ради, то
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відділ приватизації мав право прийняти
розпорядження про передачу спірних
квартир у власність ОСОБА_6, ОСОБА_13,
ОСОБА_5 та ОСОБА_14 та видати свідоцтва
про право власності на квартири. На
підставі вищевикладеного відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя, до якої приєдналась
третя особа на стороні позивача:
Благодійне Братство Менших Братів
Капуцинів при Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 6 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду Т.В.Спірідонова