Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №622/1596/2014
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого:
судді Товянської О.В.

суддів: Якухно О.М.,
Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до Вербівської
сільської ради, третя особа - ОСОБА_2 про
визнання недійсним рішення
Вербівської сільської від 23 листопада
2009 року

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_1 на рішення
Ружинського районного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2012р. ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом. Просила визнати недійсним
рішення Вербівської сільради від 23
листопада 2009р. Зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат -
ОСОБА_4 Після його смерті залишилося
спадкове майно його матері ОСОБА_5 -
житловий будинок в АДРЕСА_1, пл. 55,9м2 і
право на земельну частку/пай розміром
4,30га в умовних кадастрових одиницях.
Рішенням Вербівської сільської ради
від 23.11.2009р. спірна земельна ділянка
була передана ОСОБА_2 для
обслуговування житлового будинку та
ведення присадибного господарства.
Вважає рішення незаконним, оскільки
ОСОБА_2 ніякого відношення до належного
їй житлового будинку не має.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що судом
порушено підвідомчість. Позивач
оскаржує неправомірність прийнятого
сільрадою рішення про передачу права
власності на земельну ділянку і
державний акт, а тому вважає, що справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2. померла ОСОБА_5, яка
заповіла все належне їй майно своїм
синам ОСОБА_6 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер
ОСОБА_6

Згідно зі ст.529 ЦК України (ред. 1963р.) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого.

Суд правильно визнав, що у випадку
відсутності заповіту спадкоємцями
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_5 були б її сини в рівних частках
ОСОБА_6, ОСОБА_4

Відповідно до ст.549 ЦК України (ред.
1963р.) спадкоємець прийняв спадщину,
якщо він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном або
якщо він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не
заводилась, із заявами про прийняття
спадщини після її смерті до нотаріуса
ніхто не звертався.

Відповідно до п.113 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
18/5 від 14.06.1994р., в редакції, яка діяла на
час відкриття спадщини ОСОБА_5,
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто, таким, які фактично
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
Державну нотаріальну контору про
прийняття спадщини.

Судом встановлено, що сини фактично
прийняли спадщину після смерті матері,
вступивши у володіння її спадковим
майном. Заповідального розпорядження
на випадок своєї смерті жоден із братів
не залишив. Спадкоємців першої черги
відповідно до вимог Цивільного Кодексу
в редакції 1963 року та 2004 року не
мали.

Відповідно до вимог ст.551 ЦК України
(ред. 1963р., що діяла на момент відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_4,
якщо спадкоємець, закликаний до
спадкоємства за законом або за
заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти в
установлений ст.549 цього кодексу строк,
право на прийняття належної йому
частки спадщини переходить до його
спадкоємців - спадкова трансмісія.

Згідно зі ст.530 ЦК України (ред. 1963р.), що
діяв на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 є
спадкоємцем майна померлого брата
другої черги. Від отримання спадщини у
визначеному законом порядку він не
відмовлявся. До складу спадкового
майна перейшло майно, успадковане ним
після смерті матері та брата:
житлового будинку в АДРЕСА_1, пл. 55,9м2, і
право на земельну частку/пай розміром
4,30га в умовних кадастрових одиницях.

Постановами Бердичівської та
Попільнянської Державних
нотаріальних контор ОСОБА_1 відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину. Ці постанови є чинними.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 02.12.2013 року за
ОСОБА_2 визнано право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1, пл. 55,9м2, і
право на земельну частку/пай розміром
4,30га в умовних кадастрових одиницях.

Як вбачається із спадкової справи № 624,
заведеної 07.11.2008р. Ружинською державною
нотаріальною конторою відносно майна
померлого 07.05.2008 року ОСОБА_6 спадщину
після його смерті прийняла ОСОБА_2, яка
відповідно до ст.1264 ЦК України є
спадкоємцем четвертої черги за
законом, згідно рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
13.04.2010р., оскільки проживала із ОСОБА_6
однією сім'єю не менше 5 років до часу
відкриття спадщини.

Відповідно по справі позивачка як
двоюрідна сестра спадкодавців є
спадкоємицею його майна п'ятої черги
(ст. 1265 ЦК України).

За таких обставин суд обґрунтовано
визнав, що позовні вимоги є
безпідставними.

Не відповідають вимогам
процесуального закону посилання в
апеляційній скарзі на порушення судом
правил підвідомчості.

П.1 ст.17 КАС України до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в т.ч. на виконання
делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень згідно з п.7
ч.1 згаданої статті КАС - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

За своїм змістом і правовим характером
вимоги позивачки мають всі ознаки
права на користування та розпорядження
нерухомим майном.

Предметом спору у цій справі є право
користування спадковим майном - землею.
Тобто між сторонами існує спір про
право, що в свою чергу виключає його
розгляд у порядку адміністративного
судочинства, а підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Судове рішення відповідає вимогам
закону та матеріалам справи. Підстави
для задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: