Справа № 2/369/2488/13 Головуючий у І
інстанції Нікушин В.В.Провадження №
22-ц/780/1160/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Сержанюка А.С.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофакторінвест",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фестланд" на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофакторінвест",
ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Фестланд" про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним,

встановила:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, підстави якого
змінив у листопаді 2013 року, і в якому
посилався на те, що у 2007 році він, маючи
намір отримати у власність земельну
ділянку, надав ОСОБА_3 необхідний для
цього пакет документів та довіреність,
яка передбачала повноваження на
здійснення дій, пов'язаних з отриманням
у власність земельної ділянки,
відчуження земельної ділянки та право
передоручення, після чого зв'язок із
останнім був втрачений.

У жовтні 2009 року позивач дізнався із
цивільної справи, яка розглядалася
Києво-Святошинським районним судом
Київської області за позовом
заступника прокурора
Києво-Святошинського району до нього
про відшкодування витрат
лісогосподарського призначення,
спричинених вилученням
лісогосподарських угідь та зміною
цільового призначення землі, в розмірі
79695,00 грн., що ОСОБА_3 було оформлено на
ім'я позивача право власності на
земельну ділянку площею 0,99 га,
розташовану в межах Дмитрівської
сільської ради для ведення особистого
селянського господарства та 17.05.2008 року
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку. Крім
того, йому стало відомо, що ОСОБА_3 без
його відома, в порядку передоручення
видав на ім'я ОСОБА_1. довіреність на
право укладання від його імені
договорів щодо відчуження земельної
ділянки, на підставі якої остання без
відома позивача та від його імені 04.07.2008
року уклала з ТОВ "Агрофакторінвест"
договір купівлі-продажу зазначеної
земельної ділянки.

Даний договір купівлі-продажу є
недійсним з підстав, передбачених ст. 232
ЦК України, оскільки дії ОСОБА_3, ОСОБА_1
та ТОВ "Агрофакторінвест" мають ознаки
зловмисної домовленості його
представників із ТОВ
"Агрофакторінвест". Крім того, ОСОБА_3 ,
як його представник, передоручаючи
повноваження іншій особі, всупереч
вимогам ст. 240 ЦК України не повідомив
позивача про це та не надав йому
необхідні відомості про особу, якій він
передоручив повноваження.

Позивач не мав наміру продавати
вищезгадану земельну ділянку, ОСОБА_3
та ОСОБА_1 ціну з ним не погоджували,
обов'язкові платежі в розмірі 79695 грн.
та прибутковий податок не сплачували,
отримані кошти за продаж земельної
ділянки йому не передавали.

Внаслідок зловмисної домовленості
його представників з відповідачем йому
завдано значної матеріальної шкоди,
оскільки судом ухвалено рішення про
стягнення з нього 79695 грн., податковим
органом йому нараховано прибутковий
податок у розмірі 5% від вартості
земельної ділянки у розмірі 80041,50 грн.,
квартиру позивача арештовано, а
виконавча служба вживає заходи
примусового стягнення з нього коштів, у
тому числі за рахунок його майна.

Просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 04.07.2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ
"Агрофакторінвест" з підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215, 232, 655-656 ЦК
України (а. с. 89-91).

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
грудня 2013 року позов задоволено,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
04.07.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ
"Агрофакторінвест".

Відповідачі ТОВ "Агрофакторінвест" та
ОСОБА_1 та третя особа ТОВ "Фестланд" на
зазначене рішення суду першої
інстанції подали апеляційні скарги, в
яких просили його скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилалися на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, зокрема, посилалися на те, що
позивач не довів обставин, на які він
посилався в своєму позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Протее, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції. Суд належним чином не
з'ясував характер і суть заявлених
позивачем вимог, норми права, якими
вони регулюються; не зазначив, чи мали
місце обставини, якими позивач
обґрунтовував свої вимоги; не дав
належної правової оцінки зібраним у
справі доказам.

Так, задовольняючи позов, суд убачав у
діях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 умисел,
спрямований на спричинення шкоди
інтересам позивача - продаж без відома
позивача належної йому земельної
ділянки без виплати позивачу отриманих
грошових коштів, та наявність
домовленості між ними та ТОВ
"Агрофакторінвест", що проявилася у
допущенних ними порушеннях в процесі
оформлення та виконання оспорюваного
договору для створення позивачу
перепон у витребуванні коштів, і
обґрунтовував свої висновки тим, що
внаслідок домовленості представника
однієї сторони з другою стороною
представників позивача, останньому
завдана значна матеріальна шкода, яка
полягає в неотриманні коштів внаслідок
продажу та необхідності сплатити
податок на прибуток з доходів фізичних
осіб внаслідок продажу земельної
ділянки.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Звертаючись до суду, позивач в
обґрунтування своїх вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки посилався на те, що
договір укладено за зловмисною
домовленістю між його представниками
із ТОВ "Агрофакторінвест", внаслідок
чого йому завдано значної матеріальної
шкоди, та на безгрошовість договору.

Встановлено, що згідно довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 13 липня 2007 року, ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 бути його
представником у відповідних органах з
питання оформлення всіх необхідних
документів щодо оформлення права
власності на належну йому земельну
ділянку площею 0,99 га, яка розташована
на території Дмитрівської сільської
ради, після оформлення права власності
на земельну ділянку укладати та
підписувати будь-які договори щодо
розпорядження та користування
земельною ділянкою. Для цього надав
йому право в тому числі укладати та
підписувати договір купівлі-продажу
земельної ділянки, самостійно
визначати ціну продажу та будь-які інші
умови договору купівлі-продажу,
отримувати гроші. Довіреність видана
строком на три роки з правом
передоручення та дійсна до 13 липня 2010
року.

Згідно довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 25
червня 2008 року, ОСОБА_3, який діяв від
імені ОСОБА_2 на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 13 липня 2007 року,
уповноважив ОСОБА_1 бути його
представником у відповідних органах з
питання оформлення всіх необхідних
документів щодо оформлення права
власності на земельну ділянку площею
0,99 га, яка розташована на території
Дмитрівської сільської ради, після
оформлення права власності на земельну
ділянку укладати та підписувати
будь-які договори щодо розпорядження
та користування земельною ділянкою.
Для цього надав йому право в тому числі
укладати та підписувати договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
самостійно визначати ціну продажу та
будь-які інші умови договору
купівлі-продажу, отримувати гроші.
Довіреність видана без права
передовіри та дійсна до 30 липня 2010 року.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 4 липня 2008 року, ОСОБА_2,
від імені якого діяла ОСОБА_1 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 25
червня 2008 року, продав ТОВ
"Агрофакторінвест" зазначену земельну
ділянку за 1600830 грн.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
17 вересня 2010 року ТОВ
"Агрофакторінвест" продало ТОВ
"Фестланд" зазначену земельну ділянку
за 578250 грн.

Встановлено, що позивач в судовому
засіданні не довів вчинення договору
купівлі-продажу земельної ділянки
внаслідок зловмисної домовленості
його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з
представником ТОВ "Агрофакторінвест".

За правилами ч. 1 ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
для визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

За змістом зазначеної норми
матеріального права необхідними
ознаками правочину, вчиненого у
результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою є:
1) наявність умисного зговору між
представником потерпілої сторони
правочину і другої сторони з метою
отримання власної або обопільної
вигоди; 2) виникнення негативних
наслідків для довірителя та незгода
його з такими наслідками; 3) дії
представника здійснювалися в межах
наданих йому повноважень.

Таким чином, при розгляді справи про
визнання правочину недійсним саме з
підстав наявності зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною позивачу
слід доводити, а суду необхідно
встановити саме ці обставини.

При цьому наведені обставини є
обов'язковими умовами, встановлення
яких необхідно для вирішення питання
про визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним з підстав,
передбачених ст. 232 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК
України суд першої інстанції на
зазначені вимоги закону уваги не
звернув, не врахував роз'яснень та не
встановив і не зазначив у рішенні, чи
був умисел в діях представника
позивача, чи усвідомлював він, що
вчиняє правочин усупереч інтересам
позивача, чи існувала домовленість між
представником та покупцем, чи
переслідували вони власну або
обопільну вигоду, і відповідно до цього
не визначився з тим, чи виникли
несприятливі наслідки для довірителя;
належним чином не вмотивував та не
обґрунтував свого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог, зосередившись у
мотивувальній частині рішення лише на
допущених при підписанні оспорюваного
договору описках, на неутриманні в
порушення вимог законодавства податку
з доходів фізичних осіб при виплаті
доходу на користь позивача за
оспорюваним договором та на тому, що
внаслідок домовленості представника
однієї сторони з другою стороною
представників позивача, останньому
завдана значна матеріальна шкода, яка
полягає в неотриманні коштів внаслідок
продажу та необхідності сплатити
податок на прибуток з доходів фізичних
осіб внаслідок продажу земельної
ділянки, що унеможливлює визнання
такого договору недійсним з підстав,
передбачених ст. 232 ЦК України.

З урахуванням наведеного, оскільки
позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не надав суду доказів того, що
даний правочин вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною, то
суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про
задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
заслуговують на увагу, суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, позивачем не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрофакторінвест", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фестланд"
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофакторінвест",
ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Фестланд" про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді