інстанції Жарікова О.В.Провадження №
22-ц/780/2417/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом Білоцерківського
національного аграрного університету
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виселення з
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення,-

встановила:

У вересні 2013 року Білоцерківський
національний аграрний університет
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, про виселення з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_2 та його
сім»я - дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3,
проживають в кімнаті АДРЕСА_1

Відповідачі були вселені в дану
кімнату гуртожитку на підставі
спільного рішення адміністрації і
профспілкового комітету університету
(протокол № 28 від 18 травня 2007 року) та
ордеру на тимчасове жиле приміщення №
439 від 18 травня 2007 року) на період
навчання в аспірантурі.

В подальшому ОСОБА_2, згідно наказу по
Білоцерківському НАУ від 28 грудня 2009
року № 641/С в зв»язку з закінченням
терміну навчання було відраховано зі
стаціонарної аспірантури за державним
замовленням, без представлення
дисертації до попереднього захисту.
Згідно наказу від 31 грудня 2009 року за №
321/ОС ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в
Навчально-науково дослідний центр
Білоцерківського НАУ бригадиром ферми.

31 серпня 2011 року ОСОБА_2, згідно ст. 38
КЗпП України було звільнено з роботи за
власним бажанням (наказ № 139/ОС від 30
серпня 2011 року), і тому згідно розділу 7
«Примірного положення про гуртожитки»,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року
№ 208 та ст. 132 ЖК України, відповідач
та його сім»я повинні були виселитись з
гуртожитку в добровільному порядку.

Оскільки відповідачі в добровільному
порядку не виселилися з гуртожитку,
Білоцерківський національний аграрний
університет просив суд виселити їх з
кімнати НОМЕР_1 малосімейного
гуртожитку Білоцерківського
національного аграрного університету
№ 7 без надання іншого жилого
приміщення.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року задоволено позов
Білоцерківського національного
аграрного університету, виселено з
кімнати НОМЕР_1 малосімейного
гуртожитку Білоцерківського
національного аграрного університету
№7 без надання іншого жилого
приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, на користь
Білоцерківського національного
аграрного університету судові витрати
по справі в розмірі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просила скасувати рішення суду у
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

При цьому вказує, що відповідач ОСОБА_2
не проживає з сім»єю, а вона є одинокою
особою, що проживає в гуртожитку з
неповнолітньою дитиною, тому
відповідно до вимог ст. 125 та 132 ЖК
України не підлягає виселенню з
гуртожитку.

Відповідно до статті 303 ЦПК України
апеляційний суд при перевірці
законності і обґрунтованості рішення
суду першої інстанції не має права
виходити як за межі апеляційної скарги,
так і за межі вимог заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
протоколу № 28 засідання профкому
Білоцерківського національного
аграрного університету від 18
травня 2007 року, надано право аспіранту
кафедри паразитології та фармакології
ОСОБА_2, зайняти в сімейному гуртожитку
№7 Білоцерківського національного
аграрного університету, кімнату
НОМЕР_1, для проживання із сім`єю, на
період навчання в аспірантурі. (а.с. 7)

18 травня 2007 року Білоцерківським
національним аграрним університетом
було видано спеціальний ордер №439 від
18 травня 2007 року на підставі якого
ОСОБА_2, із сім`єю вселився в
однокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що
наказом № 641/С від 28 грудня 2009 року
Білоцерківського НАУ ОСОБА_2, у зв»язку
із закінченням терміну навчання, було
відраховано зі стаціонарної
аспірантури за державним замовленням
без представлення дисертації до
попереднього захисту з 28 грудня
2009 року, що підтверджується копією
вказаного наказу (а.с. 9).

Згідно наказу № 321/ОС від 31 грудня 2009
року Білоцерківського НАУ ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу в ННДЦ бригадиром
ферми з 05 січня 2010 року, що
підтверджується копією вказаного
наказу (а.с. 11).

Наказом № 139/ОС від 30 серпня 2011 року
ОСОБА_2, бригадира ферми ННДЦ, звільнено
з роботи з 31 серпня 2011 року за власним
бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що
підтверджується копією вказаного
наказу (а.с.12-13).

Відмовляючи в задоволенні позову, з
урахуванням конкретних обставин
справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідно до
вимог частини 1 ст. 132 ЖК Україн, сезонні,
тимчасові працівники і особи, що
працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчилися у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення в гуртожитку, який їм було
надано у зв»язку з роботою чи
навчанням. Частиною 2 цієї ж статті
передбачено, що інших працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожиток в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 закінчив
навчання, а також звільнився з роботи
за власним бажанням, він підлягає
виселенню з гуртожитку разом з членами
сім»ї, з яким поселявся до гуртожитку.

Відповідачі не підлягають виселенню з
гуртожитку з наданням іншого жилого
приміщення, оскільки обставини,
передбачені ст.. 125 ЖК України, судом не
встановлені.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції. Посилання у скарзі на те, що
відповідачка ОСОБА_1 є одинокою матір`ю,
оскільки розірвала шлюб з ОСОБА_2 і
відповідно до вимог статті 125 Житлового
кодексу України не може бути виселена
без надання іншого житла, не
заслуговують на увагу. Відповідно до п.
9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06 листопада 1992
року за № 9 одинокою матір'ю слід
вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі
і у свідоцтві про народження дитини
якої відсутній запис про батька дитини
або запис про батька зроблено у
встановленому порядку за вказівкою
матері або вдову, іншу жінку, яка
виховує і утримує дитину сама.

За таких обставин колегія суддів
вважає , що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
необхідність виселення відповідачів з
кімнати гуртожитку без надання іншого
жилого приміщення.

Таким чином, рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді