АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1777/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 42
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 в інтересах
малолітнього ОСОБА_8, треті особи:
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство «Центральний»
Дніпропетровської міської ради, Орган
опіки та піклування Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради про
виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року Ленінська
районна у м.Дніпропетровську рада
звернулась до суду, уточнивши позовні
вимоги, з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_7 в інтересах малолітнього ОСОБА_8
про виселення. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначав, що
квартира АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі КЖЕП «Центральний»
Дніпропетровської міської ради та не є
приватизованою. Зазначена квартира
була виділена ОСОБА_9 згідно службового
посвідчення НОМЕР_1 від 26.06.1991 року та
постанови №256 від 11.11.2002 року про
переведення квартири з службової в
ордерну. ОСОБА_9 був зареєстрований за
вказаною адресою, однак у зв'язку із
смертю ІНФОРМАЦІЯ_3, був знятий з
реєстрації. За час проживання у
вказаній квартирі ОСОБА_9, з ним
проживала ОСОБА_10, що перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9,
а також з 1994 року її син ОСОБА_6 та з 2010
року його дружина ОСОБА_7 та малолітній
ОСОБА_8 У 2007 році ОСОБА_6 звертався до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права користування
житловим приміщенням, однак після
апеляційного та касаційного
оскарження рішення Ленінського
районного суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог було
залишено в силі. На підставі наведеного
Ленінська районна у м.
Дніпропетровську рада звернулась до
суду для вирішення питання щодо
виселення відповідачів( а.с. 2-3, 97-98 ).

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 грудня
2013 року задоволено позовні вимоги.
Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, малолітнього
ОСОБА_8 з житлового приміщення квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого дитлового
приміщення. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
в рівних частках з кожного судовий збір
на користь держави( а.с. 114-117 ).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставлять питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовних вимог(
а.с. 121-124 ).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться на балансі КЖЕП
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради та не є приватизованою.
Зазначена квартира була виділена
ОСОБА_9 згідно службового посвідчення
НОМЕР_1 від 26.06.1991 року та постанови №256
від 11.11.2002 року про переведення
квартири з службової в ордерну. ОСОБА_9
був зареєстрований за вказаною
адресою, однак у зв'язку із смертю
ІНФОРМАЦІЯ_3, був знятий з реєстрації.
За час проживання у вказаній квартирі
ОСОБА_9, з ним проживала ОСОБА_10, що
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_9, а також з 1994 року
її син ОСОБА_6 та з 2010 року його дружина
ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 У 2007 році
ОСОБА_6 звернувся до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовною заявою та просив визнати за
ним право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. 04.03. 2008
року було відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 04.02.2009 року
Апеляційним судом Дніпропетровської
області було ухвалено рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_6 було задоволено
частково та визнано за ним право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні
позовних вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 було
відмовлено. 23.10.2009 року Верховним судом
України рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04.02.2009
року частково скасовано. Виходячи з
ухвали Верховного суду України від
17.03.2010 року, ОСОБА_6 не набув права
користування спірним приміщенням, але,
незважаючи на цей факт, він без
законних на те підстав фактично мешкає
за зазначеною адресою, в підтвердження
чого позивачем було надано акт, в якому
зазначено, що ОСОБА_6 самовільно
проживає у зазначеній квартирі з
сім'єю: дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8

Крім того, 10.12. 2012 року ОСОБА_6
звертався до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
Дніпропетровської міської ради, КЖЕП
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю.
19.03.2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 було відмовлено. 25.04.2013
року Апеляційним судом
Дніпропетровської області апеляційну
скаргу ОСОБА_6, було відхилено та
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19.03.2013 року
залишено без змін.

Задовольняючі позовні вимоги
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради суд першої
інстанції посилався на вищевказані
рішення та зазначав, що відповідач
ОСОБА_6 зареєстрований в АДРЕСА_2,
ОСОБА_7 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3 та мають право на користування
житловим приміщенням за місцем своєї
реєстрації.

Враховуючи наведене,
апеляційний суд вважає, що з'ясувавши в
достатньо повному об'ємі обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку, суд першої
інстанції ухвалив рішення, що
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: