АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/5263/2012
Номер провадження 22-ц/786/110/14
Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2

ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 29 жовтня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Полтаві ради, Ленінської
районної у м. Полтаві ради, Управління
житлово-комунального господарства м.
Полтави, Приватного підприємства
Полтавського бюро технічної
інвентаризації "Інвентаризатор"

- про визнання частково недійсним
рішення Ленінського райвиконкому,

- визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,

- визнання недійсними записів у
технічному паспорті, зобов'язання
внести зміни

- визнання недійсними рішення про
реєстрацію права власності,

- визнання квартири спільною сумісною
власністю

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про втрату права на жиле приміщення
кооперативної квартири , -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом. Вказував,що з 18
червня 1983р. по 15 червня 2009р. перебував
у шлюбі з відповідачкою, яка в 1988р.
вступила в ЖБК"Нива" і стала членом
цього кооперативу. В травні 1989р. на їх
сім"ю з 4 осіб був виданий ордер на
квартиру АДРЕСА_1. Після розлучення
вважав, що квартира є спільним майном
подружжя, однак 30.10.2012р. із позовної
заяви ОСОБА_3 довідався, про те, що
квартира оформлена тільки на
відповідачку, у зв"зку з чим просив
поновити строк звернення до суду та
визнати недійсними рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Полтаві ради № 493 від
21.11.2006 року, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 04.12.2006
року, серія ЯЯЯ № 839676, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства,

щодо власності ОСОБА_3 на спірну
квартиру.

Просив також визнати недійсними з
26.09.2006 року записи у графах: Власник і
розмір частки власності Технічного
паспорта на АДРЕСА_1, зареєстрованого
КП ПБТІ «Інвентаризатор» за №
118-16225-16981216, з 08.12.2006 року рішення КП
ПБТІ «Інвентаризатор» про реєстрацію
права власності ОСОБА_3, з 09.12.2006 року
реєстрацію КП ПБТІ «Інвентаризатор»
права власності ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 в
книзі 118, номер запису № 16225. Просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з
розміром часток по 1/2 кожному,
зобов'язавши ПП ПБТІ
«Інвентаризатор» протягом 10 днів після
набрання рішення суду законної сили,
за власний рахунок внести зміни до
Технічного паспорту на АДРЕСА_1,
зазначивши ОСОБА_3 та ОСОБА_1
співвласниками, з розміром часток по
1/2 кожному.

25 липня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
про визнання його таким, що втратив
право на жиле приміщення в
кооперативній квартирі АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим просила позбавити
останнього права користуватися
вказаною квартирою.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 19 серпня 2013 року
зустрічний позов ОСОБА_3 та первісний
позов ОСОБА_1 прийнято до спільного
розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Полтави від 29 жовтня 2013 року
відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строків
для звернення до суду за
безпідставністю.

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Полтаві ради,
Ленінської районної у м. Полтаві ради,
Управління житлово-комунального
господарства м. Полтави, Приватного
підприємства Полтавського бюро
технічної інвентаризації
"Інвентаризатор" про визнання частково
недійсним рішення Ленінського
райвиконкому № 493 від 21 листопада 2006
року, визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 04
грудня 2006 року, визнання недійсними
записів у технічному паспорті на
квартиру АДРЕСА_1, визнання недійсними
рішення КП ПБТІ "Інвентаризатор" про
реєстрацію права власності ОСОБА_3,
визнання недійсною реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на АДРЕСА_1,
визнання що АДРЕСА_1, є спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з
розміром часток 1/2 кожному,
зобов'язання КП ПБТІ "Інвентаризатор"
внести зміни до технічного паспорту на
АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю
та пропуском строку позовної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
повністю.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
на жиле приміщення в кооперативній
квартирі АДРЕСА_1 та про користування
даною квартирою.

Рішення оскаржив ОСОБА_1, який в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та винести нове, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі та відмовити ОСОБА_3 у
задоволенні її вимог повністю за
безпідставністю, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що сторони з 18 червня 1983р. по 15
червня 2009р. перебували у шлюбі.

ОСОБА_3 в 1988р. вступила в ЖБК"Нива" і
стала членом цього кооперативу. В
травні 1989р. на їх сім"ю з 4 осіб був
виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1.

Сторони по справі та їх повнолітні
діти зареєстровані за вказаною
адресою.

ОСОБА_3 на підставі рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Полтаві ради № 493 від
21.11.2006 року про оформлення права
приватної власності на кооперативні
квартири видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 04.12.2006
року, серія ЯЯЯ № 839676 - на квартиру
АДРЕСА_1.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог,суд першої інстанції
виходив з того, що йому було відомо про
отримання ОСОБА_3 правовстановлюючих
документів на квартиру та станом на
час розлучення сторін 15 червня 2009р.
було досягнуто домовленості про
розподіл спільного майна подружжя, у
зв"язку з чим прийшов до висновку про
те, що строк позовної давності для
зверненням позивача за захистом
порушених прав повинен рахуватись з
цієї дати.

Однак колегія суддів не може
погодитись в таким висновком суду.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позову як з підстав його
необґрунтованості, так і з підстав
пропуску строку позовної давності, що є
недопустимим, оскільки правила ЦК
України щодо позовної давності
застосовуються лише щодо
обґрунтованості позову. У разі якщо
позов є безпідставним і
необґрунтованим, то суд має відмовити в
позові саме з цих підстав.

Відповідно до п. 6 пп. "а" постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
вересня 1987 року із змінами, внесеними
згідно з постановами Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 25
грудня 1992 року, та № 15 від 25 травня
1998року "Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи" пай,
внесений подружжям в ЖБК у період
сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, а також за рахунок
коштів подарованих подружжю або
одержаних ним у позичку, а після повної
сплати пайового внеску - квартира є їх
спільним майном і підлягає поділу на
загальних підставах.

Таким чином, зважаючи на те, що станом
на листопад 2006р. пайові внески за
квартиру АДРЕСА_1 були виплачені за
рахунок спільних коштів, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 перебували в шлюбі, зазначена
квартира є об"єктом їх спільної
сумісної власності.

У зв"язку з цим вказані позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню , як і
вимоги щодо визнання недійсними
рішення виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Полтаві ради №
493 від 21.11.2006 року та свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
04.12.2006 року, серія ЯЯЯ № 839676, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства, в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Посилання ОСОБА_3 на те, що позивач в
грудні 2006р. по дорозі з лікарні відвіз
її до КП «Інвентаризатор», де вона
отримала свідоцтво про право власності
на квартиру, спростовується табелем
обліку робочого часу ОСОБА_1, з якого
вбачається, що він перебував 04.12.2006р.
на роботі повний робочий день
(т.2,а.с.89).

Відносно питання щодо пропуску ОСОБА_1
строку позовної давності, то, на думку
колегії суддів, позивач не пропустив
строку звернення до суду за захистом
порушеного права, так як про його
порушення довідався з позовної заяви
ОСОБА_3 про визнання дійсним договору
про поділ спільного майна подружжя (
т.1, а.с.8-10).

Згідно із ст.ст. 60,61 СК України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен із
подружжя має рівні права володіння
користування і розпорядження цим
майном.

Обчислення строків, встановлених в
Сімейному кодексі України, як
зазначено в ст.12, здійснюється
відповідно до Цивільного Кодексу
України.

Встановлено ст.261 ЦК України, що
перебіг строку позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатись про
порушення свого права.

Доводи ОСОБА_1 про те, що про порушення
його права на спільну власність
подружжя він довідався в жовтні 2012р.
належними та допустимими доказами
відповідачем не спростовані.

Посилання на пояснення третьої особи
- дочки сторін - колегія оцінює
критично.

Тому звернення позивача до суду з
даним позовом з часу, коли він
довідався про порушення свого права
на спільну власність, знаходиться в
межах загальної позовної давності,
встановленої ст.257 ЦК України.

Позовні вимоги щодо визнання квартири
з розміром часток по 1/2 кожному із
сторін не можуть бути задоволені, так
як суду не надано доказів яка
конкретна сума пайових внесків була
сплачена за спірну квартиру.

З довідки ЖБК «Нива» від 10.01.2014р.
вбачається, що первинні документи
кооперативу за період з 1988 по 2006рік
були втрачені, у зв"язку з чим колегія
суддів позбавлена можливості зробити
висновок в частині визначення
розмірів пайових внесків колишнім з
подружжя.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона в 1989р.
отримала від підприємства, на якому
працювала безвідплатну фінансову
допомогу в розмірі 729 крб., що
становить 10% від суми заборгованості -
7291 крб. (т.2 а.с.23), не впливає на
збільшення розміру її частки, так як на
той період вона юридично перебувала в
шлюбі з відповідачем.

Районний суд, обґрунтовуючи в рішенні
суду питання, пов"язані з внесенням
сторонами пайових коштів в ЖБК,
помилково вдався до аналізу пояснень
сторін, не маючи належних доказів
щодо їх сплати.

Разом з тим, не можуть бути задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
зобов'язання ПП ПБТІ
«Інвентаризатор» протягом 10 днів після
набрання рішення суду законної сили,
за власний рахунок внести зміни до
Технічного паспорту на АДРЕСА_1 та
реєстрації права власності на
квартиру за ОСОБА_3,так як реєстрація
права власності на даний час
здійснюється відповідно до положень
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Слід також відмовити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3, так як не
можна визнати співвласника сумісної
власності таким, що втратив право на
жиле приміщення в квартирі та
користування даною квартирою.

За таких обставин місцевий суд ухвалив
рішення з порушенням вимог ст. ст. 10,60,212
ЦПК України, у зв"язку з чим воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 307,309 ч.1 п.п.3,4 ,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 29 жовтня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної у м. Полтаві ради № 493 від
21.11.2006 року та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 04.12.2006
року, серія ЯЯЯ № 839676, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства, в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об"єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В. Прядкіна

Судді:
С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна