АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1607/339/12
Номер провадження 22-ц/786/869/14
Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Лобова О.А., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Колодюк О.П.

за участі: позивача- ОСОБА_5,
представника позивача- ОСОБА_10,
відповідача- ОСОБА_6, представників
відповідачів -ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5,
Виконавчого комітету Зіньківської
міської ради Полтавської області

на рішення Зіньківського районного
суду Полтавської області від 27 січня 2014
року

додаткове рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
10 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до
Зіньківської міської ради Полтавської
області, секретаря Зіньківської
міської ради ОСОБА_6, Зіньківського
ВУЖКГ, про скасування розпорядження
про звільнення з посади, поновлення на
посаді, стягнення невиплаченої
заробітної плати, за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди

за зустрічним позовом виконавчого
комітету Зіньківської міської ради
Полтавської області до ОСОБА_5 про
визнання недійсною додаткової угоди
від 23 червня 2010 року до контракту з
керівником Зіньківського ВУЖКГ від 1
квітня 2006 року ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 з метою захисту своїх прав
звернувся до суду, остаточно
визначившись в позовних вимогах
відповідно до позову від 12 березня 2013
року (т 2 а.с. 146) та прохав ухвалити
рішення, яким :

-скасувати рішення Виконавчого
комітету Зінківської міської ради №84
від 31 березня 2011 року Про припинення
дії « Контракту з керівником
Зіньківського ВУЖКГ» в зв,язку із
закінченням терміну його дії ;

- скасувати розпорядження міського
голови Зіньківської міської Ради №13-рг
від 31 березня 2011 року про звільнення
його з посади керівника
Зіньківського ВУЖКГ з 1,04.2011року;

- поновити його на посаді начальника
Зінківського ВУЖКГ;

-стягнути солідарно з Зіньківського ВУ
ЖКГ та Зіньківської міської Ради
невиплачену йому заробітну плату під
час виконання ним своїх посадових
обов,язків з 29.03.2002 року по 31.03.2013
року в розмірі 346 104 грн. 80 коп.;

-стягнути солідарно з Зіньківського ВУ
ЖКГ та Зіньківської міської Ради
розмір компенсації втрати частини
грошових доходів у зв,язку з
порушенням термінів їх виплати у
разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати грошових
доходів, нарахованих йому за період
з 29.03.2002 року по 1.04.2011 року в сумі 159 271
грн.11 коп.;

-стягнути з Зіньківської міської Ради
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 1 квітня 2011 року по 25 березня
2013 року в сумі 289 119 грн. 81 коп;

-стягнути з Зіньківської міської Ради
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 15 000 грн;

-допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі.

Виконавчий комітет Зіньківської
міської ради Полтавської області
звернувся з зустрічним позовом до
ОСОБА_5 про визнання недійсною
додаткової угоди від 23 червня 2010 року
до контракту від 1 квітня 2006 року з
керівником Зіньківського ВУ ЖКГ.

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 27 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено
частково - стягнуто солідарно з
Зіньківського ВУЖКГ та Зіньківської
міської Ради недоплачену заробітну
плату за 2002-2005 роки в сумі 69 263,02 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позовні вимоги Виконавчого комітету
Зіньківської міської ради Полтавської
області задоволено - визнано недійсною
додаткову угоду від 23 червня 2010 року до
контракту з керівником Зіньківського
ВУЖКГ від 1 квітня 2006 року.

Додатковим рішенням від 10 січня 2014 року
стягнуто солідарно з Зіньківського
ВУЖКГ та Зіньківської міської Ради на
користь ОСОБА_5 компенсацію за
невідбуту відпустку в сумі 22 715,44 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржили ОСОБА_5 та Виконком
Зіньківської міської ради Полтавської
області.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі прохав
скасувати рішення першої інстанції та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити повністю, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що полягало у:
тривалому розгляді справи, що не
відповідає вимогам щодо розумних
строків розгляду справи;
безпідставному визнанні додаткової
угоди від 23 червня 2010 року недійсною та
необґрунтованому не взятті до уваги
висновку експерта №761 від 25.10.2012 року
судово- економічної експертизи
Полтавського відділення Харківського
науково- дослідного інституту
судових експертиз ім.. засл. Професора
М.С. Бокаріуса.

Виконком Зіньківської міської ради
Полтавської області в апеляційній
скарзі просив рішення та додаткове
рішення місцевого суду змінити,
внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме виключити його з числа
відповідачів та внаслідок цього
звільнити від сплати присуджених
ОСОБА_5 сум та судових витрат.
Виконком Зіньківської міської ради
Полтавської області вказував, що є
неналежним відповідачем по справі.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга виконкому Зіньківської міської
ради Полтавської області підлягає
задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_5 -
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не
відповідає повною мірою вказаним
вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини по справі :

-17.10.1986 року наказом № 245-К Управління
комунального господарства
Виконавчого комітету Полтавської
обласної Ради народних депутатів
ОСОБА_5 з 20.10.1986 року призначено
начальником Зіньківського комбінату
комунальних підприємств з
посадовим окладом згідно штатного
розкладу ;

- 21. 12. 1994 року рішенням виконавчого
комітету Зіньківської міської ради
народних депутатів Полтавської
області № 383 у відповідності зі
статутом Виробничого управління
житлово- комунального господарства (
надалі ВУЖКГ ) ОСОБА_5 прийнято на
посаду начальника управління;

-29.03.2002 року між Виконавчим комітетом
Зіньківської міської Ради народних
депутатів в особі міського голови
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено
контракт про призначення останнього
на посаду начальника Зіньківського
ВУЖКГ з терміном дії 1.04.2002року по
1.04.2006 року ;

- 1.04.2002 року між Виконавчим комітетом
Зіньківської міської Ради народних
депутатів в особі міського голови
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено
контракт про призначення останнього
на посаду начальника Зіньківського
ВУЖКГ з терміном дії 1.04.2006 року по
1.04.2011 року;

-23.06.2010 року між Виконавчим комітетом
Зіньківської міської ради в особі
міського голови ОСОБА_8 та ОСОБА_5
було укладено додаткову угоду до
контракту з керівником
Зіньківського ВУЖКГ від 1.04.2006 року
якою змінено умови контракту та
продовжено його дію до 01.04.2016 року;

-31.03.2011 року за рішенням виконкому
Зіньківської міської ради було
прийнято рішення про припинення дії
контракту від 01.04.2006 року у зв'язку з
закінченням терміном його дії ;

-31.03.2011 розпорядженням міського голови
від 31.03.2011 року звільнено ОСОБА_5 з 01.04.2011
року із займаної посади та покладено на
головного бухгалтера Зіньківського
ВУЖКГ провести відповідні розрахунки.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог виконкому Зіньківської
міськради Полтавської області, суд
першої інстанції виходив з того, що
додаткова угода від 23 червня 2010 року є
недійсною, оскільки на час її
укладення міський голова ОСОБА_8 не
мав необхідного обсягу цивільної
дієздатності відповідно до вимог ст.
203 ч.2 ЦК України. Відповідно до
ст.ст. 215 ч.1, 216 ч.1 ЦК України судом
визнана додаткова угода від 23.06.2010
року як правочин недійсною.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого суду та вважає,
що правовідносини між Виконавчим
комітетом Зіньківської міської ради
в особі міського голови ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 під час укладення
додаткової угоди до контракту з
керівником Зіньківського ВУЖКГ від
1.04.2006 року, якою змінено умови
контракту та продовжено його дію до
01.04.2016 року регулюються трудовим
законодавством України, а не ЦК
України, зокрема законодавством про
правочини.

Аналізуючи матеріали справи, докази
добуті в судовому засіданні,
враховуючи думку представника
Зіньківської міської ради в судовому
засіданні апеляційного суду, колегія
суду приходить до висновку, що
укладення додаткової угоди до
контракту з керівником
Зіньківського ВУЖКГ від 1.04.2006 року
було в межах повноважень міського
голови ОСОБА_8, але вказана угода є
недійсною з наступних підстав.

Відповідно до п.10, 16 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні»
міський голова призначає на посади та
звільняє з посад керівників відділів,
управлінь та інших виконавчих органів
ради, підприємств, установ та
організацій, що належать до
комунальної власності відповідних
територіальних громад, крім керівників
дошкільних, загальноосвітніх та
позашкільних навчальних закладів;
укладає від імені територіальної
громади, ради та її виконавчого
комітету договори відповідно до
законодавства, а з питань, віднесених
до виключної компетенції ради, подає їх
на затвердження відповідної ради.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» укладення
додаткових угод до контрактів з
керівниками комунальних підприємств
не віднесено до виключної компетенції
ради.

Вище викладене свідчить що при
укладенні додаткової угоди від 23
червня 2010 року сторони були наділені
необхідною право та дієздатністю.

Але всупереч умов контракту від
1.04.2006 року, а саме п. 5.6. додаткова
угода укладена в строки, що не
передбачені контрактом.

Згідно ст. 21 ч. 3 Кодексу законів
України про працю, особливою формою
трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права,
обов,язки і відповідальність сторін…
умови розірвання договору… можуть
встановлюватися угодою сторін.

Умови трудового договору є
обов'язковими до виконання сторонами.

Контракт, як особлива форма
трудового договору, повинен
відповідати Положенню при прийнятті
(найманні) на роботу працівників
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1994 р. N
170 .

Таким чином, внаслідок
укладення додаткової угоди від
23.06.2010 року в строки, що не
передбачені контрактом від 1.04.2006 року,
додаткова угода є недійсною.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з
частиною першою статті 214 ЦПК України
має визначити, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції помилково
застосував норми ЦК України до
правовідносин сторін по укладенню
додаткової угоди від 23.06.2010 року, як і
позивач при подачі позову.

Суд має навести у рішенні мотиви, з яких
не застосував норми права, що на них
посилалися особи, які беруть участь у
справі. У зв'язку із цим посилання
позивача у позовній заяві на норми
права, які не підлягають застосуванню у
даній справі, не є підставою для
відмови в задоволенні пред'явленого
позову, оскільки при вирішенні справи
суд враховує підставу (обґрунтування)
та зміст позовних вимог.

З врахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги Виконавчого комітету
Зіньківської міської ради
Полтавської області про визнання
недійсною додаткової угоди від 23
червня 2010 року до контракту з
керівником Зіньківського ВУЖКГ від 1
квітня 2006 року підлягають
задоволенню, але не з підстав, що
зазначені судом першої інстанції, а
з врахуванням викладеного вище
обґрунтування.

Враховуючи, що додаткова угода від 23
червня 2010 року до контракту з
керівником Зіньківського ВУЖКГ від 1
квітня 2006 року судом визнана
недійсною, не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_5 про
поновлення його на посаді начальника
Зінківського ВУЖКГ та стягнення
солідарно з Зіньківського ВУ ЖКГ та
Зіньківської міської Ради заробітної
плати за час вимушеного прогулу з 1
квітня 2011 року по 25 березня 2013 року в
сумі 289 119 грн. 81 коп. , стягнення з
Зіньківської міської Ради в рахунок
відшкодування моральної шкоди 15 000
грн., допущення до негайного виконання
рішення суду в частині поновлення на
роботі.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_5, а
саме - стягнення солідарно з
Зіньківського ВУЖКГ та Зіньківської
міської Ради невиплаченої йому
заробітної плати під час виконання
ним своїх посадових обов,язків з
29.03.2002 року по 31.03.2013 року в розмірі 346
104 грн. 80 коп. та розміру компенсації
втрати частини грошових доходів у
зв,язку з порушенням термінів їх
виплати у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
грошових доходів, нарахованих йому
за період з 29.03.2002 року по 1.04.2011 року
в сумі 159 271 грн. 11 коп. суд першої
інстанції виходив з того, що висновок
від 25.10.2012 року № 761 судово -
економічної експертизи Полтавського
відділення Харківського науково -
дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Професора М.С.
Бокаріуса

не є належним доказом та в своєму
обґрунтуванні таких висновків
посилався на пояснення експерта, що
проводив дослідження, в суді першої
інстанції на невикористання ним при
вирішенні питань, які перед ним
ставилися, нормативно-правових актів.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.4 ст. 212 ЦПК України
результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання ухвали Зінківського
районного суду від 19 квітня 2012 року,
було проведено судову економічну
експертизу та надано висновок експерта
№761 складеного 25 жовтня 2012 року, якій
сторонами не оспорював ся, але
вказаний висновок судом першої
інстанції як доказ по справі не був
прийнятий.

Посилання суду на невикористання
експертом при вирішенні питань, які
перед ним ставилися,
нормативно-правових актів є надуманим
та спростовується матеріалами справи.

Так, висновок експерта містить
посилання на нормативні акти, якими
керувався експерт, при вирішенні
поставлених перед ним питань (т.2 а.с. 136).

Крім того, вказаний висновок експерта
не був спростований, у тому числі і
додатковою експертизою від 17 грудня 2013
року, яка доповнює і деталізує
попереднє експертне дослідження.

Таким чином, висновок
судово-економічної експертизи від 25
жовтня 2012 року слід вважати належним та
допустимим доказом по справі, а розмір
заборгованості перед ОСОБА_5 слід
визначати відповідно до вказаного
висновку, а саме у розмірі 448 297,66 грн.

При цьому довідка, що була надана
бухгалтерією Зінківського ВУЖКГ (т.2
а.с.92) колегія суддів вважає такою, що не
дає можливості зробити висновки про
дійсний розмір заборгованості перед
ОСОБА_5 та помилково оцінена судом
як достовірний доказ.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив з того, що
виконком Зіньківської міської ради
Полтавської області є належним
відповідачем по справі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого суду та вважає
його помилковим.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 96 ЦК України
юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов'язаннями. Учасник
(засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов'язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

Відповідно до ч.1 ст. 176 ЦК України
держава, Автономна Республіка Крим,
територіальні громади не відповідають
за зобов'язаннями створених ними
юридичних осіб, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно п.3.1 Контракту керівником
Зінківського ВУЖКГ від 1 квітня 2006 року
кошти за виконання обов'язків,
передбачених цим контрактом, Керівнику
виплачуються за рахунок підприємства.

Таким чином, виконком Зіньківської
міської ради Полтавської області, як
засновник комунального підприємства
Зіньківського виробничого управління
житлово-комунального господарства, не
відповідає за його зобов'язаннями.
Отже, відповідальність за порушення
трудового законодавства лежить
виключно на Зіньківському ВУЖКГ, а
позовні вимоги до виконкому є
помилковими та не підлягають до
задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
приходить до висновку, що внаслідок
порушення норм матеріального та
процесуального права суд першої
інстанції прийняв помилкове рішення в
частині задоволення позовних вимог до
виконкому Зіньківської міської ради та
визначення розміру заборгованості по
виплаті заробітної плати та
компенсації за не відбуту відпустку,
яке відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.5 ст 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Виходячи з того, що апеляційним судом
ухвалено нове рішення, судові витрати
підлягають перерозподілу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч.1. п.4 , 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Зіньківської міської ради
Полтавської області - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 27 січня 2014 року
та додаткове рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
10 лютого 2014 року скасувати в частині
стягнення з Виконавчого комітету
Зіньківської міської ради Полтавської
області на користь ОСОБА_5 суми
недовиплаченої заробітної плати,
компенсації за не відбуту відпустку у
сумі 91 978,46 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
до Виконавчого комітету Зіньківської
міської ради Полтавської області про
скасування розпорядження про
звільнення з посади, поновлення на
посаді, стягнення невиплаченої
заробітної плати, за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди - відмовити.

Рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 27 січня 2014 року
та додаткове рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
10 лютого 2014 року в частині суми
стягнення з Зінківського ВУ ЖКГ на
користь ОСОБА_5 в рахунок компенсації
недовиплаченої заробітної плати,
відпускних, компенсаційних виплат
змінити.

Стягти з Зінківського ВУ ЖКГ на користь
ОСОБА_5 в рахунок компенсації
недовиплаченої заробітної плати ,
відпускних, компенсаційних витрат 448
298,66 грн.

Рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 27 січня 2014 року
та додаткове рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
10 лютого 2014 року скасувати в частині
стягнення з ОСОБА_5 судових витрат та
постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Виконавчого комітету Зіньківської
міської ради Полтавської області
судовий збір у розмірі 107,30 грн, витрати
на проведення експертизи у розмірі 5
484,49 грн.

Стягнути з Зіньківського ВУ ЖКГ на
користь Виконавчого комітету
Зіньківської міської ради Полтавської
області витрати на проведення
експертизи у розмірі 6703,28 грн.

В іншій частині Рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
27 січня 2014 року та додаткове рішення
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 10 лютого 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

О.А. Лобов