Справа № 752/3549/14-ц
Провадження № 2/752/2747/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2014 року Голосіївський районний
суд м. Києва в складі: головуючого судді
Новак А.В. при секретарі Чабанюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» про стягнення страхового
відшкодування,-

встановив:

позивач звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» про стягнення страхового
відшкодування.

Мотивував свої вимоги тим, що 14 квітня
2013 року близько 18 год. 35 хв. в м. Києві на
перехресті вулиці Автозаводська -
вулиця Я.Івашкевича сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Тойота», р.н. НОМЕР_1,
автомобіля «Ренаульт», р.н. НОМЕР_2,
автомобіля «Деу Ланс», р.н. НОМЕР_3.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, автомобіль позивача було
пошкоджено.

Відповідно до постанови судді
Оболонського районного суду міста
Києва від 07 червня 2013 року було визнано
винними у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 було
закрито у зв'язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення.

Позивач є власником автомобіля «Деу
Ланс», р.н. НОМЕР_3, а водій ОСОБА_2 під
час дорожньо-транспортної пригоди
керував автомобілем «Ренаульт», р.н.
НОМЕР_2, цивільно-правова
відповідальність якого була
застрахована у відповідача ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія», відповідно до поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/2767467, з встановленим лімітом
відповідальності 50000 гривень.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою про виплату страхового
відшкодування, однак останній виплату
такого не здійснив, у зв'язку з чим
позивач змушений звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким
стягнути з відповідача на його користь
15917 гривень 08 копійок суми страхового
відшкодування та 243 гривні 60 копійок
судового збору.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги позовної
заяви та з наголошенням на тій
обставині, що винною особою у завданні
майнової шкоди є безпосередньо водій
автомобіля ОСОБА_2, а не дії обох водіїв,
просив суд ухвалити рішення яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, оскільки вважав, що вина водіїв
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рівною. У зв'язку з
рівним ступенем їх вини, представник
відповідача вважав, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 50% суми, що визначена звітом №
79/07/13 про оцінку вартості збитку
нанесеного власнику пошкодженого
колісного транспортного засобу від 30
січня 2014 року, яка становить 7958 гривень
54 копійки.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши і проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

Згідно постанови Оболонського
районного суду м. Києва від 07 червня 2013
року було визнано винними у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 було закрито у зв'язку
з відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Зазначеною постановою суду було
встановлено, що 14 квітня 2013 року ОСОБА_2
о 18 годині 35 хвилин в місті Києві на
перехресті вулиці Автозаводська -
вулиця Я.Івашкевича керуючи
автомобілем марки «Ренаульт», р.н.
НОМЕР_2 не простежив за дорожньою
обстановкою, проявив неуважність, не
відреагував на зміну дорожньої
обстановки та перед початком руху, не
переконався що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим
учасникам руху, виїхав на регульоване
перехрестя на червоний сигнал
світлофора, який дозволяє повороти
ліворуч, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Деу Ланс», р.н.
НОМЕР_3, який виїхав на зелений сигнал
світлофора та в подальшому з
автомобілем марки «Тойота», р.н. НОМЕР_1,
що призвело до пошкодження обох
транспортних засобів, чим порушив
вимоги п.п. 2.3(б), 10.1, 8.7.3(е) Правил
дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини і
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Аналізуючи матеріали зазначеної
постанови, суд дійшов категоричного
висновку, що в момент
дорожньо-транспортної пригоди
первинно відбувся контакт автомобіля
«Ренаульт», р.н. НОМЕР_2 під керуванням
автомобіля ОСОБА_5 та автомобіля «Деу
Ланс», р.н. НОМЕР_3 під керуванням
позивача. Після зіткнення зазначених
транспортних засобів автомобіль
«Ренаульт», р.н. НОМЕР_2 розвернуло та
відкинуло на автомобіль марки
«Тойота», р.н. НОМЕР_1, внаслідок чого
дані автомобілі було пошкоджено.

Суд бере до уваги та погоджується з
позицією позивача про відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями водія автомобіля марки «Тойота»,
р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 та пошкодженням
автомобіля «Деу Ланс», р.н. НОМЕР_3, що
належить позивачу.

Суд не приймає до уваги та ставиться
критично до тверджень представника
відповідача, в частині того, що ступінь
вини водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у
дорожньо-транспортній пригоді, що
відбулась та описана вище є рівною.

Не беручи до уваги таке твердження, суд
також вважає необхідним зазначити, що у
постанові Оболонського районного суду
м. Києва від 07 червня 2013 року відсутнє
визначення ступеня вини водіїв ОСОБА_3
та ОСОБА_5 рівним, на що в своїх
поясненнях посилався представник
позивача і таке твердження
спростоване, як самою постановою суду
так і адміністративними матеріалами,
які долучені до матеріалів справи.

Крім того, суд не беручи до уваги таке
твердження представника відповідача
вважає необхідним зазначити, що ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» у листі за № 94 від 28 лютого 2014
року адресованому на адресу ОСОБА_1
наголосило останньому, що Оболонський
районний суд міста Києва при винесенні
постанови від 07 червня 2013 року
встановлюючи вину ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не
досліджував та не встановлював ступінь
вини кожного з винуватців
дорожньо-транспортної пригоди.

Не приймаючи дане твердження до уваги,
суд також враховує, що представником
відповідача не надано буд-яких
фактичних даних, на підставі яких суд
міг би встановити наявність зазначеної
позивачем обставини. Жодного
документального підтвердження на
обґрунтування таких доводів суду
надано не було і в ході розгляду справи
така обставина не знайшла свого
відображення у доказах, досліджених
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Цивільного-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Як зазначено судо, будь-яких доказів на
підтвердження наявності факту
рівності ступеня вини водіїв ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 суду надано не було, а тому
останній вважає за необхідне таке
твердження представника не брати до
уваги, оскільки воно об'єктивно
спростовано вище дослідженими
доказами у їх сукупності і сукупний
обсяг таких надає суду підстави для
здійснення висновку про наявність
завдання майнової шкоди майну позивача
ОСОБА_1 саме діями водія ОСОБА_5 під час
використання ним джерела підвищеної
небезпеки - автомобіля «Ренаульт», р.н.
НОМЕР_2, а тому в конкретному випадку
таке є для суду підставами, вирішуючи
позовні вимоги в частині стягнення
шкоди, у разі доведеності таких
вимог(розмір), керуватися правилами п. 1
ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до висновків звіту № 79/07/13
про оцінку вартості збитку нанесеного
власнику пошкодженого колісного
транспортного засобу від 30 січня 2014
року, вартість матеріального збитку
завданого власнику автомобіля «Деу
Ланс», р.н. НОМЕР_3 становить 15917 гривень
08 копійок.

Згідно з полісом № АВ/2767467,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застраховано у ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія», з лімітом відповідальності
страховика за шкоду завдану майну
третьої особи у розмірі 50000 гривен, що
відповідачами не заперечується і така
обставина сторонами спору визнана.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події(страхового
випадку) виплатити другій
стороні(страхувальникові) або іншій
особі визначеній у договорі грошову
суму(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої завдана шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Вирішуючи позов в частині стягнення з
ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія» суми майнової шкоди, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 15917 гривень
08 копійок.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову повністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
витрати, які в конкретному випадку
становлять 243 гривен 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» про
стягнення страхового відшкодування -
задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на користь ОСОБА_1
16160 (шістнадцять тисяч сто шістдесят)
гривень 68 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак