Справа № 375/2111/13-ц Головуючий у І
інстанції Нечепоренко Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/1783/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 23
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Антоненко В.І.,

при секретарі Хименець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Рокитнянського районного суду
Київської області від 17 січня 2014 року
у справі за заявою Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» в особі
Рокитнянського районного підрозділу
Публічного акціонерного товариства
«Київобленерго» про видачу судового
наказу про стягнення боргу за спожиту
електроенергію зі ОСОБА_1,-

встановила:

У грудні 2013 року ПАТ «Київобленерго»
звернувся в суд із заявою, в якій
просило видати судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Київобленерго» заборгованість за
спожиту електроенергію в розмірі 9880, 51
грн. з підстав, передбачених ст. ст. 95 - 104
ЦПК України.

Судовим наказом від 17 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Київобленерго» заборгованість за
спожиту електроенергію в розмірі 9880, 51
грн.

23 грудня 2012 року ОСОБА_1 подав заяву про
скасування судового наказу, яка
ухвалою судді від 24 грудня 2013 року
залишена без руху і надано строк для
усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали судді
Сторчовий М.П. 10 січня 2014 року подав до
суду першої інстанції виправлену заяву
про скасування судового наказу.

Ухвалою Рокитнянського районного
суду Київської області від 17
січня 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено
частково, змінено судовий наказ від 17
грудня 2013 року, стягнуто
заборгованість за спожиту
електроенергію зі ОСОБА_1 в розмірі 6545
грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просить скасувати судовий наказ та
ухвалу суду, якою вказаний наказ
змінено. Апеляційну скаргу
обґрунтовував тим, що судом неповно
з'ясовані обставини справи щодо
виникнення боргу за спожиту електричну
енергію, неправильно застосовані норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом від 17 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Київобленерго» заборгованість за
спожиту електроенергію в розмірі 9880, 51
грн.

Не погоджуючись з вказаним наказом
ОСОБА_1 подав заяву відповідно до вимог
ст.. 105 ЦПК України про скасування
судового наказу.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1
суд постановив ухвалу про зміну
судового наказу з урахуванням строку
позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з
ухвалою, якою змінено судовий наказ від
17 грудня 2013 року, оскільки судом при
розгляді заяви про скасування судового
наказу порушені норми процесуального
права.

Відповідно до ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України за
результатами розгляду заяви про
скасування судового наказу суд має
право:

1) залишити заяву про скасування
судового наказу без задоволення;

2) скасувати судовий наказ та
роз'яснити, що заявлені стягувачем
вимоги можуть бути розглянуті у
позовному провадженні з додержанням
загальних правил пред'явлення позову;

3) змінити судовий наказ.

Згідно частини 9 цієї статті про
залишення заяви про скасування
судового наказу без задоволення та про
скасування судового наказу суд
постановляє ухвалу, а в разі зміни
судового наказу видає судовий наказ.

В порушення вказаної норми
процесуального права суд першої
інстанції розглянувши заяву ОСОБА_1 про
скасування судового наказу змінив
судовий наказ, постановивши не судовий
наказ, як передбачено ч. 9 ст. 105-1 ЦПК
України, а постановив ухвалу з цього
питання.

Крім того розглядаючи справу в порядку
наказного провадження судом не в
повній мірі враховані положення
розділу ІІ Цивільного процесуального
кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті судового
наказу у разі якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

Наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК) , яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК)).

За таких обставин ухвала суду підлягає
скасуванню, а заява про скасування
судового наказу направленню на новий
розгляд.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 312 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Рокитнянського районного
суду Київської області від 17 січня 2014
року скасувати, заяву ОСОБА_1 про
скасування судового наказу від 17
грудня 2013 року направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді