Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/817/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Позивачка зазначала, що з 21 серпня 2009
року по 26 червня 2012 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Від шлюбу мають дочку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
добровільно надавати допомогу на
утримання дитини відмовляється, хоча
має для цього всі можливості. Її
доходів недостатньо для необхідних
потреб дитини. Відповідач офіційно не
працює, зобов'язань перед третіми
особами не має.

Посилаючись на ці обставини, просила
стягнути з відповідача на її користь на
утримання дитини аліменти у твердій
грошовій сумі в розмірі 900 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій
грошовій сумі в розмірі 700 грн.
щомісячно, починаючи з 18.03.2013 року й до
повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з
рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвали нове рішення про стягнення
аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно до
повноліття дитини, в іншій частині
позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, заперечення
позивачки ОСОБА_3, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою (ч. 3
ст. 51 Конституції України).

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч.1
ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183, 184 СК України.

Як установлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21
серпня 2009 року по 26 червня 2012 року (а.с.
8).

Від шлюбу мають малолітню дочку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
матір'ю (а.с. 7).

Батько дитини проживає окремо,
добровільно надавати допомогу на
утримання дитини відмовляється.

Суд повно і всебічно дослідив
обставини справи, доводи і заперечення
сторін і дійшов до правильного
висновку, про часткове задоволенню
вимог позивачки - стягнення аліментів з
відповідача на утримання чотирирічної
доньки у розмірі 700 грн. щомісячно. При
визначені розміру аліментів суд
врахував матеріальне становище дитини
( зважаючи на те, що середньомісячний
доход матері складав 826,97 грн.) та
матеріальне становище відповідача, а
також те, що відповідач офіційно не
працює, має нерегулярний, мінливий
дохід (а.с. 6).

Доводи апелянта про неправильність
визначення судом першої інстанції
розміру аліментів та про необхідність
зменшення розміру аліментів до 500 грн.,
оскільки на його утриманні знаходиться
хвора непрацездатна мати,
необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Зазначений обов'язок може існувати
одночасно у декількох осіб.

З наданих суду документів вбачається,
що мати відповідача ОСОБА_5 є
пенсіонеркою за віком, отримує пенсію у
розмірі 1 522 грн. (а.с. 40, 41). Вона проживає
разом з відповідачем, крім нього має ще
повнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який також має обов'язок з
її утримання у разі потреби (а.с. 39).

Доказів того, що на тепер вона потребує
утримання її відповідачем у зв'язку з
необхідністю додаткових коштів на
лікування, відповідач суду не надав,
оскільки надані ним документи
підтверджують лише її лікування у 2010 та
2011 роках. До того ж, наді докази не
свідчили про те, які кошти витрачалися
на її лікування (а.с. 42-47).

Апелянт, всупереч вимогам ст.ст. 11, 60 ЦПК
України, не надав суду доказів свого
матеріального стану в підтвердженні
доводів про неможливість виплачувати
аліменти в розмірі 700 грн.

Позивачка, заперечуючи проти таких
доводів, пояснила апеляційному суду, що
він продовжує працювати неофіційно
там, де працював коли перебував з нею у
шлюбі та мав доходи більше 2 000 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: