У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М. Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
заступника прокурора м.Севастополя в
інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа - комунальний заклад
«Поповицький психоневрологічний
інтернат» Львівської області, про
визнання недійсними довіреності,
договору купівлі - продажу та договору
дарування квартири, приведення сторін
у первісний стан за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на заочне рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 21
грудня 2012 року та рішення апеляційного
суду м. Севастополя від 21 жовтня 2013
року,

встановила:

У лютому 2006 року заступник прокурора м.
Севастополя, діючи в інтересах ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа - комунальний
заклад «Поповицький
психоневрологічний інтернат»
Львівської області, про визнання
недійсними довіреності, договору
купівлі - продажу та договору дарування
квартири, приведення сторін у
первісний стан.

В обґрунтування позову вказував, що
довіреність, видана ОСОБА_4 на ОСОБА_5
посвідчена приватним нотаріусом
Севастопольськогого міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровану в реєстрі за № 417,
суперечить діючому законодавству
України, оскільки при здійсненні
нотаріальних дій нотаріус зобов'язана
перевірити дієздатність особи.

Зазначав, що ОСОБА_5 використала
безпорадний стан ОСОБА_4 і
розпорядилась належною їй спірною
квартирою шляхом продажу 29 березня 2003
року її своїй матері ОСОБА_8, яка в свою
чергу 10 липня 2003 року подарувала
вказану квартиру внучці ОСОБА_6 Гроші
за угодою ОСОБА_4 не отримала.

Посилаючись на вказане та керуючись ст.
225 ЦК України позивач звернувся до суду
з указаним позовом.

Заочним рішенням Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 21
грудня 2012 року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 12
березня 2003 року, яка видана ОСОБА_4 на
ОСОБА_5, посвідчену приватним
нотаріусом Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровану в реєстрі за № 417.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29
березня 2003 року, укладеного між ОСОБА_5
в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_8,
посвідчений приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого в реєстрі за № 569.

Визнано недійсним договір дарування
вказаної квартири від 10 липня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої Севастопольської державної
нотаріальної контори Сусліним О.М. та
зареєстрованого в реєстрі за №
1-1688.

Приведено сторони у первісний стан,
зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4,
яка знаходиться під опікою КЗ
«Поповицького психоневрологічного
інтернату», квартиру АДРЕСА_1. Вирішено
питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 21 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог про
визнання недійсним договору дарування
квартири, приведення сторін у
первісний стан, розподілу судових
витрат скасовано, у цій частині
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні вказаних позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави
судовий збір у розмірі 114,70 грн. У решті
заочне рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення в частині визнання недійсною
довіреності від 12 березня 2003 року та
договору купівлі-продажу від 29 березня
2003 року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, в
іншій частині залишити без змін,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Залишаючи заочне рішення суду першої
інстанції в частині визнання не
дійсними довіреності та договору
купівлі-продажу суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що ОСОБА_4 в момент
видачі довіреності на уповноваження
ОСОБА_5 розпоряджатися всім її майном,
укладати угоди, підтримувати її
інтереси в суді та інших установах, а
також на право підпису, не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, у зв'язку з чим
довіреність та послідуючий договір
купівлі-продажу підлягають визнанню
недійсними.

Скасовуючи судове рішення місцевого
суду в частині позовних вимог про
визнання недійсним договору дарування
квартири, приведення сторін у
первісний стан, апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_4 не є стороною
в договорі дарування спірної квартири,
то заявлені позовні вимоги про
визнання недійсним договору дарування
з задоволенню не підлягають, а у цьому
разі майно може бути витребувано від
особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
індикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача.

Висновки судів відповідають вимогам
закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 21 жовтня 2013 року та
заочне рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 21
грудня 2012 року, в не скасованій частині
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова