ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа - орган опіки та піклування
Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради, про визнання
договору іпотеки недійсним та
зобов'язання повернути документи за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 жовтня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 21 вересня 2006 року
ОСОБА_4 уклав з ЗАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір. З
метою забезпечення виконання
кредитного договору 21 вересня 2006 року
між ОСОБА_4 та
ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
договір іпотеки, згідно якого, квартира
АДРЕСА_1 була надана в заставу та яка
належить ОСОБА_4 на праві власності.
Укладаючи договір іпотеки
ОСОБА_4 розпорядився правом
користування спірною квартирою свого
сина ОСОБА_3, оскільки на час укладення
договору іпотеки ОСОБА_3 проживав у
вказаній квартирі і був неповнолітнім
(12 років), однак орган опіки та
піклування не надавав згоди на
укладання вказаного іпотечного
договору. У зв'язку з цим позивачі
просили суд визнати договір іпотеки
від 21 вересня 2006 року недійсним,
зобов'язати відповідача повернути
правовстановлюючі документи на
квартиру.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 29
жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року, позов ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір
іпотеки від 21 вересня 2006 року (із
змінами та доповненнями), укладений між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 - недійсним. Зобов'язано ПАТ КБ
«ПриватБанк» повернути
ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що на
час укладання спірного договору
іпотеки в квартирі проживав та був
зареєстрований неповнолітній на той
час позивач, син іпотекодавця, що
відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» було
перешкодою для укладання договору
іпотеки без згоди органу опіки та
піклування.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 21 вересня 2006
року ОСОБА_4 уклав з ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
відповідач по справі ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір,
відповідно до якого банк зобов'язався
надати ОСОБА_4 кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування 7 500 дол. США на
споживчі цілі.

28 вересня 2006 року ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» уклали договір про
внесення змін до кредитного договору
від 21 вересня 2006 року про зміну суму
ліміту кредитування до 16 700 дол. США.

У забезпечення виконання зобов'язань
за указаним кредитним договором
21 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір
іпотеки, згідно якого квартира АДРЕСА_1
була надана в заставу, та яка належить
ОСОБА_4 на праві власності.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 117 СК
України, ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладання
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладання договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Установлено, що ОСОБА_4 має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у
протилежному випадку такий правочин є
нікчемним.

Однак судами у порушення вимог ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України не звернуто уваги,
що згідно договору іпотеки від 21
вересня 2006 року належить на праві
приватної власності ОСОБА_4 При цьому
ОСОБА_4 зазначив в п. 12.6
договору іпотеки, що право власності та
користування квартирою малолітніх,
неповнолітніх дітей відсутнє, та не
зазначили на якій підставі дійшли
висновку про те, що довідка
житлово-експлуатаційної організації
за 2012 рік про реєстрацію в спірній
квартирі ОСОБА_3, видана через 6 років
після укладання договору іпотеки, є
доказами наявності права користування
жилим приміщенням ОСОБА_3 на час
укладання договору іпотеки.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 29
жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
29 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко