Справа №784/4661/13 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження №22-ц/784/47/14 Провадження
№22-ц/784/47/14
Головуючий у першій інстанції:
апеляційної інстанції: Буренкова К.О.
Ухвала

Іменем України

24 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участю: відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
серпня 2013 року, ухваленого за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу.

Позивач зазначав, що 04 лютого 2000 року
між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано
шлюб. Від даного шлюбу сторони мають
неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейні відносини між
ними припиненні із-за різних поглядів
щодо вирішення життєвих проблем,
постійних сварок та непорозумінь.

Посилаючись на те, що сім'я розпалася
остаточно, примирення та подальше
спільне проживання з відповідачем
неможливе, позивач просив розірвати
шлюб.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала,
що в порушення вимог цивільного
процесуального права дана справа
розглянута судом без її участі, тоді як
вона не з'явилась у судове засідання з
поважних причин. Крім цього,
відповідачка посилається на те, що в
оскаржуваному рішенні суд не вирішив
питання про поділ її та відповідача
спільного майна.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги, що
передбачено ст.55 СК України.

Кожен з подружжя також має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до їх збереження є
порушенням права дружини, чоловіка на
особисту недоторканість і може мати
наслідки, встановлені законом (ст.56 СК
України).

Пленум Верховного Суду України у п. 10
постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
проголошена в ст.51 Конституції України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні вживати заходів до
примирення подружжя. Передбачене ч.1
ст.111 СК України вжиття судом заходів
щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі надання сторонам строку на
примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04
лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони
мають неповнолітніх дітей - доньку
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с. 5,6)

Судом першої інстанції встановлено, що
подружні та сімейні стосунки між
сторонами припинені з 2008 року. Діти
сторін постійно проживають із
відповідачкою. Із пояснень в
апеляційному суді відповідачки та
ОСОБА_6- представника позивача видно, що
кожна із сторін створили нові сім'ї.

За клопотанням ОСОБА_3 ухвалою
апеляційного суду від 25 листопада 2013
року останній та позивачу було надано
строк для примирення. Однак, як видно із
пояснень відповідачки в судовому
засіданні примирення із позивачем не
було досягнуто.

За наведених обставин суд першої
інстанції на підставі ст.ст.112,113 СК
України прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу між сторонами,
оскільки подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу є
неможливим.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що в оскаржуваному рішенні
помилкового зазначено про те, що
подружні стосунки між нею та
відповідачем припинено з 2008 року, не
заслуговують на увагу, оскільки
доказів, які спростовували б цю
обставину, вона не надала.

Доводи відповідачки про те, що в
порушення вимог ст. 169 ЦПК України суд
першої інстанції розглянув справу у її
відсутність, тоді як вона зверталась із
заявами про відкладення її розгляду,
призначеного на 09 серпня 2013 року та на 16
серпня 2013 року, відповідно до положень
ст. 309 ЦПК України не є підставою для
скасування в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги стосовно
того, що суд першої в оскаржуваному
рішенні не зазначив про поділ
сумісного майна та про те, з ким із
сторін після розірвання шлюбу
залишаються проживати їх неповнолітні
діти, теж безпідставні, оскільки такі
вимоги позивачем не заявлялись, а суд
відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За наведених обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 16 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуюча:
Судді: