АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/465/14 Доповідач - Бахметова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Гірського Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 12 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики та трьох відсотків
річних за невиконання грошового
зобов'язання,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 12 лютого 2014
року позов задоволено частково:

"Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 позичені, згідно
розписки від 01.02.2011 року, кошти в
гривневому еквіваленті, за офіційним
курсом НБУ станом на 12.02.2014 року, в сумі
541 863 грн. та 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
сумі 43 735 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 позичені, згідно розписки від
13.01.2010 року, кошти, в гривневому
еквіваленті, за офіційним курсом НБУ
станом на 12.02.2014 року, в сумі 143 825 грн. та
3% річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 13 368 грн.

В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 3441 грн. сплаченого при зверненні
до суду судового збору та 1571 грн. в
дохід державного бюджету."

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам у справі, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не враховано того, що
вимога ОСОБА_1 про стягнення суми
заборгованості за розпискою від 01.02.2011
року фактично включає в себе і 3 % річних
за користування його коштами, що
свідчить про шахрайські дії з боку
позивачів та унеможливлює стягнення
коштів на підставі поданих розписок.

В судовому засіданні
представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3
не погоджується з доводами апеляційної
скарги, вважає рішення суду законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи, приходить до
висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4
слід відхилити, виходячи із наступних
підстав.

В липні 2013 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися в суд із
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідач позичив, згідно
розписки від 04.01.2011 року, у ОСОБА_1 46 165
доларів США та 11 238 євро, а у ОСОБА_2,
згідно розписки від 13.01.2010 року, 5200
доларів США та 8500 євро та зобов'язався
повернути вказані кошти в зазначений у
розписках строк, однак кошти не
повернув й у добровільному порядку
повертати не збирається, а тому
позивачі просили суд стягнути із
відповідача борг за вищевказаними
договорами позики.

Уточнивши позовні вимоги
ОСОБА_1 вказав, що в лютому 2011 року
відповідач склав повторну розписку про
позику коштів в нього на суму 47 550
доларів США та 11575 євро, й написанням
цієї розписки скасовано дію
попередньої розписки від 04.01.2011 року,
оскільки позичені, згідно січневої
розписки кошти, включено до загальної
суми яка зазначена в лютневій розписці.

Крім того, позивачі подали
заяву про збільшення позовних вимог та
просять суд додатково стягнути з
відповідача 3% річних за невиконання
зобов'язання з своєчасного повернення
позичених коштів.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договорами
позики - неповернення суми боргу у
встановлений в розписках строк,
порушено права позивачів, які у
відповідності до вимог чинного
законодавства підлягають захисту
шляхом стягнення з відповідача суми
боргу з врахуванням трьох процентів
річних від простроченої суми.

З таким висновком суду
першої інстанції погоджується колегія
суддів, оскільки він відповідає
вимогам закону та ґрунтується на
матеріалах справи.

Судом першої інстанції
встановлено, що 01.02.2011 року ОСОБА_4 склав
розписку про позику у ОСОБА_1 47 550
доларів США і 11 575 євро, які зобов'язався
повернути до 01.06.2011 року, що
стверджується письмовою розпискою
(а.с.18). Із написанням цієї розписки
скасовується дія попередньої розписки
від 04.01.2011 року

Крім цього, 13.01.2010 року
ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_2 5200 доларів США
і 8500 євро із зобов'язанням повернути
кошти до нового 2011 року, що
стверджується письмовою розпискою
(а.с.19).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
(ч.І ст.1047 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України
встановлює, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Враховуючи те, що у визначений у
договорі строк відповідач вищевказану
суму позики не повернув, що
підтверджується наявними у позивачів
оригіналами боргових документів, тому
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
підставність позовних вимог в частині
стягнення суми боргу згідно розписок
від 01.02.2011 року та 13.01.2010 року.

Вірним є висновок суду
першої інстанції і щодо стягнення із
відповідача в користь позивачів трьох
відсотків річних, починаючи із
очікуваної дати повернення
позичальником коштів, а саме: в користь
ОСОБА_1 - починаючи із 01.06.2011 року та в
користь ОСОБА_2 - починаючи з 01.01.2011 року.

Необґрунтованими є доводи
апелянта про порушення процесуальних
норм - неотримання уточнених позовних
вимог.

Так, з журналу судового
засідання вбачається, що 26.12.2013 року
відповідач ОСОБА_4 особисто приймав
участь в судовому засіданні. Саме у
вказаному засіданні оголошено заяву
про збільшення позовних вимог та
оголошено перерву ( а.с. 76 ).

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Таким чином, суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи, права та обов'язки сторін,
ретельно перевірив їх доводи і
заперечення, дав належну оцінку
зібраним доказам і постановив рішення,
яке відповідає матеріалам справи і
вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області В.Х. Бахметова