Єдиний унікальний номер 205/9324/13-ц
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про
забезпеченні позову

11 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська Мовчан Д.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Після відкриття провадження по даній
цивільній справі до суду надійшла
заява 10 січня 2014 року від позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій
позивач просить суд забезпечити позов
шляхом накладення арешту на 71/100
частини квартири АДРЕСА_1, що
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2.

Фактично матеріали вказаної заяви про
забезпечення позову були передані
судді із канцелярії суду 10 січня 2014
року.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що вказана заява
про забезпечення позову не підлягає
задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа,
в день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
приписів ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
майнового характеру забезпечується, у
тому числі, накладенням арешту на майно
або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб та забороною вчиняти
певні дії.

Пленум Верховного Суду України у п. 4
своєї постанови від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
яка звернулась з такою заявою, позовним
вимогам. Вирішуючи питання
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не лише позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

В даному випадку, суд приходить до
висновку, що позивач у заяві
посилається лише на припущення, що
незабезпечення позову може утруднити
або зробити неможливим виконання
майбутнього рішення, при цьому
належних доказів щодо причин, у зв'язку
з якими необхідно забезпечити позов не
надав. Суд вважає, що викладене в заяві
про забезпечення позову носить
характер ймовірних припущень, без
зазначення конкретних фактів та опису
обставин, а за загальним принципом,
передбаченим ч.4. ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Окрім цього, суд зауважує, що майно на
яке просить накласти арешт позивач,
також перебуває у спільній сумісній
власності у тому числі осіб, відмінних
від відповідача, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 13.01.1997 року. А тому вжиття
заходів забезпечення позову у вказаний
спосіб буде порушувати охороню вальні
законом інтереси осіб, які не є
відповідачами по даній цивільній
справі.

Тому суд доходить висновку, що в
забезпеченні позову слід відмовити з
названих вище причин.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі № 2/205/123/14 (205/9324/13-ц) за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги на таку ухвалу суду
протягом 5-ти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 5-ти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя:
Мовчан Д.В.