БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №408/352/14-ц
№ 6/408/18/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
смт.Біловодськ

Біловодський районний суд
Луганської області у складі :

головуючого - судді
Карягіної В.А..

при секретарі-
Ступаченко А.В.

розглянувши в судовому засіданні в
залі судового засідання смт.Біловодськ
подання в.о. начальника відділу
державної виконавчої служби
Біловодського РУЮ про заборону виїзду
за кордон ОСОБА_1 ,-

в с т а
н о в и в :

26 березня 2014року до суду
надійшло подання в.о.начальника
відділу державної виконавчої служби
Біловодського РУЮ про заборону виїзду
за кордон ОСОБА_1 до виконання
невиконаних зобов*язань.

В судовому засіданні державний
виконавець Хаблак М.М. підтримав
вимогу, викладену в поданні, в
обгрунтування чого зазначив, що у
відділі ВДВС Біловодського РУЮ на
виконанні знаходиться вимога №Ф-34У
від 21.11.2013 року Старобільської ОДПІ про
стягнення боргу зі сплати єдиного
соціального внеску у сумі 1148,51 грн. з
ОСОБА_1 та вимога №Ф-59У від 17.02.2014 року
Старобільської ОДПІ про стягнення
боргу зі сплати єдиного соціального
внеску у сумі 1218,67 грн. з ОСОБА_1. Крім
того пояснив, що у нього відсутні
відомості щодо громадянства боржника,
докази щодо наміру боржника виїхати
за межі України. Також не має
відомостей про те, чим займається
боржник, чи має на утриманні дітей, чи є
майно, за рахунок якого можливо
забезпечити погашення боргу, т.я..
боржник до виконавчої служби не
викликалася.

Вислухавши пояснення державного
виконавця Хаблака М.М., дослідивши
матеріали виконавчого провадження №
41164185 від 11.02.2013року та № 42387978 від 05.03.2014
року,об*єднань виконавче провадження №
42387978, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника -фізичної особи або керівника
боржника -юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу ДВС.

В суді встановлено, що у відділі
ВДВС Біловодського РУЮ Луганської
області з 10.12.2013 року на виконанні
знаходиться вимога № Ф-34У від 21.11.2013
року Старобільської ОДПІ про
стягнення з ОСОБА_1 боргу зі сплати
єдиного соціального внеску у сумі 1148,51
грн. та з 05.03.2014 року на виконанні
знаходиться вимога №Ф-59У від 17.02.2014
року Старобільської ОДПІ про стягнення
боргу зі сплати єдиного соціального
внеску у сумі 1218,67 грн. Заборгованість
зі сплати єдиного соціального внеску
станом на 2014рік складає 2367,18 грн.

В ході виконання вимоги Старобільської
ОДПІ про стягнення боргу зі сплати
єдиного соціального внеску з ОСОБА_1
державним виконавцем направлені
запити в державні органи щодо
наявності на праві власності у
боржника майна у вигляді коштів,
транспортних засобів, сільгосптехніки
, земельних ділянок. Відповіді свідчать
про відсутність зареєстрованого за
боржником названого майна.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до неї
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свободі пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" (зі змінами) регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює ст.8
даного закону порядок розв'язання
спорів у цій сфері.

Згідно ст.1 даного Закону України
громадянин України має право виїхати
з України, крім випадків, передбачених
цим законом.

В той же час, відповідно до ст.6
Закону, Постанови КМУ від 31.03.1995 року
№231 „Про затвердження Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документу дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорту
( проїзного документу) , або якщо
громадянин має вже паспорт, йому може
бути тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, передбачених
пунктами 1-9 частини 1 ст.6 , зокрема у
разі, коли:

- діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов*язання - до виконання зобов*язань,
або розв*язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом випадках
або забезпечення зобов*язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

- він ухиляється від виконання
зобов*язань, покладених на нього
судовим рішенням - до виконання
зобов*язань

- щодо нього подано цивільний позов до
суду - до закінчення провадження у
справі.

Крім того, з цих же підстав,
паспорт може бути тимчасово затримано
чи вилучено. Тимчасове затримання або
вилучення паспорту у таких випадках
здійснюється судом, органами
прокуратури, внутрішніх справ, служби
безпеки, Державної прикордонної служби
України, військовими комісаріатами, та
консульською службою України.

Частиною 4 ст.26 Закону України „Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" передбачено, що виїзд з
України іноземця та особи без
громадянства може бути відкладено до
виконання ним майнових зобов*язань
перед фізичними та юридичними особами
в Україні. Тимчасове обмеження у праві
виїзду громадян України за кордон
встановлюється на підставі рішення (
ухвали ) суду.

Відповідно до роз*яснення
Міністерства юстиції та Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 06.06.2008 року №25-32/507 „Щодо виїзду за
кордон осіб, які мають невиконані
зобов*язання, одним із таких заходів
забезпечення позову може бути
тимчасове обмеження особам (боржникам)
у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документу чи
без такого.

Відмова у видачі паспорта чи
відмова у виїзді за кордон, є
компетенцією органів внутрішніх справ
та Державної прикордонної служби, а суд
відповідно до ст.6 Закону України „Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" може
вирішувати лише питання про тимчасове
затримання та вилучення
паспорта/проїзних документів
громадянина України, передбачених в
ст.2 Закону України „Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України", за яким він може виїхати за
межі України, якщо встановлено, що такі
документи громадянин має в порядку
адміністративного судочинства. Даним
спеціальним законом та Правилами не
передбачена можливість ухвалою суду
тимчасово обмежити у праві виїзду за
кордон боржнику, який не виконав
зобов'язання, тобто, зазначеним законом
не передбачено за ухвалою суду
тимчасове обмеження виїзду за кордон
боржника у виконавчому провадженні до
виконання рішення суду, а пункт 18 (ч.3
ст.11 Закону України „Про виконавче
провадження"), яким передбачено право
державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням та ст.377-1 ЦПК
України передбачають лише
процесуальний порядок вирішення
такого питання і не є нормами закону,
прийнятими на виконання ст..33
Конституції України Викладене
узгоджується із практикою Верховного
Суду України (ухвала від 06.04.2011р.,
реєстровий № 14758983).

Згідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в*їзду в
Україну громадян України» у разі
відмови громадянину України у виїзді
за кордон він може оскаржити цю дію у
судовому порядку за місцем свого
проживання.

А передбачений ст..377-1 ЦПКУкраїни
порядок вирішення питання про
тимчасове обмеження боржнику у праві
виїзду за межі України без
повідомлення боржника, у випадку
встановлення такого обмеження, може
бути порушенням ст..6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, якою передбачено право людини
на справедливий і публічний розгляд
його справи.

Посилання державного виконавця на
вимоги ст.. 217 ЦПК України суд вважає
недоречним, оскільки дана норма закону
застосовується лише при прийнятті
судом рішення . В даному випадку
державним виконавцем виконується
вимога податкових органів, а не рішення
суду.

Державним виконавцем під час
примусового виконання вимоги
Старобільської ОДПІ про сплату ОСОБА_1
єдиного соціального внеску не
встановлювалась у боржника наявність
іншого майна для можливого погашення
боргу, род діяльності боржника, чи
сплачує податок, з якого нараховується
єдиний соціальний внесок тобто данні,
які необхідні для подальшого
примусового виконання вимоги
Старобільської ОДПІ. Також не надано
суду належних доказів, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань
по сплаті єдиного соціального внеску. В
матеріалах справи відсутні дані, які б
вказували на те, що боржник має намір
виїхати за межі України.

Частиною 3 ст.11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець наділений цілим рядом прав
для виконання рішень органів
державної влади , які він може
здійснювати незалежно від місця
перебування боржника. Як встановлено в
суді, державним виконавцем ніяких дій,
крім направлення запитів до державних
органів, не виконувалося щодо
виконання вимоги Старобільської ОДПІ.

Враховуючи той факт, що заявником не
надано доказів ухилення боржника
ОСОБА_1 від сплати єдиного
соціального внеску, не надано
документів в підтвердження того,
громадянкою якої держави є боржник ,що
боржник має намір виїхати за межі
України на постійне місце проживання,
виконання всіх передбачених Законом
України « Про виконавче провадження»
дій, направлених на погашення
податкових зобов*язань, суд вважає за
необхідне в задоволенні подання
відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст.. 210, 293 ч. 1 ст.. 377-1 ЦПК
України , п.5 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду
в України і в'їзду в Україну громадян
України , суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання в.о.
начальника відділу державної
виконавчої служби Біловодського РУЮ
Луганської області про заборону
виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Луганського
апеляційного суду через Біловодський
райсуд шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з дня винесення
ухвали .

Суддя

В.А.Карягіна