У Х В А Л А

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Умнової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області, треті особи: Управління
Держземагентства у Васильківському
районі Київської області, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення
органу місцевого самоврядування та
державних актів на право власності на
земельну ділянку за касаційною скаргою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 30 серпня 2010 року придбав у ОСОБА_6
земельну ділянку площею 0,1500 га,
розташовану на території с. Крушинки
Васильківського району Київської
області. Проте у видачі державного акта
про право власності на землю йому було
відмовлено із посиланням на те, що межі
його земельної ділянки накладаються на
межі земельних ділянок ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, розташовані по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що
попередній власник його земельної
ділянки отримав державний акт на право
власності на землю раніше ніж
відповідачі, які отримали земельні
ділянки незаконно, позивач просив
визнати рішення Крушинської сільської
ради від 20 серпня 2008 року про передачу
земельних ділянок відповідачам, а
також отримані ними державні акти на
право власності на земельні ділянки
недійсними.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 вересня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 грудня 2013 року рішення
місцевого суду скасовано. Позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсним рішення
Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області від 20 серпня 2008 року в частині
безоплатної передачі у приватну
власність земельних ділянок ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, розташованих по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2. Визнано державні акти на право
приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на зазначені земельні ділянки
недійсними.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності передачі земельної
ділянки ОСОБА_7 як її попередньому
власнику, відсутності технічної
документації на виготовлення
державного акта на його право
власності на земельну ділянку.

Скасовуючи рішення районного суду про
відмову в задоволенні позову через
недоведеність позовних вимог про
порушення прав позивача та
задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив із доведеності факту
накладення земельних ділянок
відповідачів на земельну ділянку
позивача, отриману раніше у власність
ОСОБА_7, яку в серпні 2010 року придбав за
договором купівлі-продажу позивач.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 30 серпня 2010 року
ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6, який в свою
чергу 01 жовтня 2008 року за договором
купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7,
земельну ділянку площею 0,1500 га,
розташовану на території с. Крушинки
Васильківського району Київської
області.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що у видачі державного акта на
земельну ділянку йому було відмовлено
на підставі того, що межі його
земельної ділянки накладаються на межі
земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
Наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43,
передбачено, що переоформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Згідно із ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом, зокрема, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення позову,
оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316
ЦПК України належним чином не
перевірив та не встановив кому і коли
були передані спірні земельні ділянки
у власність (користування), чи є спірні
земельні ділянки суміжними, оскільки
кадастрові номери не мають черговості,
які межі мали ці земельні ділянки, чи
погоджувалися ці межі із власниками
(землекористувачами) сусідніх
земельних ділянок.

Встановлення та дослідження вказаних
юридичних фактів має важливе значення
для правильного вирішення справи,
оскільки впливає на вирішення питання
чи є накладення земельних ділянок, так
і про те, у разі доведення цього, хто
раніше отримав земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції також не
перевірив посилань відповідачів про
те, що їх батько - ОСОБА_10 - отримав
земельну ділянку, яку в подальшому було
поділено між ними, ще у 1992 році, тобто
раніше позивача.

Крім того, пославшись на те, що земельна
ділянка позивача виділялась ОСОБА_7,
попередньому власнику, на підставі
рішення Крушинської сільської ради від
21 червня 2007 року № 147 за підписом голови
сільської ради Довжок М.І., апеляційний
суд не звернув уваги та не спростував
встановленого судом першої інстанції
факту передачі ОСОБА_7 зазначеної
земельної ділянки на підставі рішення
тієї ж сільської ради від того ж числа,
проте під № 145 і підписаного іншим
головою сільської ради, Бобранівським
В.П. Тобто апеляційний суд не дав
належної оцінки доказам, поданим
сторонами.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова