У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Матвєєвої О.А., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 про визнання
незаконними дій банку та розірвання
договору поруки, за касаційними
скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5
на рішення Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області
від 01 листопада 2012 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року та Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

Позивач посилався на те, що за
кредитним договором від 13 березня
2006 року ОСОБА_3 отримав у ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредит у сумі 120 616 грн
63 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 %
річних з кінцевим терміном повернення
10 березня 2016 року. На забезпечення
виконання грошових зобов'язань між
позичальником та банком укладено
договір іпотеки, за яким ОСОБА_3
надав в іпотеку жилий будинок АДРЕСА_2.
Крім цього, 13 березня 2006 року між
ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено договір поруки, за яким вона
поручилась перед кредитором за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором. Позичальник свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, унаслідок
чого станом на 07 червня 2012 року
утворилась заборгованість у розмірі 174
803 грн 60 коп. На підставі викладеного
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки і виселити відповідача
із указаного будинку.

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що банк у порушення
положень ст. 1056-1 ЦК України, Закону
України «Про захист прав споживачів»
безпідставно підвищив розмір
процентної ставки за користування
кредитом в односторонньому порядку.
Враховуючи вказане, ОСОБА_3 просив
визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк»
незаконними та зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» приймати від нього
щомісячні платежі рівними частинами по
2 056 грн 71 коп. для погашення залишку за
кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області
від 01 листопада 2012 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 13 березня
2006 року в розмірі 174 803 грн 60 коп.
звернуто стягнення на нерухоме майно
- житловий будинок АДРЕСА_2 загальною
площею 57,7 кв. м, що належить ОСОБА_3 на
праві власності, шляхом продажу
вказаного будинку за початковою ціною
132 363 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача -
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»
усіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу. В решті позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 23 вересня 2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від
01 листопада 2012 року змінено в
частині визначення пені та загальної
суми заборгованості. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 13 березня 2006 року в сумі
162 728 грн 34 коп. звернуто стягнення на
нерухоме майно - житловий будинок
АДРЕСА_2 загальною площею 57,7 кв. м, що
належить ОСОБА_3 на праві власності за
договором купівлі-продажу від 13
березня 2006 року, шляхом продажу
вказаного будинку за початковою ціною
132 363 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» усіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Рішення суду в частині відмови
ОСОБА_3 у задоволенні позову про
визнання незаконними дій банку щодо
збільшення процентної ставки за
кредитним договором скасовано. Позов
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено. Визнано незаконними дії
ПАТ КБ «ПриватБанк» з підвищення
процентної ставки з 12 % до 22,84 % за
кредитним договором від 13 березня 2006
року № MRC0GK04000145. В решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий судовий
розгляд.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині визнання дій ПАТ КБ
«ПриватБанк» незаконними і залишити в
силі в цій частині рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційних
скарг, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 13 березня 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір, за
яким ОСОБА_3 отримав у кредит 108 570 грн
для придбання житлової нерухомості зі
строком повернення до 10 березня 2016 року
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,00 % (або 12 % річних)
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_3 згідно з договором
іпотеки від 13 березня 2006 року передав в
іпотеку банку належний йому на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно з договором поруки від 13
березня 2006 року, укладеним між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4,
остання поручилась перед кредитором за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором.

ОСОБА_3 свої зобов'язання згідно з
кредитним договором належним чином не
виконує, унаслідок чого згідно з
розрахунком банку станом на 07 червня 2012
року утворилась заборгованість в сумі
174 803 грн 60 коп., що складається із
заборгованості за основною сумою боргу
- 88 059 грн 78 коп., заборгованості за
процентами за користування кредитом - 37
354 грн 81 коп., заборгованості за
комісією за користування кредитом - 15 145
грн 67 коп., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань - 34 243 грн 34 коп.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції виходив з того, що боржник не
виконує належним чином своїх
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого відповідно до умов
кредитного договору та договору
іпотеки є підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки у рахунок
погашення заборгованості, із
визначенням початкової ціни предмета
іпотеки, обумовленої сторонами в
договорі іпотеки. Відмовляючи в
задоволенні вимог банку про виселення
мешканців із іпотечного будинку, суд
виходив з передчасності заявлених цих
позовних вимог. Відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
суд виходив із його недоведеності.

Скасовуючи рішення суду в частині
відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову
про визнання незаконними дій банку
щодо збільшення процентної ставки за
кредитним договором, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 не був належним чином
повідомлений про підвищення
процентної ставки, а тому дійшов
висновку про визнання незаконними дій
ПАТ КБ «ПриватБанк» з підвищення
процентної ставки з 12 % до 22,84 % за
кредитним договором.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині визначення пені та
загальної суми заборгованості,
апеляційний суд виходив із розрахунків
заборгованості за кредитним договором
із застосуванням 12 % ставки, а також із
розрахунку пені в межах одного року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено,
що за кредитним договором банк, або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору
банк має право збільшувати розмір
процентної ставки за користування
кредитом при зміні кон'юктури ринку
грошових ресурсів в Україні, а саме:
зміні курсу долара США до гривні більш
ніж на 10 % у порівняно з курсом долара
США до гривні, встановленого
Національним банком України на момент
укладення даного договору, зміні
розміру відрахувань у страховий
резервний фонд або зміні
середньозваженої ставки за кредитами
банків України у відповідній валюті
(за статистикою Національного банку
України).

При цьому банк надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки за 20 днів
до вступу в чинність зміненої
процентної ставки.

Відповідно до п. 28 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» при вирішенні спорів
щодо правомірності підвищення
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008
року № 661-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей Закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із
закріпленого Конституцією України
принципу незворотності дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів (частина перша статті 58), всі
рішення банку в будь-якій формі
(постанова, рішення, інформаційний
лист) щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому порядку є
неправомірними лише з 10 січня 2009 року
(Рішення Конституційного Суду України
від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі
про зворотну дію в часі законів та
інших нормативно-правових актів).

Згідно із графіком повернення
кредиту і сплати процентів та
розрахунку вартості супутніх послуг
процентна ставка становить 22,84 % на рік.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції
правильно встановлено, що ОСОБА_3 не був
належним чином повідомлений про
підвищення процентної ставки, оскільки
лист від 31 грудня 2008 року за № 20.1.3.2/6-35870
з повідомленням про зміну кон'юнктури
ринку грошових ресурсів та про
підвищення з 01 лютого 2009 року
процентної ставки, що складатиме 22,84 %
на рік, надсилався не за повною адресою,
а саме: АДРЕСА_1.

Отже, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку про
визнання незаконними дій ПАТ КБ
«ПриватБанк» з підвищення процентної
ставки з 12 % до 22,84 % за кредитним
договором.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) встановлена спеціальна позовна
давність в один рік.

Згідно із розрахунком
заборгованості з пені за кредитним
договором за період з 07 червня 2011 року
по 07 червня 2012 року.

Таким чином, загальна сума
заборгованості за кредитним договором
від 13 березня 2006 року станом на 07
червня 2012 року становить 162 728 грн 34 коп.,
а саме: заборгованість за основною
сумою боргу - 88 059 грн 78 коп.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 37 354 грн 81 коп.,
заборгованість за комісією за
користування кредитом - 15 145 грн 67 коп.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором за 1 рік за
період з 07 червня 2011 року по 07 червня 2012
року - 22 168 грн 08 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» (далі - Закон) у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених ст.
12 цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону. Положення частини першої цієї
статті не є перешкодою для реалізації
права іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 13 березня 2006
року в сумі 162 728 грн 34 коп.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційних
скарг та вважає, що рішення суду першої
інстанції в незміненій частині та
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційних скарг про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 01
листопада 2012 року в незміненій частині
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 23 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
Л.М. Мазур

О.А. Матвєєва

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

6

Справа № 6-44225св13

Головуючий у першій інстанції:
Шатілова Л.Г.

Доповідач: Нагорняк В.А.