АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/853/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мельниченко С.П. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 51
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни», третя особа -
начальник Комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» - Дудник
Сергій Петрович про визнання
незаконними наказів, зобов*язання
розглянути заяви та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
ті обставини, що з 29 червня 1998 року він
працював на різних посадах в
комунальному закладі «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» (далі - КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни»). 14 серпня 1998 року
він був призначений на посаду
завідуючого хірургічним відділенням
госпіталю.

Наказом від 30 листопада 2012 року № 137
його було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення
догани за грубе порушення
санітарно-епідеміологічного режиму
операційної, невиконання вимог наказу
Міністерства Охорони здоров'я України
(далі - МОЗ України) від 04 квітня 2012 року
№ 236. Вважає наказ про притягнення його
до дисциплінарної відповідальності
незаконним та зазначив наступні
підстави: наказ МОЗ України йому на
ознайомлення керівництвом госпіталю
наданий не був, оскільки з 10 квітня 2012
року його було незаконно звільнено з
роботи і після його поновлення на
роботі він приступив до роботи з 20
листопада 2012 року; при знаходженні в
операційній він керувався наказом МОЗ
СРСР від 31 липня 1978 року № 720. Зазначав,
що наказ МОЗ України від 04 квітня 2012
року стосується виключно членів
операційної бригади, він же знаходився
в операційній, як завідувач
хірургічним відділенням з метою
здійснення своїх повноважень.

Крім того, наказом від 10 грудня 2012
року № 143 його було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді оголошення догани за
відсутність на робочому місці без
поважних причин 30 листопада 2012 року о
12.00 годин. Вважав вказаний наказ
незаконним, оскільки, він у відведений
йому час для перерви вийшов до свого
автомобілю, щоб забрати свій мобільний
телефон та перевірити стан прибирання
території, закріпленої за хірургічним
відділенням. Зазначав, що він є членом
виборного органу первинної
профспілкової організації, але питання
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності відповідачем із
профспілковою організацією госпіталю
не узгоджувалося.

Крім того, 29 листопада 2012 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
надання йому щорічної основної
відпустки тривалістю 24 календарних дні
та 9 днів невикористаної відпустки за
2011 рік, у чому йому було відмовлено;
його повторну заяву від 14 грудня 2012
року взагалі не було розглянуто.

Вважає, що такими неправомірними
діями відповідача йому було завдано
також моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
незаконними та скасувати накази КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» від 30
листопада 2012 року № 137 та від 10 грудня
2012 року № 143 про оголошення йому догани;
визнати незаконними дії та
бездіяльність відповідача та
зобов'язати його розглянути по суті,
подані ним заяви про надання йому
щорічної основної та додаткової
відпустки за 2012 рік загальною
тривалістю 31 календарний день;
стягнути з відповідача на його користь
10 тис. грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2013 року, позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано наказ КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» від 10
грудня 2012 року № 143, яким до ОСОБА_2
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді оголошення догани. Зобов'язано
КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» розглянути
по суті подані 29 листопада 2012 року та 14
грудня 2012 року ОСОБА_2 заяви про надання
йому щорічної основної та додаткової
відпустки за 2012 рік. Стягнуто з КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» на користь
ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди. Вирішено питання
розподілу судових витрат. У решті
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2013 року рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року скасовано ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24
квітня 2013 року, а справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_2,
посилаючись на те, що суд неповно та
необ*єктивно встановив обставини
справи, порушив норми матеріального та
процесуального закону, просить
скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 лютого 2013 року в частині відмови у
визнанні незаконним наказу № 137 від 30
листопада 2012 року. Просив змінити
мотивувальну частину рішення першої
інстанції, зазначивши у якості
додаткової підстави при визнанні
протиправним і скасуванні наказу КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» № 143 від
10.12.2012 року, що питання притягнення його
до дисциплінарної відповідальності,
підлягало узгодженню з профспілковою
організацією членом якої він є та
змінити рішення суду першої інстанції
в частині щодо розміру моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2013 року апеляційне провадження за
апеляційною скаргою первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» в інтересах
профспілки та члена профспілки ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року
закрито. Апеляційну скаргу первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» в інтересах
профспілки на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 лютого 2013 року - повернуто, у
відкритті апеляційного провадження за
апеляційною скаргою первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 20 лютого
2013 року - відмовлено.

Зазначена ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2013 року не оскаржена та набрала
законної сили.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, матеріалами справи
встановлено факт, що ОСОБА_2 з 29.06.1998
року прийнятий на посаду
лікаря-хірурга в хірургічне відділення
КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни», а з 14.08.1998
року переведений на посаду завідувача
хірургічним відділенням КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни», що підтверджується
довідкою № 790 від 08.12.2011 року. На
підставі рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 19.11.2012 року
ОСОБА_2 було поновлено на посаді
завідуючого хірургічним відділенням
КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» з 11.04.2012
року наказом № 85-к від 20.11.2012 року (а.с. 63)
і саме із зазначеної дати останній
приступив до своєї роботи на посаді
завідувача хірургічного відділення.

Наказом по Госпіталю № 137 від 30.11.2012.
позивачеві оголошено догану за грубе
порушення санітарно-епідеміологічного
режиму операційної, яке виразилось в
тому, що 20.11.2012 року позивач, не будучи
членом операційної бригади, у
порушення п.п. 9.5, 9.6 розділу ІХ
«Інструкції щодо організації контролю
та профілактики післяопераційних
гнійно-запальних інфекцій,...»,
затвердженої Наказом МОЗ України № 236
від 04.04.2012 року, з 10.10 годин до 11.30 годин
знаходився в операційній, до якої
зайшов не через санпропускник (шлюз),
без операційного костюму та без
шапочки. Зазначений наказ було вручено
ОСОБА_2 30.11.2012 року, що не заперечувалось
у судовому засіданні та підтверджено
наданими письмовими запереченнями.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідачем не порушено порядок
застосування дисциплінарного
стягнення при винесенні наказу від 30
листопада 2012 року № 137, оскільки,
позивачем при знаходженні в
операційній 20 листопада 2012 року були
грубо порушені правила внутрішнього
розпорядку госпіталю, а також вимоги
наказу МОЗ України № 236 від 04.04.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України
догана - це дисциплінарне стягнення,
яке може бути застосоване до
працівника саме за порушення трудової
дисципліни.

Згідно ст.ст.148,149 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці. До
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно ст.139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Посадовою інструкцією
завідувача хірургічним відділенням КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни»,
затвердженої 20 листопада 2012 року,
передбачено, що завідувач хірургічного
відділення керується у своїй роботі
офіційними документами з організації
медичної допомоги (накази, методичні
рекомендації, розпорядження
вищестоящих органів охорони здоров'я),
наказами та розпорядженнями
начальника госпіталю та даною
інструкцією (а.с.135).

Відповідно до п.п. 25, 26 розділу 2
повинен систематично підвищувати
особисту кваліфікацію та знання з
питань організації охорони здоров'я.
Своєчасно доводити до відома
співробітників накази, розпорядження,
рішення, а також методичні
рекомендації та інші службові
документи. Зобов'язаний забезпечити
умови по профілактиці захворюваності.

А згідно до розділу 5 завідувач
хірургічного відділення повинен знати
чинне законодавство про охорону
здоров»я та нормативні документи що
регламентують діяльність органів
управління і закладів охорони
здоров»я. Основні права в медицині,
трудове законодавство. Директивні
документи, що визначають завдання та
функції хірургічного відділення.

Тобто, «Інструкція щодо організації
контролю та профілактики
післяопераційних гнійно-запальних
інфекцій,...», затверджена Наказом МОЗ
України № 236 від 04.04.2012 року, що набирає
законної сили з дня його офіційного
опублікування, є офіційним документом,
який стосується не персонально ОСОБА_2,
а виданий МОЗ України для загального
виконання у закладах охорони здоров'я.
А тому, ОСОБА_2, після поновлення його на
роботі на посаді завідуючого
хірургічним відділенням та
приступаючи до роботи, тобто виконання
своїх посадових обов'язків, що
визначені посадовою інструкцією,
повинен був особисто ознайомитись з
усіма новими нормативними актами, як
керівник та посадова особа, та довести
їх до відома підлеглих, у відповідність
до посадової інструкції. З урахуванням
викладеного, колегія суддів вважає, що
доводи апелянта, якими останній
обґрунтовує свої вимоги щодо
скасування наказу № 137 від 30.11.2012 року з
тих підстав, що він після поновлення
його на роботі не був особисто, під
особистий підпис, ознайомлений зі
змістом нових нормативних актів, не є
підставою для скасування оспорюваного
наказу та відхиляє їх.

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку КЗ «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»,
які діяли станом на 30.11.2012 року (т.1
а.с.76-83) передбачено обов'язок
працівників повністю виконувати
вимоги по охороні праці, техніці
безпеки, виробничої санітарії, гігієни
та протипожежної охорони, які
передбачені відповідними правилами та
інструкціями, працювати у виданому
спецодязі, спецвзутті та користуватись
необхідними засобами індивідуального
захисту (п.п. є п. 3.1). Відповідно до п.п.7.1
вищезазначених Правил внутрішнього
трудового розпорядку КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни», визначено, що
порушення трудової дисципліни, тобто
невиконання чи неналежне виконання з
вини працівника покладених на нього
трудових обов»язків, тягне за собою
вжиття заходів дисциплінарного
стягнення або громадського впливу.

Пунктом 9.5 Інструкції щодо
організації контролю та профілактики
післяопераційних гнійно-запальних
інфекцій, спричинених
мікроорганізмами, резистентними до дії
антимікробних препаратів»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 236 від 04.04.2012
року визначено заходи безпеки для
членів хірургічної бригади при вході
на території операційного блоку, а п. 9.6.
вказаної Інструкції - заходи безпеки
при вході в обмежену зону операційної,
зокрема, обов'язок одягти медичну маску
та шапочку, яка повністю закриває
волосся на голові.

Відповідно до п. 3.1.5 «Інструкції щодо
організації контролю та профілактики
післяопераційних гнійно-запальних
інфекцій, спричинених
мікроорганізмами, резистентними до дії
антимікробних препаратів»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 236 від 04.04.2012
року фактори ризику виникнення
післяопераційних інфекцій,
спричинених резистентними
мікроорганізмами всередині ЗОЗ
включають: тісноту і велику кількість
спостерігачів (студентів) в
операційній, порушення вимог асептики
(антисептики) під час операції,
використання неефективних засобів
знезараження (антисептиків та
дезінфектантів).

Суд першої інстанції вважав, що при
проведенні операції і наявній
відкритій рані хворого, перебування
позивача в «обмеженій зоні»
операційної, в безпосередній
близькості від пацієнта, в
хірургічному костюмі, у якому він
пересувається по території лікарні та
без шапочки, є грубим порушенням правил
асептики, так як існує великий ризик
потрапляння у відкриту рану
мікроорганізмів, що містять інфекцію. А
тому, на думку суду першої інстанції,
позивач порушив вимоги п.п. є п. 3.1
Правил внутрішнього трудового
розпорядку КЗ «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
(т.1а.с. 76-83), а отже, вважав, що у
керівника госпіталю були підстави для
застосування дисциплінарного
стягнення. Також, суд вважав, що
відповідачем не порушено порядок
застосування дисциплінарного
стягнення, визначений ст. 149 КЗпП
України та при обранні виду стягнення,
обрано найбільш лояльний, а тому,
підстав для визнання незаконним та
скасування наказу № 137 від 30.11.2012 року в
судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів вважає доведеним, що
20.11.2012 року позивач перебував у
операційній хоча і не був членом
хірургічної бригади. Дійсно, п. 9.5. та п.
9.6. Інструкції…, що застосовані до
аплянта в оскаружуваному наказі,
стосуються членів хірургічної бригади.
Однак, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач перебував в так
званій «обмеженій зоні», а отже, вимоги
щодо асептики стосувались і його
незважаючи на те, що операцію він не
проводив.

Колегія суддів не бере до уваги
доводи апеляційної скарги, що позивач,
перебуваючи у операційній під час
проведення операції не був членом
операційної бригади, оскільки,
зазначене не свідчить про
нерозповсюдження на нього даних
правил, та оскільки, закон не
передбачає виключень і спеціальних
правил для присутніх в операційній
медичних працівників, які не є членами
операційної бригади, тим більше, що
порушення позивача перелічені у наказі
з врахуванням, що він не оперував, а як
завідуючий відділенням був присутнім в
операційній.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо посилання позивача, що
він при знаходженні в операційній
керувався наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР № 720 від 31.07.1978
року, п. 5.6 якого вхід до операційного
блоку персоналу, що не приймає участь у
операції, заборонено (т.1 а.с. 132-134), і які
суд не прийняв до уваги, оскільки, цей
наказ не застосовується на території
України згідно наказу Міністерства
охорони здоров'я України № 88 від 07.02.2012
року, а з 06.06.2012 року застосується наказ
Міністерства охорони здоров'я України
№ 236 від 04.04.2012 року «Про організацію
контролю та профілактики
післяопераційних гнійно-запальних
інфекцій, спричинених
мікроорганізмами, резистентними до дії
антимікробних препаратів», який
позивач зобов'язаний був знати в силу
обов'язків , визначених його посадовою
інструкцією (т. 1 а.с. 73-75).

Колегія суддів не приймає до уваги
також доводи апелянта, що його
присутність в операційній
пояснювалась виконанням своїх
посадових обов»язків, що він, як
завідувач відділенням має право
перебувати в будь-який час та в
будь-якому приміщенні відділення що
стосується його роботи та посадових
обов»язків у лікувальному закладі,
оскільки зазначене не передбачено його
посадовою інструкцією та не доведено
позивачем в ході розгляду справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» судам
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
проявилось порушення, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.. 147-1 КЗпП
України дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняти на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника. Тобто, виключною
компетенцією власника або
уповноваженого ним органу є видача
наказів, визначення підстав, мотивів,
обґрунтування та виду дисциплінарного
стягнення. В свою чергу, до компетенції
суду належить перевірка додержання
передбачених законом підстав та
порядку застосування до працівників
дисциплінарного стягнення, тобто
законність наказу. На думку колегії
суддів, суд першої інстанції помилково
у оскаржуваному рішенні навів мотиви
та підстави, які відповідачем у
оскаржуваному наказі не зазначались.
Однак, зазначене не спростовує
правильних по суті висновків суду.

Крім того, колегією суддів
встановлено, що станом на 30.11.2012 року
ОСОБА_2 не був членом виборного органу
профспілкової організації, а з 2006 року
за власним бажанням вибув з первинної
профспілкової організації госпіталю.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуваним наказом
від 30.11.2012 року позивача правомірно
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, у вигляді оголошення
догани, за порушення, що вчинені ним, як
посадовою особою, а саме: за грубе
порушення санітарно-епідеміологічного
режиму операційної, а також, за
невиконання пунктів 9.5., 9.6 розділу ІХ
«Інструкції щодо організації контролю
та профілактики післяопераційних
гнійно-запальних інфекцій, спричинених
мікроорганізмами, резистентними до дії
антимікробних препаратів»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 236 від 04.04.2012
року. Дисциплінарне стягнення
застосовано у відповідності до вимог
ст. ст. 147-149 КЗпПУ, Посадової інструкції
завідувача відділенням, Правил
внутрішнього трудового розпорядку
(п/п.«є» п.3.1). Відтак, оскаржуваний наказ
від 30 листопада 2012 року № 137, яким
завідувача хірургічним відділенням КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» ОСОБА_2 було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення
догани за грубе порушення
санітарно-епідеміологічного режиму
операційної, за невиконання вимог
наказу Міністерства Охорони здоров'я
України від 04 квітня 2012 року № 236
скасуванню не підлягає.

Крім того, судом першої інстанції
наказ від 10 грудня 2012 року № 143 визнано
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, з тих підстав, що позивач
був відсутній на робочому місці 20
листопада 2012 року фактично декілька
хвилин, що не можна кваліфікувати як
порушення трудової дисципліни.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_2 просив змінити
мотивувальну частину рішення першої
інстанції, зазначивши у якості
додаткової підстави при визнанні
протиправним і скасуванні наказу КЗ
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» № 143 від
10.12.2012 року, що питання притягнення його
до дисциплінарної відповідальності,
підлягало узгодженню з профспілковою
організацією членом виборного органу
якої він є. У обґрунтування зазначеної
вимог надав нотаріально посвідчену
заяву засновників первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» від 02 грудня 2012
року про затвердження Статуту
профспілкової організації та обрання
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 членами
виборного органу профспілки (т.1а.с. 93).

Підставою скасування ухвали
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2013 року колегія
Вищого спеціалізованого суду України
зазначала також те, що апеляційний суд
у порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК
України не звернув уваги на вимоги ст..
16 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності», Рішення Конституційного
суду України від 18 жовтня 2000 року
№11-рп/2000, не звернув уваги на обставини
справи та не перевірив доводи позивача
про те, що оскаржувані ним накази про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності прийняті за
відсутності згоди профспілкової
організації госпіталю, членом
виборного органу якої він є.

Згідно з ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна
умов трудового договору, оплати праці,
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників, які є
членами виборних профспілкових
органів, допускається лише за
попередньою згодою виборного
профспілкового органу, членами якого
вони є.

Конвенцією про свободу асоціації та
захист права на організацію № 87 від
09.07.1948 року, яка набула чинності 04 липня
1950 року визначено, що робітники та
роботодавці, без якої б то не було
різниці мають право створювати на свій
вибір організації без попереднього на
те дозволу, а також право вступати в
такі організації з єдиною умовою
підлягати статутам цих останніх.

Відповідно до ст. 16 Закону України
"Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності", Рішення
Конституційного Суду України від 18
жовтня 2000 року № 11-рп/2000 профспілки, їх
об'єднання легалізуються шляхом
повідомлення на відповідність
заявленому статусу.

Дійсно, в матеріалах справи наявна
нотаріально посвідчена заява
засновників первинної профспілкової
організації працівників бюджетної
сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» від 02 грудня 2012
року про затвердження Статуту
профспілкової організації та обрання:
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 членами
виборного органу профспілки, тобто, до
складу профкому первинної
профспілкової організації працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» (т.1а.с. 93).

Згідно до письмової вимоги з
додатком - нотаріально посвідченою
заявою, направлених на адресу
начальника КЗ «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
Дудника С.П. 09.12.2012 року, з відміткою про
отримання 10.12.2012 року (т.1 а.с.94) та самою
відповіддю КЗ «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
від 13.12.2012 року на вищевказану вимогу
(т.1 а.с.95) підтверджено, що нотаріально
посвідчена заява про належність ОСОБА_2
до виборного органу профспілки,
отримана відповідачем до винесення
оскаржуваного наказу від 10.12.2012 року.
Дані обставини спростовують
заперечення представника відповідача
щодо отримання вищевказаних
документів лише 12.12.2012 року.

Враховуючи зазначене, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що первинна
профспілкова організація працівників
бюджетної сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» не набула статусу
юридичної особи, так як не пройшла
державної реєстрації, тому профспілка
та її члени не набули гарантій,
передбачених ст. 252 КЗпП України, є
необґрунтованим. Така правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 21 березня 2012 року № 6-4цс12,
яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів, перевіривши доводи позивача,
про те, що, оскаржуваний ним наказ № 143
від 10.12.2012 року про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності
прийнятий за відсутності згоди
профспілкової організації членом
виборного органу якої він є, вважає
обґрунтованими та приймає їх. Однак
зазначає, що зазначений довід не
спростовує вірні висновки суду, у
зв»язку з чим вважає за необхідне
змінити мотивувальну частину рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року,
зазначивши у якості додаткової
підстави при визнанні протиправним і
скасуванні наказу КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» № 143 від 10.12.2012 року,
що питання притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
підлягало попереднього узгодження з
виборним профспілковим органом, членом
якого він є.

При вирішенні питання щодо розміру
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції на законних
підставах вирішено питання про
заподіяння апелянту моральної шкоди з
боку відповідача і в даній частині
рішення суду не оскаржувалось. Однак,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги щодо розміру
стягнутої шкоди, не підлягають
задоволенню, оскільки, сума моральної
шкоди, з огляду на обґрунтованість
застосованого у відношенні позивача
дисциплінарного стягнення за
оскаржуваним наказом № 137 від 30.11.2012
року збільшенню не підлягає з тих
підстав, що стягнута за рішенням сума
шкоди відповідає характеру та тяжкості
моральних страждань позивача
внаслідок дій та бездіяльності
відповідача, що встановлені рішенням
суду.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в іншій оскаржуваній частині,
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону, ухвалене
відповідно до вимог ст..ст. 213, 214 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 20 лютого
2013 року, в частині обґрунтування
задоволення позову щодо визнання
незаконним та скасування наказу № 143
від 10.12.2012 року - змінити.

У іншій оскаржуваній частині
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді