Дата документу 10.07.2014
Справа №320/6880/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого судді: Ковальової Ю.В.,

при секретарі: Бочко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі подання
державного виконавця Відділу
Державної Виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області Половінченко В.О. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області Половінченко В.О.
(далі-державний виконавець) звернулась
до суду з поданням, в якому просить
тимчасово обмежити ОСОБА_2 для поїздок
за кордон без вилучення паспортного
документу шляхом заборони перетину
кордону України до виконання боржником
своїх зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, зазначивши, що на
виконанні у державного виконавця
перебуває виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1853 від 21.01.2000року, виданого
Мелітопольським міськрайонним судом
про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліментів на утримання дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 в
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку, починаючи з 127.12.1999 року до
повноліття дитини.

13.04.2000 року державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Копії
постанов направлено стягувачу та
боржнику. Зазначену постанову в
установленому законом порядку
боржником оскаржено не було.

Рішення суду боржником не виконано,
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань покладених на нього
судовим рішенням. Заборгованість
станом на 01.06.2014 року складає 27454 грн.

У судовому засіданні державний
виконавець Половінченко В.О.
підтримала подання за обставинами,
вказаними у поданні, просив його
задовольнити, тимчасове обмеження
права виїзду за кордон покласти на
Адміністрацію Державної прикордонної
служби України.

Розглянувши подання, проаналізувавши
наявні в матеріалах справи докази, суд
вважає, що в задоволенні подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_5 слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 377- 1 ЦПК України, суд
негайно розглядає подання, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №
606-XIV"Про виконавче провадження"
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як зазначено у Судовій практиці
Верховного Суду України щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України від 01.02.2013
року, словосполучення "ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України. Відповідно
до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність
умислу та обставини, які є предметом
посилання суб'єкта подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Таким чином, поняття "ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

Разом з тим, державний виконавець
зазначає, що боржник за викликами на
прийом до державного виконавця
з'являвся частково, надавав пояснення.
Згідно пояснень боржника від 23.09.2013
року, які містяться в матеріалах
справи, ОСОБА_2 вказував, що він не
працевлаштований, сплачує аліменти не
в повному обсязі, але зобов»язується
сплатити заборгованість до кінця 2013
року. Згідно розрахунку заборгованості
боржника по аліментам від 12.06.2014 року
ОСОБА_2 останній платіж здійснювався
ним у серпні та вересні 2013 року. Жодних
доказів отримання боржником викликів
до ДВС з жовтня 2013 року до липня 2014 року
у матеріалах виконавчого провадження
відсутні, жодного акту за виходом за
адресою проживання боржника державним
виконавцем не складено. Тобто,причини
несплати боржником аліментів
державним виконавцем не з»ясовано.

В судовому засіданні державний
виконавець, як підставу для обмеження
боржника у праві виїзду, зазначає про
наявність заборгованості за сплатою
аліментів, що боржник будь- якого майна,
яке підлягає опису, не має, він не
працює і не перебуває на обліку в
центрі зайнятості.

Проте, відсутні будь-які фактичні
дані про ухилення боржника від
виконання зобов'язань по сплаті
аліментів. Сам по собі факт
нерегулярної сплати боржником
аліментів, відсутність у нього роботи і
не перебування на обліку в центрі
зайнятості, що є його правом, а не
обов'язком, не є достатньою підставою
вважати ОСОБА_2 таким, що
ухиляється від сплати аліментів.

За змістом наведених вище норм
чинного законодавства, тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України є винятковим заходом
обмеження особистої свободи фізичної
особи, який застосовується лише при
наявності достатніх підстав вважати,
що така особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї
відповідним судовим рішенням та його
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

Тобто, жодних доказів, окрім наявної
заборгованості, про будь-які свідомі
діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо) відсутні. А, отже, факт
ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення
суду не знайшов своє підтвердження під
час розгляду подання.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
ст. 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного
виконавця Відділу Державної
Виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області Половінченко В.О.
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 - відмовити
повністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 5 днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С У Д Д Я :
Ю.В. Ковальова