Справа № 274/6948/13-ц Провадження № 2/0274/286/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
позовомОСОБА_1доОСОБА_2пророзірвання
шлюбу та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у
якому просить розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_2, зареєстрований 29.05.2000 р.
Виконавчим комітетом Миропільської
сільської ради Краснопільського
району Сумської області, актовий запис
№ 5, дочку ОСОБА_3, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., залишити їй на
вихованні, стягнути на її користь з
ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини
його заробітку (доходу), але не менше 30%
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3,
яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
починаючи з дня пред'явлення позову до
суду і до досягнення дочкою повноліття.

ОСОБА_2 вказаний позов визнав, про що
зазначено у його заяві від 16.01.2014 р.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
29.05.2000 р. Виконавчим комітетом
Миропільської сільської ради
Краснопільського району Сумської
області було зареєстровано шлюб,
актовий запис № 5 (а. с. 5), вони є
батьками дитини ОСОБА_3, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а. с. 6).

Відповідно до частини третьої статті 51
Конституції України сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Разом з тим, згідно з частиною першою
статті 24 Сімейного кодексу України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та
визнання останнім цього позову
свідчать про те, що подальше спільне
життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та збереження
їхнього шлюбу суперечило б їхнім
інтересам та інтересам їхньої дитини,
що мають істотне значення, такий шлюб
не ґрунтувався б на їхній вільній
згоді.

Частиною другою статті 112 Сімейного
кодексу України передбачено, що суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку про наявність законних
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
в частині вимоги про розірвання шлюбу,
зареєстрованого з ОСОБА_2.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
визначено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язаний
утримувати свою дочку ОСОБА_3 до
досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181
Сімейного кодексу України встановлено,
що способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

ОСОБА_2 не повідомив суду про обставини,
які мали б враховуватись при
визначенні розміру аліментів. Більше
того, як зазначено вище, позов визнав.

Згідно з частиною першою статті 191
Сімейного кодексу України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що
наявні законні підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 в частині
вимоги про стягнення на її користь з
ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини
його заробітку (доходу), але не менше 30%
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно на утримання дочки,
починаючи з 07.11.2013 р. і до досягнення
дочкою повноліття.

Пунктом 1 частини першої статті 367
Цивільного кодексу України
передбачено, що суд допускає негайне
виконання рішень у справах про
стягнення аліментів - у межах суми
платежу за один місяць.

Суд, враховуючи інтереси малолітньої
ОСОБА_3, вважає за необхідне допустити
негайне виконання даного рішення в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Частинами першою - третьою статті 157
Сімейного кодексу України визначено,
що питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, ОСОБА_2 як батько дитини -
дочки ОСОБА_3, зобов'язаний брати участь
у її вихованні, окрім випадків, коли
спілкування з дитиною перешкоджає її
нормальному розвиткові.

У позовній заяві ОСОБА_1 не міститься
посилань на будь-які обставини, які б
вказували на те, що спілкування ОСОБА_2
з дочкою ОСОБА_3 перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Беручи до уваги наведене, суд приходить
до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1
про залишення дочки ОСОБА_3 їй на
вихованні заявлена передчасно (за
відсутністю відповідного спору), а
відтак законні підстави для її
задоволення відсутні.

При цьому суд вважає за необхідне
роз'яснити, що у разі виникнення між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спору щодо участі у
вихованні дитини вони мають право
звернутись для його вирішення до суду,
такий спір підлягає розгляду за участю
органу опіки та піклування (частина
четверта статті 19 Сімейного кодексу
України).

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 позов
визнав.

Частиною першою статті 174 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд зазначає, що визнання ОСОБА_2 позову
ОСОБА_1 в частині вимог про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Між тим, визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1
в частині вимоги про залишення їй на
вихованні дочки ОСОБА_3, не приймається
судом з підстав, які були наведені вище,
як таке, що суперечить закону.

Зважаючи на наведене, позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню в частині вимог
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів. У задоволенні ж позову в
частині вимоги ОСОБА_1 про залишення їй
на вихованні дочки необхідно
відмовити.

Відповідно до частини першої статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Частинами першою та третьою статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
у якості відшкодування судових витрат
підлягають стягненню грошові кошти у
розмірі 114,70 грн.

Крім того, з ОСОБА_4 в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 229,40 грн. (за позовною вимогою
про стягнення аліментів), оскільки
ОСОБА_1 від сплати цього судового збору
звільнена на підставі пункту 3 частини
першої статті 5 Закону України "Про
судовий збір".

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 64, 79, 88, 174, 208, 209, 212 - 215, 367 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 29.05.2000 р. Виконавчим
комітетом Миропільської сільської
ради Краснопільського району Сумської
області, актовий запис № 5, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх
видів його заробітку (доходу), але не
менше 30% встановленого законом
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно на
утримання дочки ОСОБА_3, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., починаючи з 07.11.2013 р. і до
досягнення дочкою повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
грошові кошти у розмірі 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В. Корбут