АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/654/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж.М. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року, по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання договору
позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у травні 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на те, що 27.02.2008 року її брат
ОСОБА_2 отримав від неї 4000 доларів США,
що станом на 17.05.2013 року еквівалентно
31973 грн., які останній зобов'язався
повернути до 31.12.2011 року. Гроші були
надані для купівлі автомобіля для
сім'ї, що підтверджується розпискою
/а.с. 5/.

До цього часу гроші позивачу не
повернуто, а тому вона просить стягнути
їх з відповідачів солідарно.

Відповідачі позов не визнали, ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом про визнання договору позики
недійсним, посилаючись на те, що ні
вона, ні її колишній чоловік ОСОБА_2,
ніколи не позичали гроші у ОСОБА_3,
розписок не писали, автомобіль
придбали за свої спільні кошти.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
12.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на її користь 31972 грн. В задоволені
інших позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат
/а.с. 42-45/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_4 боргу скасувати, та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі /а.с.
48-50/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 27.02.2008 року ОСОБА_2
отримав від своєї сестри ОСОБА_3 4000
доларів США, що станом на 17.05.2013 року
еквівалентно 31973 грн., які останній
зобов'язався повернути до 31.12.2011 року.
Вказавши в розписці, що гроші були
надані для купівлі автомобіля для сім'ї
/а.с. 5/.

До цього часу гроші позивачу не
повернуто, а тому вона звернулася до
суду та просить стягнути їх солідарно
з ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним
позовом про визнання договору позики
недійсним, посилаючись на те, що вона з
1991 року по 2011 рік перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2 Вони дійсно в 2008 році придбали
автомобіль для сім'ї, але ні вона, ні її
колишній чоловік ОСОБА_2, ніколи не
позичали гроші у ОСОБА_3, розписок не
писали, автомобіль придбали за свої
спільні кошти.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що подружжя вирішило питання щодо
розподілу автомобіля, і рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 25.06.2013
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
стягнуто грошову компенсацію за ?
частину автомобіля в сумі 28795 грн. /а.с.
22/.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому
задоволенню, а вимоги ОСОБА_4 -
задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що отримані ним 4000
доларів США були використані в
інтересах сім'ї , що не було прийнято до
уваги судом першої інстанції, а тому
відповідачка ОСОБА_4 повинна нести
солідарну відповідальність, то вони не
можуть бути прийняті до уваги через те,
що відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена. Відповідач
ОСОБА_4 такої письмової згоди не давала.

Доводи апелянта про те, що суд не дав
оцінки наданих ним доказів не можу бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :