22-ц/772/1147/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В. В.Категорія:
5Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Копаничук
С.Г., Нікушина В.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 27 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа без
самостійних вимог на стороні позивача
Комунальне підприємство «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
про усунення перешкод в користуванні
власністю -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись до суду із
вказаним позовом, мотивуючи його тим,
що житловий будинок АДРЕСА_1 належить
сторонам на праві спільної часткової
власності. Згідно договору про порядок
користування реальними частинами
будинку, посвідченого державним
нотаріусом Першої вінницької
державної нотаріальної контори
Сердюком Н.М. від 01.06.1977 року, за
реєстровим № 4-564, коридор літери «І» і
«II», ґанок «К» і двір вказаного будинку
будуть у спільному користуванні всіх
співвласників.

Відповідно до технічного паспорту
житлового будинку АДРЕСА_1,
виготовленого 28.08.2013 року КП «ВМБТІ»
станом на 04.05.1977 року, площа приміщень
загального користування становила 7,45
кв.м. і складалась з коридору «І»,
площею 1,12 кв.м. і коридору «II», площею 6.3
кв.м.

Також, позивачі зазначають, що у 1997 році
колишня власниця ? частини даного
будинку ОСОБА_12 самовільно захопила
частину коридору «II» площею 2,2 кв.м., і
встановила стіну з вхідними дверима до
тієї частини будинку, якою вона реально
користується, і тим самим площа у
коридору «II» зменшилась з 6,3 кв.м. до 3,8
кв.м. Встановлені ОСОБА_12 вхідні двері
впритул межують з дверима до кімнати,
яка належить ОСОБА_2, що перешкоджає
нормальному користуванню дверима та
порушує права інших співвласників на
користування спільним майном.

Просили усунути перешкоди у
користуванні коридором літ. «II», площею
6,3 кв.м., що відповідно до договору про
порядок користування реальними
частинами будинку, знаходиться у
спільному користуванні всіх
співвласників будинку АДРЕСА_1, усунути
перешкоди в користуванні кладовою 2-2,
площею 3,41 кв.м., зобов»язавши
відповідачів звільнити приміщення
кладової 2-2 від речей та зобов»язати
відповідачів вчинити дії із знесення
самовільно зведеної стіни із вхідними
дверима в коридорі спільного
користування літ. «II» і повернути
коридор літ. «II» загального
користування у попередній стан.
Стягнути із відповідачів на користь
позивачів судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача Комунальне
підприємство «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» про
усунення перешкод в користуванні
власністю - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду,
яким її позовні вимоги задовольнити
повністю, оскільки судом допущено
порушення норми матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання не
підлягає до задоволення наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, та ОСОБА_9

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 29.06.1977 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої вінницької
державної нотаріальної контори Сердюк
Н.М., за реєстровим № 4-718. і
зареєстрованого ВООБТІ 09.08.1977 року за
реєстровим № 1735, ОСОБА_2 належить ?
частка будинку з відповідною часткою
службових будівель.

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1 підтверджується, що факт зміни і
прізвища ОСОБА_2 у зв'язку із
реєстрацією шлюбу та присвоєння їй
прізвища ОСОБА_2.

Згідно договору дарування частки
будинку від 29.06.2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
за реєстровим № 1735, ОСОБА_6 є власником ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.04.2009 року,
посвідченого нотаріусом Першої
вінницької державної нотаріальної
ОСОБА_15, за реєстровим № 6-618, 1/3 частка
майна померлої ОСОБА_12, яка складається
з ? частки житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8
(а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.04.2009 року,
посвідченого нотаріусом Першої
вінницької державної нотаріальної
ОСОБА_15, за реєстровим № 6-614, 1/3 частка
майна померлої ОСОБА_12, яка складається
з 1/4 частки житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9

01.06.1977 року між попередніми
співвласниками будинку АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_12 було
укладено договір про порядок
користування реальними частками
будинку.

Відповідно до договору про порядок
користування реальними частинами
будинку від 01.06.1977 року, що міститься в
матеріалах інвентаризаційної справи №
4833 коридор «І», «II» і ґанок «К»
знаходяться у спільному користуванні
всіх співвласників.

Згідно даного договору та відповідно
до поетажного плану від 06.11.1970 року, що
міститься у інвентаризаційній справі
площа коридору «II» становила 6,3 кв.м.

Такий самий розмір коридору «II»
зазначений і на експлікації від 18.04.1990
року (аркуш інвентаризаційної справи
80).

Згідно матеріалів інвентаризаційної
справи вперше зміни в коридорі «II»
відображені у плані поверху на будинок
літ. «А» від 01.10.1997 року та експлікації
від 01.10. 1997 року (аркуш інвентарної
справи 97), зроблених на підставі
проведеної 01.10.1997 року поточної
інвентаризації будинку АДРЕСА_1.

Внесення змін до технічної
документації та підставою для
проведення поточної інвентаризації
була заява ОСОБА_12 від 06.09.1997 року.

Станом на 01.10.1997 року технічна
інвентаризація об'єктів житлового
фонду проводилась у відповідності до
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації житлового
фонду, затвердженої наказом
Центрального статистичного управління
СССР від 15.07.1985 року № 85.

Розділом 4 Інструкції від 15.07.1985 року
передбачений виключний перелік
випадків, коли будівництво вважалось
самовільним.

Відповідно до положень даної
Інструкції станом на 01.10.1997 року
влаштування перегородки у коридорі «II»
в будинку АДРЕСА_1 самочинним вважатись
не могло, а тому і не було поставлено
будь-яких штампів про самочинне
переобладнання.

Із даним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6
звернулися до суду 24.10.2013 року.

В судовому засіданні суду першої
інстанції було встановлено і не
заперечувалось сторонами, що
перегородка у коридорі загального
користування «II» була зведена у 1997
році.

Згідно положень ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Нормою ст. 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності
визначається за правилами положень
якої строк позовної давності починає
спливати з моменту, коли особа
дізналася або могла дізнатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

У відповідності до положень ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: