Номер справи 220/1979/13-ц
Номер провадження № 2/220/36/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

Великоновосілківський районний суд
Донецької області у складі:
головуючого - судді Єфименко В. І., при
секретарі Тахтаровой Н. П., розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі
суду смт. Велика Новосілка цивільну
справу за позовгом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

встановив:

Як зазначає позивач, 26.04.2013 року з вини
відповідача, який керував автомобілем
марки МОСКВИЧ-412,р/н НОМЕР_2, належним
йому на праві власності, сталося ДТП, а
саме, було здійснено на неї наїзд, коли
вона рухалася по своїй смузі на
велосипеді марки «Лідер», спричинивши
їй легкі тілесні ушкодження, а також ,у
зв*язку з цим, їй було завдано
матеріальних збитків і зокрема : 1565,43
грн.,витрачених на лікування та поїздки
до лікарняної установи на таксі ; 5600
грн., які потрібні на оплату
рекомендованого санаторно-курортного
лікування та вартість путівки , а також
вартість пошкодженого майна, яке було
на ній в момент ДТП , а саме: спортивного
костюма - 850 грн., футболки - 350 грн.,
велосипеда - 900 грн., мобільного
телефону - 600 грн.Крім цього, просить
відшкодувати їй витрати у сумі 1084,04
грн. ,витрачених на лікування в
санаторії «Миргород», яке вона
проходила на свій розсуд .

Крім зазначених матеріальних збитків,
вона зазнала і моральної шкоди ,розмір
компенсації за яку вона встановила у
15000 грн..

У зв'язку з чим просить відшкодувати з
відповідача на її користь матеріальні
і моральні збитки на загальну суму 26069,47
грн., а також і витрати по сплаті
судового збору у сумі 260,70 грн..

В судовому засіданні позивач змінила
позовні вимоги, зменшив з врахуванням
бувшого використання , вартість
спортивного костюма до 800 грн., футболки
до 300 грн. і велосипеда до 600 грн.,залишив
без змін в іншій частині свої вимоги..

Відповідач та його представник -ОСОБА_3
позовні вимоги визнали частково, як в
частині матеріальних у сумі 715,70 грн.,
витрачених позивачем на лікування і
підтверджених матеріалами справи , так
і в частині моральних у сумі 1500 грн..

Вислухавши пояснення сторін,
представника, дослідивши матеріали
справи,суд вважає за необхідне позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено ,що
26.04.2013 року, приблизно о 08.10 год. ОСОБА_2,
рухаючись на належному йому легковому
автомобілі марки «Москвич - 412»,
реєстраційний номер НОМЕР_2,
помаранчевого кольору по вул.
Октябрській у с м т. Велика Новосілка,
Великоновосілківського району
Донецької області, по правій полосі
руху, наближаючись до перехрестя вул.
Октябрській та вул.. Пушкіна
зазначеного населеного пункту,
виконуючи маневр, а саме поворот вліво,
здійснив наїзд на позивача, яка
рухалася у зустрічному напрямку по
своїй полосі руху на велосипеді марки
«Лідер», спричинивши останній легкі
тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ
Великоновосілківського РВ ГУМВС у
Донецькій області від 31.08.2013 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000659 від 27.04.2013
року, було закрите у зв'язку з
відсутністю в діяннях складу
кримінального правопорушення ( а. с. 53).

25.10.2013 року у відкритому судовому
засіданні Великоновосілківського
районного суду були розглянутий
матеріал, який надійшов з ВДАІ
Великоновосілківського РВ ГУМВС
України в Донецькій області про
притягнення до адміністративної
відповідальності громадянина ОСОБА_2
про скоєння правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП .Факт скоєння
адміністративного правопорушення
ОСОБА_2 визнав у повному обсязі, однак
через те, що строк для накладення
адміністративного стягнення
закінчився, постановою
Великоновосілківського районного суду
Донецької області, справа № 220/1543/13-п,
від 25.10.2013 р., адміністративну справу
відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КПАП України
було закрито в зв'язку з закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення (а. с. 12).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовом про відшкодування шкоди» № 6
від 27.03.1992 р.,

розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою,

яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України,
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Проте, відповідно до п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
підготовку цивільних справ до судового
розгляду», докази, що збираються або
подаються сторонами (показання
свідків, письмові і речові докази),
повинні стосуватися спору. При цьому
недопустимим є прийняття доказів, що не
стосуються справи, і тих доказів, якими
не можуть бути підтверджені певні
обставини.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що
протиправними діями ОСОБА_2 їй було
спричинено матеріальну шкоду в сумі
5469,47 грн., яка складається з витрат на
ліки та медичні вироби, проїзд до
лікарні на таксі і рентген.

Для підтвердження витрат на лікування
позивачкою було надано чеки про сплату
медикаментів та медичних виробів у
кількості п'ятнадцяти штук на суму 1514,33
грн. (а. с. 14-16, 62-64).

Згідно чеків №2 - №4, № 7, №9 - № 13, № 16 -
№23 неможливо визначити які саме
препарати були придбані, однак
враховуючи відповідь головного лікаря
Великоновосілківської ЦРЛ від 05.02.2014
року № 111 та вимогу (а. с. 79) позивачка
пройшла курс лікування та для цього
повинна була придбати ліки на суму 578,70
грн. Крім того доведеними витратами є
по придбанню наступних ліків: предизин
вартістю 20,40 грн., кеторол вартістю 12,00
грн. (чек № 1), троксевазин вартістю 54,50
грн., омепразол вартістю 5,80 грн. (чек №
5), трокчевазин гель вартістю 22,40 грн.
(чек № 15), кодиратон вартістю 21,90 (чек №
25), а всього на 137 грн..

Для підтвердження витрат в сумі 120 грн.
(а. с. 4) на проїзд на таксі до лікарні
відповідачкою доказів не надано.
Відповідно до п. 92 Правил надання
послуг пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженого постановою
КМУ від 18.02.1997 р. № 176 «Про затвердження
Правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту»,
документом, що підтверджує розрахунок
за послуги таксі, є чек, який видається
на вимогу пасажира відповідно до
оплаченої вартості проїзду.

Що стосується оплати рентгену, то
позивачкою також не надано жодного
розрахункового документу, які б
вказали на оплату вказаної послуги.

Однією з вимог позивачки є також
компенсація відповідачем витрат, які
вона понесла по сплаті путівки на
санаторно-курортне лікування у сумі 5600
грн. та витрати пов'язані з цим
оздоровленням, а саме проїзд на потязі
до оздоровчо-лікувальної установи,
огляд лікаря та процедури для органів
дихання та ніг у сумі 2168,08 грн.

Згідно довідки № 55/150 для одержання
путівки на санаторно-курортне
лікування від 13.05.2013 року, ОСОБА_1 було
рекомендовано санаторно-курортне
лікування в санаторії з профілем
лікування захворювань органів дихання.
П. 8 зазначеної довідки вказано, що
місцем лікування повинно бути
Бердянськ, Маріуполь, Святогірськ,
Південний берег Криму (а. с. 27).

13.05.2013 року ВКК № 55/150 надала висновок,
про те, що медичних протипоказань для
перебування ОСОБА_1 на профільному
курорті: ПБК, Бердянськ, Маріуполь,
Святогорськ не має (а. с. 26).

З довідки № 09/314 від 18.09.2013 року, що була
надана директором
Великоновосілківської міжрайонної
виконавчої дирекції Донецького
обласного фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності О. А. Чаган, яка була
видана ОСОБА_1, вбачається, що середня
повна вартість путівки на
санаторно-курортне лікування строком
на 21 календарний день оздоровлення у 2013
році, які придбані за рахунок коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності для
забезпечення застрахованих осіб та
членів їх сімей, становить п'ять тисяч
шістсот гривень 00 копійок.

Також позивачкою були надані витяги з
листів призначення лікування,
квитанції про сплату лікувальних
процедур у СКК «Миргород» санаторії
«Хорол» (а. с. 29-33) та копію квитка на
потяг Миргород Донецьк від 18.07.2013 р. (а. с
37).

Як вважає суд, зазначені витрати, а саме
6684,04 грн., не підлягають відшкодуванню,
оскільки вказаний санаторій не було
рекомендовано для лікування ВКК та
було обрано відповідачкою на власний
розсуд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги по
компенсації матеріальної шкоди
стосовно зіпсованих речей внаслідок
вказаної ДТП на суму 2700 грн., позивачкою
були надані копії керівництва
користувача мобільним телефоном SGH-M610
(а. с. 34), копія накладної від 25.01.2013 року
про сплату вартості спортивного
костюму та футболки на 1100 грн., (а. с. 36).

У судовому засіданні, для огляду
позивачем було пред'явлено пошкоджені
спортивний костюм та спортивна
футболка, що були одягненні на ній під
час ДТП. Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
підтвердили, що саме в цьому одязі вона
потрапила в ДТП та при тих обставинах
одяг був пошкоджений.

Відповідно до Акту № 14129 від 21.06.2013 року
про відмову в ремонті обладнання, СЦ «GSM
Service», яке розташоване по вул.. Пушкіна,
47, відмовляє ОСОБА_1 в ремонті м/т SAMSUNG
M610, через проблему в шлефі, що був
пошкоджений внаслідок удару.

Згідно довідки від 17.09.2013 року (а. с. 35),
що була видана салоном мобільного
зв'язку МТС, на день видачі довідки
новий телефон Samsung SGH-M610 оцінюється у 600
грн.

Відповідно до накладної № 25 від 21.08.2013
року, що була надана ПП ОСОБА_11,
позивачем було придбано велосипед
«Люкс» за 900 грн..

П. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовом про відшкодування
шкоди», встановлюється, що при
визначенні розміру відшкодування
шкоди, заподіяної майну, незалежно від
форм власності, судам належить
виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48,
51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про
власність". Зокрема, слід
враховувати, що відшкодування шкоди
шляхом покладення на відповідальну
за неї особу обов'язку надати річ
того ж роду і якості, виправити
пошкоджену річ, іншим шляхом
відновити попереднє становище в
натурі, застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

На думку суду вартість телефону та
велосипеду в розмірі 1500 грн. не
підлягає відшкодуванню, оскільки
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження технічного стану та
неможливості виправлення пошкоджень
вказаних речей. Що ж стосується
компенсації пошкодженого одягу, то суд
дійшов висновку, що ці речі майже
знищені, а тому кошти у сумі 1000 грн. (а. с
. 36) підлягають стягненню з відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги по
стягненню з відповідача 15000 гривень
моральної шкоди, позивач зазначила, що
через ДТП перенесла великі фізичні та
моральні страждання в зв'язку з
пошкодженням здоров'я, порушенням
права власності, порушенням нормальних
життєвих зв'язків, через неможливість
продовження активного громадського
життя. Крім того, на її думку, через
лікування не змогла вийти на роботу до
ЧП «ОСОБА_10.», але жодного доказу ,
наприклад, зареєстрованого належним
чином трудового договору, позивачкою
не надано.

П. 3 постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлюється, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

П. 9 зазначеної постанови
встановлюється, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно довідки № 346/07-24 від 26.02.2014 р.,
ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ
Великоновосілківському районі і
отримає пенсію за віком при повному
стажі, яка за період з вересня 2013 року
по лютий 2014 року склала 7400,01 грн. (а. с. 115)

Згідно довідки № 347/07-24 від 26.02.2014 р.,
ОСОБА_8, яка є дружиною відповідача (а. с.
114), знаходиться на обліку в УПФУ
Великоновосілківському районі і
отримає пенсію за віком при повному
стажі, яка за період з вересня 2013 року
по лютий 2014 року склала 8123,37 грн. (а. с.
116).

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст.. 15, 16, 23, 1187 ЦК України, п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовом про відшкодування
шкоди», п. 92 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженого постановою
КМУ від 18.02.1997 р. № 176 «Про затвердження
Правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту», п. 3, 9
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» , ст. ст. 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок компенсації шкоди: моральної у
сумі-1500 грн., матеріальної у сумі 1715,70
грн., а також 260,70 грн. витрат по сплаті
судового збору, а всього 3476,40 грн..

В рештій частині позовні вимоги
ОСОБА_1-залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Великоновосілківський районний
суд в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя

В. І. Єфименко