Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Малько О.С., Хилевич С.В.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Просто" на
заочне рішення Кузнецовського
міського суду від 20 серпня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Просто" про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Кузнецовського
міського суду від 20 серпня 2013 року
позов задоволено. Визнано недійсним
угоду №375048 від 15 січня 2012 року про
надання послуг, укладену ОСОБА_3 з ТОВ
"Авто Просто". Стягнуто з ТОВ "Авто
Просто" на користь ОСОБА_375511 грн. 44 коп.
сплачених платежів та судових витрат 712
грн. 49 коп. та на користь держави 42 грн. 62
коп.

Представником відповідача в
апеляційній скарзі вказується на
порушенням судом першої інстанції норм
процесуального права, відсутності
висновків суду щодо порушенням норм
матеріального права при укладенні
угоди. Доводить, що відповідач діє у
відповідності до Закону України „Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
який доповнений п.11 до ч.1 ст.4, що
фінансовими послугами вважаються такі
послуги: адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.
Вважає безпідставним висновок суду про
діяльність відповідача за
пірамідальною схемою. Покликається на
те, що за умовами укладеної угоди
відповідач зобов'язується забезпечити
отримання автомобіля позивачем, при
цьому відступні ознаки пірамідальної
схеми зазначені в п.7 ч.3 ст.19 Закону
України „Про захист прав споживачів".
Зазначає, що виконання умов угоди не
проводиться із залученням інших
споживачів, про що помилково зазначено
в рішенні суду. За викладених обставин
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити повністю
у позовних вимогах.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15
січня 2012 року сторонами укладено угоду
№375048 з додатками №№1,2,3 за якими
позивач ОСОБА_3 отримав право на
придбання легкового автомобіля марки
„КІА RІО" за ціною 118400 грн.

На виконання укладеної угоди позивачем
сплачено 75511 грн. 44 коп.

Вважаючи, що оспорюваний правочин
укладено всупереч вимог закону,
оскільки відповідач здійснює нечесну і
непрозору підприємницьку діяльність, а
договір містить несправедливі умови
відносно позивача як споживача
надаваних послуг, ОСОБА_3 звернувся до
суду за захистом своїх прав, визнанням
договору недійсним та поверненням
сплачених коштів.

Задовольняючи позовні вимоги суд
дійшов висновку, що умови укладеної
угоди порушують права позивача, як
споживача, внесені ним платежі не
створюють для відповідача будь-яких
обов'язків, оскільки здійснені з
порушенням ч.6 ст.19 Закону України „Про
захист прав споживачів", яким
визначено, що правочини здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики є недійсними.
Відповідачем створено складну,
багатоступеневу, двозначну,
незрозумілу для споживача схему
визначення лише одного права на
отримання автомобіля через механізми:
сплати повних внесків, цілих чистих або
половинних чистих внесків, накопичення
внесків, пропозиції авансових внесків.
Така діяльність вводить в оману,
оскільки під час пропонування
продукції споживачу не надається або
надається у нечіткій, незрозумілій або
двозначній спосіб інформація,
необхідна для свідомого вибору, а
розподіл фонду групи проходить по
пірамідальній схемі. З покликанням на
положення ст.203 та ч.1 ст.215 ЦПК України
визнав недійсною угоду укладену
позивачем з відповідачем.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
та прийнятим на підставі цього
рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 угоди №375048 від 15
січня 2012 року укладеної між сторонами
передбачено зобов'язання відповідача
щодо організації та створення умов для
придбання автомобіля учасниками
програми „Авто Так", здійснення
адміністративних процедур, необхідних
для сплати та передачі автомобіля
учаснику.

Згідно додатку №1 до зазначеної угоди
ОСОБА_3 отримав право на придбання
автомобіля марки „КІА RІО" за ціною 118400
грн. та відповідно до ст.5 угоди
зобов'язується виконувати умови
передбачені угодою у порядку та строки
визначені угодою. Угода, відповідно до
ст.7, діє до моменту виконання сторонами
всіх обов'язків передбачених угодою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно з ч.1, п.7 ч.ч.3,6 ст.19 Закону України
„Про захист прав споживачів"
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Законом України „Про захист прав
споживачів" закріплюється можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених з використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає зокрема у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Цей Закон не містить нормативного
визначення поняття „пірамідальної
схеми", однак встановлені ознаки, які
відносять діяльність суб'єкта
підприємництва до „пірамідальної
схеми".

Пункт 7 ч.3 ст.19 Закону України „Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття „пірамідальна
схема" в розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки:

а) здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації;

б) компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми;

в) відсутність продажу або споживання
товару.

Для кваліфікації пірамідальної схеми
необхідна наявність усіх наведених
ознак у їх сукупності. Їх відсутність
виключає можливість визнання схеми як
пірамідальної, тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.

Пірамідальній схемі властива
можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

Предметом договору, укладеного в
рамках функціонування системи
придбання автомобілів у групах „Авто
Просто", є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у т.ч.
фінансового характеру, з метою
придбання ним автомобіля.

За статтею 2 оспорюваного договору ТОВ
„Авто Просто" гарантує надання кожному
учаснику права на отримання автомобіля
за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених угодою.

Статтею 8 передбачено, що ТОВ „Авто
Просто" зобов'язується забезпечити
отримання учасником автомобіля згідно
з умовами угоди. При цьому поняття
„право на отримання автомобіля"
означає право учасника одержати власне
автомобіль та обов'язок ТОВ „Авто
Просто" передати автомобіль в
обумовлений термін, якщо учасник на
момент фактичної передачі автомобіля
належно виконує свої зобов'язання.

ТОВ „Авто Просто" зобов'язане
надіслати постачальнику замовлення на
передачу автомобіля учаснику протягом
5 робочих днів після того, як учасник, у
якого виникло право на одержання
автомобіля, здійснить відповідні
платежі.

За умовами угоди між ТОВ „Авто Просто"
та постачальником останній протягом 30
календарних днів з дня отримання
замовлення зобов'язаний передати
автомобіль учаснику, який одержав
право на отримання автомобіля (п.8.1).
Передбачені угодою умови дозволяють
учаснику сплачувати ціну автомобіля
невеликими щомісячними внесками, які
названі „Періодичний платіж".
В
договорі чітко передбачено, що
споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Крім того,
сплачені періодичні платежі
перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни
автомобіля) не підлягають. Після
одержання автомобіля та реєстрації
його на своє ім'я споживач зобов'язаний
і надалі сплачувати кошти за
автомобіль до повної його оплати - 100%
від ціни автомобіля.

Договором передбачена щомісячна
сплата внесків за автомобіль, який
передається споживачеві в рамках
укладеної угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови
правочину, має повне право вимагати від
ТОВ „Авто Просто" виконання свого
зобов'язання, а саме: оплатити продавцю
вартість автомобіля та передати
автомобіль споживачу, незалежно від
того, чи сплачують кошти інші
споживачі.

За системою придбання автомобілів у
групах „Авто Так" кожен з учасників,
який належним чином виконує
зобов'язання за договором, отримує
автомобіль через механізм,
передбачений в угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок Чистого Фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи
(п.1.2 ст.1, п.4.1 ст.4 договору).

За таких обставин висновок суду про те,
що діяльність ТОВ „Авто Просто" на
підставі оспорюваного договору є
функціонуванням „пірамідальної
схеми", суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19
Закону України „Про захист прав
споживачів" у зв'язку з відсутністю
головних ознак „пірамідальної схеми" -
безтоварності та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших,
оскільки за схемою придбання товарів у
групах отримують товар усі учасники за
рахунок об'єднання внесків кожного з
них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання автомобіля кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно враховувати й
інші норми чинного законодавства, що
регулюють спірні відносини, оскільки
діяльність ТОВ „Авто Просто" з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття „фінансова
послуга".

Згідно з ч.5 ст.1 Закону України „Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" під поняттям
„фінансова послуга" слід розуміти
операцію з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Враховуючи те, що ТОВ „Авто Просто"
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо „придбання
товарів у групах" у Нацкомфінпослуг,
яка здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, не
можна вважати правильним висновок суду
про те, що така діяльність здійснюється
товариством неправомірно, у т.ч. й до
введення законом ліцензування такої
діяльності.

Укладений сторонами правочин
передбачає одержання споживачем
необхідного йому товару, визначає
умови (схему фінансування тощо), за яких
такий товар може бути одержаний (у т.ч.
закріплює відповідні права та
обов'язки сторін), а тому до такого
правочину не може бути застосовано
визначення „пірамідальної схеми".

Висновок суду першої інстанції щодо
пірамідальності схеми придбання
товарів у групах, який ґрунтується
тільки на факті неотримання
автомобілів усіма учасниками групи
одночасно, а лише окремими учасниками й
у певній послідовності, є помилковим.

Хибним є й висновок суду про введення
позивача в оману з підстав оплати ним
не самого товару, а права купівлі
товару та відсутності залучення
власних коштів відповідача.
Такий висновок суперечить змісту
правочину, який укладено відповідно до
ч.5 ст.1 Закону України „Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг".

Частина 1 ст.230 ЦК України передбачає, що
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення договору ОСОБА_3 отримав
примірник договору та додатки до нього,
які містять опис послуг ТОВ „Авто
Просто".

Відповідно до ст.19 договору його
підписання та додатків до нього є
підтвердженням факту ознайомлення,
розуміння сторонами умов та згоди
сторін з усіма визначеннями, умовами та
змістом договору й додатків до нього.

Згідно п.12.1 ст.12 договору учасник, який
ще не отримав автомобіль, має право
розірвати договір за власним бажанням,
про що має повідомити ТОВ „Авто Просто"
у письмовій формі.

У строк, встановлений чинним
законодавством, ТОВ „Авто Просто"
розглядає заяву учасника та надає
письмову відповідь, в якій повідомляє
про розірвання договору та про
наслідки його розірвання. Поверненню
підлягають тільки періодичні платежі,
сплачені за договором, з урахуванням
положень, викладених у цій статті.

З матеріалів справи не вбачається, що
ОСОБА_3 звертався із заявою про
розірвання договору до ТОВ „Авто
Просто", що свідчить про його розуміння
та згоду з усіма умовами угоди.

Висновок суду про наявність обману та
ознак „пірамідальної схеми" у діях ТОВ
"Авто Просто" під час укладення
оспорюваного правочину є помилковим і
не узгоджується з положеннями п.7 ч.3
ст.19 Закону України „Про захист прав
споживачів" у взаємозв'язку з нормами
Закону України „Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг".

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
на підставі ст.18 Закону України „Про
захист прав споживачів" дійшов
висновку про те, що укладена сторонами
угода порушує права позивача, в зв'язку
із чим договір згідно з ч.6 ст.19 цього
Закону є недійсним із застосуванням
наслідків недійсності.

Суд неправильно застосував норму ст.18
Закону України „Про захист прав
споживачів", не встановивши, у чому саме
полягає несправедливість окремих
положень правочину і не вказав, чи є
зазначена обставина відповідно до цієї
норми підставою для зміни або визнання
недійсними саме цих (яких конкретно)
умов оспорюваного договору та чи є
підстави для визнання недійсним
правочину в цілому.

Зазначивши, що підставою недійсності є
несправедливість умов договору, суд
послався на ч.6 ст.19 цього Закону, яка
регулює питання недійсності угоди у
зв'язку зі здійсненням нечесної
підприємницької практики
(недобросовісна конкуренція та
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. За змістом ч.5
ст.18 Закону України „Про захист прав
споживачів" визначено самостійні
підстави визнання угоди (чи її умов)
недійсною, що у разі визнання окремого
положення договору, включаючи ціну
договору, несправедливим може бути
визнано недійсним або змінено саме це
положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому
(ч. 6 ст. 18 цього Закону).

Суд не взяв до уваги, що ст.ст.18,19 Закону
України „Про захист прав споживачів"
передбачають різні взаємовиключні
підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття „несправедливі
умови договору" закріплено в ч.2 ст.18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

З приписів ст.18 Закону України „Про
захист прав споживачів" видно, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак:

1) умови договору порушують принцип
добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦПК
України);

2) умови договору призводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін;

3) умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Суд першої інстанції наведених
положень не врахував та не вказав, на
підставі яких ознак, зазначених у ч.2
ст.18 Закону України „Про захист прав
споживачів", визначив умови договору як
несправедливі, і чи тягне
несправедливість цих умов недійсність
договору в цілому, та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції, яке прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, рішення суду
першої інстанції належить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позовних вимогах за недоведеністю.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.ст.203,215,230 ЦК України,
ст.ст.18,19 Закону України „Про захист
прав споживачів", ч.5 ст.1 Закону України
„Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг", керуючись
ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Просто"
задовольнити.

Заочне рішення Кузнецовського
міського суду від 20 серпня 2013 року
скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у позові до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Просто" про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді: О.С. Малько
С.В. Хилевич