Номер провадження 22-ц/775/2596/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 12 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики у розмірі 21 750
гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вона посилалась на те, що 12 березня 2012
батько відповідачки ОСОБА_3 взяв у неї в
борг гроші у розмірі 15 000 гривень із
сплатою 10% щомісячних.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник помер.

Позивачка зазначає, що у серпні 2012 року
вона звернулась до суду з позовом до
сина спадкодавця - ОСОБА_4 про
повернення боргу і під час розгляду
цієї справи було встановлено наявність
ще одного спадкоємця - ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 14 січня 2013 року позов
ОСОБА_2 був задоволений частково і з
ОСОБА_4 було стягнуто на користь
позивачки 21 750 гривень - 50% від заявлених
грошових вимог, що відповідає 12 частині
спадкового майна.

Просила стягнути з ОСОБА_1 за договором
позики 21 750 гривень, судовий збір у
розмірі 257 гривень 50 копійок, витрати на
правову допомогу у розмірі 4 000 гривень.

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 12 грудня
2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики
був задоволений і з відповідачки на
користь позивачки було стягнуто 21 750
гривень, витрати на правову допомогу у
розмірі 458 гривень 50 копійок і судовий
збір у розмірі 257 гривень 50 копійок.

Не погодившись із рішенням суду,
відповідачка принесла апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову з
наступних підстав:

- поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що
відповідачка не отримала спадщину
після смерті свого батька,

- судом першої інстанції не було
враховано, що відповідно до частин 2-3
статті 1281 ЦК України вимоги кредитора
спадкодавця повинні бути пред*явлені у
строки, визначені законом, а
пред*явлення позову у жовтні 2013 року
(більше ніж через 1,5 роки після смерті
спадкодавця) не дає підстав для
задоволення вказаних вимог,

- суд першої інстанції не взяв до
уваги, що відповідачка є студенткою і
знаходиться на утриманні матері.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції представник відповідачки
підтримала доводи апеляційної скарги і
просила її задовольнити, а рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Позивачка і її представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги і просили її
відхилити.

Вислухавши суддю-доповідача,
позивачку, її представника та
представника відповідачки, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції скасуванню із
ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідачки на користь
позивачки боргу її батька ОСОБА_3 у
розмірі 21 750 гривень, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачка ОСОБА_1, як дочка
спадкодавця, повинна нести
відповідальність по боргам
спадкодавця у розмірі, який відповідає
її частці у спадщині.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції погодитись неможливо з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

19 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно із
яким він взяв у борг у позивачки 15 000
гривень із сплатою 10% щомісячних.

Оригінал розписки знаходиться у
цивільній справі №2/0522/2034/2012 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу
спадкодавця, яка була розглянута
Калінінським районним судом м.
Донецька, яка була витребувана
апеляційним судом і оригінал розписки
був оглянутий.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник помер.

На час смерті спадкодавець був
зареєстрований у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 (відповідачка по справі) є
дочкою спадкодавця ОСОБА_3

10 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті свого
батька ОСОБА_3, в якій зазначає місце
свого проживання - АДРЕСА_1.

Таким чином, на час смерті спадкодавця
його дочка (відповідачка по справі)
проживала разом із ним за однією
адресою.

При цьому відповідачка у заяві про
прийняття спадщини вказала інших
спадкоємців: батька спадкодавця -
ОСОБА_5 та сина спадкодавця - ОСОБА_4.

Згідно із заявою відповідачки про
прийняття спадщини до складу
спадкового майна входить: прості
іменні акції АТЗТ «Мушкетівська
автобаза», автомобіль Peugeot 4007, 12 частина
прибудованого приміщення магазину,
розташованого у м. Донецьку по
проспекту Дзержинського, буд. 67/69.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1281 ЦК України передбачає, що
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.

Таким чином законодавцем визначено, що
річний строк для пред*явлення вимог
може бути застосований тоді, коли
кредитор не знав і не міг знати про
відкриття спадщини.

За змістом наведених вимог закону при
вирішенні позову кредитора до
спадкоємця боржника необхідно
встановити час, коли кредитор дізнався
або міг дізнатись про смерть боржника,
з'ясувати питання, чи звертався
кредитор у встановленому законом
порядку до спадкоємця боржника із
вимогою про необхідність виконання
зобов'язання, встановити вартість
спадкового майна, та залежно від
встановлених обставин з'ясувати, чи не
виникли підстави для застосування
наслідків, передбачених частиною 4
статті 1281 ЦК України.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції виникла необхідність
дослідити матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в особі
законного представника ОСОБА_6 про
стягнення боргу спадкодавця, яка
знаходилась в провадженні
Калінінського районного суду м.
Донецька, оскільки в цій справі
знаходиться оригінал розписки про
взяття спадкодавцем в борг грошей.

Крім того, в цивільній справі, яка
розглядалась Ворошиловським районним
судом м. Донецька відсутні копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та копія
свідоцтва про народження відповідачки.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 в особі законного представника
ОСОБА_6 про стягнення боргу спадкодавця
була витребувана із Калінінського
районного суду м. Донецька і
досліджена апеляційним судом.

Із цивільної справи за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення боргу
спадкодавця вбачається, що 27 серпня 2012
року ОСОБА_2 звернулась до суду з
вказаним позовом лише до одного
спадкоємця - малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 14 січня 2013 року був
частково задоволений позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 в особі законного представника
ОСОБА_6 і з відповідача було стягнуто на
користь позивачки 12 частину боргу у
розмірі 21 750 гривень.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції позивачка ОСОБА_2 пояснила,
що добре знала дружину спадкодавця
ОСОБА_7 та була освідомлена щодо
наявності у них дочки ОСОБА_8
(відповідачки по справі). При цьому
позивачка також пояснила, що знала про
смерть ОСОБА_3, була на його похороні.

Крім того позивачка ОСОБА_2 та
спадкодавець ОСОБА_3 були
співвласниками магазину,
розташованого у АДРЕСА_2.

Факт того, що позивачка і спадкодавець
були співвласниками магазину
підтверджується правоустановчими
документами, які знаходяться в
матеріалах цивільної справи, а саме:
спадкодавець був власником 12 частини
магазину на підставі Договору
дарування, посвідченого 18 січня 2010 року
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за реєстровим номером 62, а позивачка
ОСОБА_2 є власником 12 частини цього
магазину на підставі Договору
купівлі-продажу, посвідченого 23
листопада 2004 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за реєстровим номером 7746.

Таким чином, із наведених фактів
вбачається, що позивачка дізналась про
смерть ОСОБА_3 у березні 2012 року, була
присутня на його похоронах, була із
спадкодавцем співвласником магазину, а
тому строк для пред*явлення нею вимог
до спадкоємців становить шість місяців
і повинен відраховуватись з
ІНФОРМАЦІЯ_2 (з дня відкриття спадщини).

Із вказаним позовом ОСОБА_2 звернулась
до суду 30 вересня 2013 року, тобто майже
через 1,5 роки після відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_3

Що стосується посилання ОСОБА_2 на те,
що вона не могла одночасно звернутись
до суду з позовом до двох спадкоємців:
ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 з тих
підстав, що малолітній ОСОБА_4
вважається таким, що прийняв спадщину,
а ОСОБА_1 (на її думку) вважається такою,
що прийняла спадщину після подання
заяви до нотаріальної контори, а тому з
вказаним позовом до ОСОБА_1 вона
звернулась після того, як взнала, що
вона подала заяву про прийняття
спадщини до нотаріальної контори, то
апеляційний суд виходить із
наступного.

Згідно із частиною 3 статті 1268 ЦК
України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Пунктом 3.22 глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року,
факт постійного проживання спадкоємця
і спадкодавця на час відкриття
спадщини може бути підтверджено:
відміткою у паспорті про реєстрацію
його місця проживання; довідкою
житлово-експлуатаційної організації;
правління житлово-будівельного
кооперативу; відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до Повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть ОСОБА_3 від 2 квітня 2014 року,
надісланого на запит апеляційного
суду, на час смерті спадкодавець був
зареєстрований у АДРЕСА_1.

Згідно із відміткою у паспорті ОСОБА_1
вона також зареєстрована за цією
адресою.

Таким чином, згідно із частиною 3 статті
1268 ЦК України відповідачка вважається
такою, що прийняла спадщину з дня її
відкриття (з ІНФОРМАЦІЯ_2), оскільки
протягом шестимісячного строку після
смерті спадкодавця не заявила про
відмову від неї.

За таких обставин, строк для подачі
ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини до
нотаріальної контори Законом не
встановлений. А тому посилання
позивачки на те, що неподання ОСОБА_1
заяви про прийняття спадщини до
нотаріальної контори перешкоджало її
зверненню до суду із вказаним позовом,
не грунтується на Законі.

Виходячи із встановлених обставин,
наданих сторонами доказів, апеляційний
суд приходить до висновку про те, що
позивачка (кредитор) дізналась про
смерть боржника у березні 2012 року і не
зверталась як кредитор, у
встановленому законом порядку, до
спадкоємця боржника із вимогою про
необхідність виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 1281 ЦК
України кредитор спадкодавця, який не
пред'явив вимоги до спадкоємців, що
прийняли спадщину, у строки,
встановлені частинами другою і третьою
цієї статті, позбавляється права
вимоги.

Таким чином, недодержання правил,
передбачених цією статтею, тягне за
собою втрату кредиторами належних їм
прав на вимоги.

Шестимісячний строк для пред*явлення
вимог кредиторами спадкодавця до
спадкоємців є обмежувальним, тобто
присічним і не поновлюється.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів, та вимог
закону суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
що у відповідності до пункту 4 частини 1
статті 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову з вище
приведених підстав.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:

Судді: