У х в а л а

іменем україни

16 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової
О.В.,

Коротуна В.М.,-

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Меркурій» до ОСОБА_3, треті особи:
Восьма Харківська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4, про
звернення стягнення на майно, яке було
передане спадкоємцю в натурі, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 15 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк
«Меркурій» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, треті особи: Восьма
Харківська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_4, про звернення
стягнення на майно, яке було передане
спадкоємцю в натурі, посилаючись на те,
що 19 травня 2006 року між АКБ
«Меркурій» та ОСОБА_4 був укладений
договір споживчого кредиту за умовами;
сума кредиту - 1 549 000 грн. строк
погашення - 17 серпня 2011 року, проценти
за користування кредитом - 22% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредиту 19
травня 2006 року, між АКБ «Меркурій» та
ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір
і предметом договору є житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

21 вересня 2007 року, 07 лютого 2008 року та 19
травня 2011 року були внесені зміни до
вказаного іпотечного договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року іпотекодавець ОСОБА_2
помер. Після чого, до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після його смерті звернулася
його донька ОСОБА_3

У зв'язку з цим, банк звернувся з
претензією до спадкоємиці
ОСОБА_3

ПАТ «Банк «Меркурій» просив позовні
вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2013 року
позов ПАТ «Банк «Меркурій» задоволено.

Звернуто стягнення на житловий будинок
з надвірними будівлями, житловою
площею 54,6 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, який прийнятий в
порядку спадкування спадкоємцем
ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_2 для
задоволення вимог ПАТ «Банк «Меркурій»
за кредитним договором в сумі 341 тис.
грн. тобто в межах вартості майна,
отриманого в спадщину та встановлено
спосіб реалізації цього житлового
будинку шляхом проведення прилюдних
торгів (аукціону).

Додатковим рішенням Київського
районного суду м. Харкова
від 05 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Банк «Меркурій»
судовий збір у розмірі 3 219 грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 серпня
2013 року рішення Київського
районного суду м. Харкова від 19 лютого
2013 року змінено, доповнено його
резолютивну частину.

Звернуто стягнення на житловий будинок
з надвірними будівля за адресою:
АДРЕСА_1 для задоволення вимог ПАТ
«Банк «Меркурій» по погашенню
заборгованості ОСОБА_4 за кредитним
договором № 18 -06П - 98 у розмірі 2 221 211 грн.
36 коп. з яких:

1 338 000 грн. - заборгованість за кредитом;

883 211 грн. 36 коп. ‒? заборгованість за
відсотками.

У іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 1 705 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. ст. 3, 17 Закону України
«Про іпотеку» іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору. Іпотека
припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23
Закону України «Про іпотеку» у разі
переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 42 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 19 лютого 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 15 серпня 2013 року ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права при їх ухваленні
та в основному зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками судів по
їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 15 серпня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Коротун