Номер провадження: 22-ц/785/4034/14
Номер справи місцевого суду: 511/2664/13-ц
Головуючий у першій інстанції Ільящук
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Комунального підприємства
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал», третя особа на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_4 про
визнання незаконними та скасування
наказу про встановлення не
передбачених посадовою інструкцією
обов»язків, визнання незаконними та
скасування наказів про застосування
дисциплінарних стягнень, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства Роздільнянської міської
ради Одеської області
«Роздільнянський міський водоканал»
на рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до відповідача та третьої
особи про визнання незаконним та
скасування наказу про встановлення не
передбачених посадовою інструкцією
трудових обов'язків, визнання
незаконним та скасування наказу про
застосування дисциплінарного
стягнення та просила суд визнати
незаконним та скасувати наказ №87-П від
15 липня 2013 року по КП «Роздільнянський
міський водоканал» «Про встановлення
строків здачі звітів» в частині
обов'язків оператора комп'ютерної
верстки ОСОБА_3; визнати незаконним та
скасувати наказ №90-П від 19 липня 2013
року по КП «Роздільнянський міський
водоканал» «Про дисциплінарне
стягнення», яким до оператора
комп'ютерної верстки ОСОБА_3
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани.

20.09.2013 року позивачка доповнила свої
позовні вимоги та додатково просила
суд: визнати незаконним та скасувати
наказ №98-П від 06 серпня 2013 року по КП
«Роздільнянський міський водоканал»
«Про оголошення догани ОСОБА_3В.»;
визнати незаконним та скасувати наказ
№40-К від 23 серпня 2013 року по КП
«Роздільнянський міський водоканал»
«Про звільнення» на підставі п.3 ч.1 ст.40
КЗпП України; поновити її на роботі на
посаді оператора комп'ютерної верстки
в КП «Роздільнянський міський
водоканал» з 24 серпня 2013 року; стягнути
з КП Роздільнянської міської ради
Одеської області «Роздільнянський
міський водоканал» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 24 серпня 2013 року по день
рішення суду; стягнути з КП
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал» на користь позивачки
моральну шкоду 10000 гривен; стягнути з КП
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал» на користь позивачки судові
витрати по справі.

Позивачка посилалася на те, що 01.12.2011
року вона була прийнята на роботу до КП
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал» на посаду оператора
комп'ютерного набору. 23.08.2013 року
директором КП «Роздільнянський
міський водоканал» видано наказ №40-К
про звільнення ОСОБА_3 з займаної
посади у зв'язку із систематичним
невиконанням та порушенням посадових
обов'язків.

Позивачка вважає, що її звільнення
суперечить діючому законодавству,
порушує гарантовані як національним,
так і міжнародними
нормативно-правовими актами її права
працівника, а відтак підлягає
скасуванню з поновленням її на роботі,
як незаконно звільненого працівника.

Крім того, на думку позивачки є
незаконними та такими, що підлягають
скасуванню і накази №87-П від 15 липня 2013
року «Про встановлення строків здачі
звітів», де на неї третьою особою
покладені обв'язки не передбачені її
посадовою інструкцією та такі, що
виходять за межі кваліфікаційних вимог
займаної нею посади; а також є
незаконними накази №90-П від 19.07.2013 року
та №98-П від 06.08.2013 року, якими вона
притягнута до дисциплінарної
відповідальності, зокрема за
невиконання покладених на неї
функціональних обов'язків.

Щодо наказу №87-П від 15.07.2013 року
позивачка зазначає, що керівництво КП
зобов'язало її щомісячно до п'ятого
числа здавати звіти за водоспоживання
та водовідведення, а також звіт за
водоспоживання та водовідведення з
пільгових категорій громадян
(субсидії). Цей наказ суперечить ч.1 ст.21
КЗпП України, де зазначено, що
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену трудовою угодою, та
ст.31 КЗпП, яка містить заборону
власнику або уповноваженому ним органу
вимагати від працівника виконання
роботи, не обумовленої трудовим
договором.

В посадовій інструкції позивачки не
зазначено її обов'язок складати
вказані у наказі звіти, а також жодних
доплат за виконання такої роботи наказ
№87-П не містить. Крім того, позивачка
зазначає, що ніяких змін до її
посадової інструкції з 15.07.2013 року і по
день її звільнення не внесено. В день
видання цього наказу її безпосередній
керівник ОСОБА_5 став вимагати від неї
надати пояснення, чому вона порушує
строки здачі звітів. Вона надала свої
письмові пояснення, де зазначила, що не
може складати таких звітів, а лише
надає своєму керівникові ОСОБА_5
результати обробки даних комп'ютерною
програмою « 1-С для водоканалу» і лише
після відповідної звірки з
бухгалтерією.

Однак, незважаючи на незаконність дій
керівництва водоканалу, до неї було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за наказом №90-П від
19.07.2013 року. В обгрунтування цього
наказу вказано халатне відношення
позивачки до посадових обов'язків, а
саме: неодноразове недотримання
строків здачі звітів, а також за
самовільне написання на пояснювальній
записці №91 начальнику ділянки обліку
та контролю вхідного номеру. Якщо
навіть вважати, що позивачка не здала
звітів, то строки, станом на 19.07.2013 року,
порушити не могла, оскільки ці строки
тривали з 01.07.2013 року по 05.08.2013 року.
Номер на пояснювальній записці вона
проставила, оскільки цей документ не
хотіли реєструвати належним чином, і
вона мала на меті захист своїх прав, а
зовсім не бажала порушувати інструкцію
по діловодству.

Стосовно наказу №98-П від 06.08.2013 року про
оголошення позивачці догани, то про
його існування їй стало відомо у день
звільнення 23.08.2013 року. Формулювання
наказу наступне: «за порушення
трудової дисципліни (систематичне
невиконання покладених функціональних
обов'язків)». Наказ не містить
конкретного переліку порушень, що
могли слугувати підставами для його
видання. Згідно трудового
законодавства України, зокрема ч.2 ст.149
КЗпП, за кожне порушення трудової
дисципліни може бути застосовано лише
одне дисциплінарне стягнення.

Видання низки незаконних наказів про
дисциплінарні стягнення призвело до
звільнення позивачки з займаної посади
23.08.2013 року за п.3 ст.40 КЗпП.

На думку позивачки її звільнення
відбулося тому, що трудовий колектив
10.07.2013 року на зборах обрав її на посаду
голови профспілки, що створювалася на
підприємстві, а це не сподобалося
керівництву водоканалу, а саме третій
особі, який мав на меті посадити на цю
посаду свого кума ОСОБА_5, і її просто
викинули з роботи без законних підстав,
незважаючи на те, що вона має двоє
неповнолітніх дітей, працює лише її
чоловік, а виплати по безробіттю при
звільненні за ініціативою
адміністрації не здійснюються.

Незаконні дії відповідача та третьої
особи, які полягали у здійсненні тиску
на позивачку, у незаконному звільненні
її з роботи, призвели до того, що вона
зазнала душевних страждань, втратила
нормальні життєві зв'язки з частиною
трудового колективу, вимушена
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя,
виправдовуватися перед знайомими щодо
такого звільнення. Тому вважає, що їй
спричинено моральну шкоду в розмірі 10
000 грн.

Представник відповідача позов не
визнала, посилаючись на законність
оспорюваних позивачкою наказів.

Третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_4 позов не визнав,
посилаючись на законність виданих ним
наказів стосовно ОСОБА_3 та посилався
також на відсутність коштів у
підприємства для задоволення вимог
позивачки стосовно моральної шкоди.

Рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від 27
січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
в повному обсязі.

Визнано незаконними та скасовано
наказ №87-П від 15 липня 2013 року по
комунальному підприємству
«Роздільнянський міський водоканал»
про встановлення строків здачі звітів»
в частині обов'язків оператора
комп'ютерної верстки ОСОБА_3

Визнано незаконним та скасовано
наказ №90-П від 19 липня 2013 року по
комунальному підприємству
«Роздільнянський міський водоканал»
про дисциплінарне стягнення», яким до
оператора комп'ютерної верстки ОСОБА_3
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани.

Визнано незаконним та скасовано
наказ №98-П від 06 серпня 2013 року по
комунальному підприємству
«Роздільнянський міський водоканал»
про оголошення догани ОСОБА_3.

Визнано незаконним та скасовано
наказ №40-К від 23 серпня 2013 року по
комунальному підприємству
«Роздільнянський міський водоканал»
про звільнення , яким ОСОБА_3 звільнена
з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на
посаді оператора комп'ютерної верстки
в комунальному підприємстві
«Роздільнянський міський водоканал»
() з 23 серпня 2013 року.

Стягнуто з Комунального
підприємства Роздільнянської міської
ради Одеської області
«Роздільнянський міський водоканал»
() на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 24 серпня 2013 року по день
ухвалення рішення суду, тобто по 27
січня 2014 року, у сумі 9437,22 гривен
(дев'ять тисяч чотириста тридцять сім
гривен 22 копійки).

Стягнуто з Комунального
підприємства Роздільнянської міської
ради Одеської області
«Роздільнянський міський водоканал»
() на користь ОСОБА_3 у
якості відшкодування моральної шкоди
10000 гривен (десять тисяч гривен).

Стягнуто з Комунального
підприємства Роздільнянської міської
ради Одеської області
«Роздільнянський міський водоканал»
() на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі, а саме:
судовий збір у сумі 229,40 + 114,70 = 344,10
гривен.

В апеляційній скарзі КП
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал» просить рішення суду
скасувати, тому що на його думку воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в
повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції
справа розглянута на підставі ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутності представника
відповідача та третьої особи, які
повідомлені про час та місце судового
розгляду, що підтверджується
розписками та телефонограмою.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, заперечення
на неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

На працівника покладаються обов»язки,
які є: складовими його трудової
функції; іншими обов»язками,
передбаченими правилами внутрішнього
розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов»язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства зобов»язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП
допускається лише за наявності вини
працівника, тобто звільнення з цих
підстав допускається за систематичне
невиконання трудових обов»язків без
поважних причин.

Стаття 147 КЗпП України передбачає, що за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Порядок застосування дисциплінарного
стягнення регулюється ст. 149 КЗпП
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі.

За змістом ст. 235 КЗпП України в
разі незаконного звільнення
працівника при ухваленні рішення про
поновлення його на роботі чи зміни
формулювання причин звільнення
підлягає оплаті середній заробіток за
час вимушеного прогулу незалежно від
наявності у штатному розписі посади,
яку займав працівник до звільнення.
Наступне скорочення посади незаконно
звільненого працівника не впливає на
відновлення його трудових прав,
передбачених законом - ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 235
КЗпП України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП
України при задоволенні позову про
поновлення на роботі підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що наказом
директора КП «Роздільнянський міський
водоканал» від 01 грудня 2011 року ОСОБА_3
прийнята на роботу в КП на посаду
оператора комп»ютерного набору та
ознайомлена з посадовою інструкцією
оператора комп»ютерної верстки,
затвердженою директором КП 01.12.2011 року.

Згідно Посадової інструкції визначені
завдання та обов»язки оператора
комп»ютерної верстки: працює в
текстовому режимі з введенням тексту,
який містить спеціальну термінологію,
багаторядкові математичні, хімічні
формули; здійснює набрання таблиць по
оплаті водопостачання та
водовідведення з населення та
організацій; оперує з файлами; виконує
правку тексту; створює макет для
верстки; виконує верстку тексту,
підготовленого з використанням
текстового редактора та інших
прикладних програм верстки, графічний
дизайн; скасовує та опрацьовує
ілюстративний матеріал, виконує
художній дизайн; записує файли на
магнітний носій; роздруковує тексти
звітів до Пенсійного Фонду щомісячно;
працює в сучасних операційних
системах, а саме щоквартально набирає
звіт в Податкову інспекцію; виконує
завдання керівництва по
обслуговуванню інших відділів
підприємства по роздрукуванню текстів
та таблиць.

Оператор комп»ютерної верстки несе
відповідальність за якісне та
своєчасне виконання поставлених перед
нею завдань цією посадовою
інструкцією.

Наказом № 87-П від 15 липня 2013 року «Про
зобов»язання строків здачі звітів»
зобов»язано ОСОБА_3 щомісячно до
п»ятого числа здавати звіти за
водоспоживання та водовідведення, а
також звіт за водоспоживання та
водовідведення з пільгових категорій
громадян /субсидії/.

Однак, як вбачається з посадової
інструкції позивачки, обов»язку зі
складання звітів за водопостачання та
водовідведення, також і з пільгових
категорій споживачів, цей документ не
містить.

Жодних доплат за виконання такої
роботи наказ №87-П також не містить та
не передбачає внесення до посадової
інструкції оператора комп»ютерного
набору будь-яких змін чи доповнень.

Наказом № 90-П від 19 липня 2013 року ОСОБА_3
об»явлено догану за неодноразове
невиконання строків здачі звітів, та за
самовільне написання на своїй
пояснювальній записці № 91 вхідної
дати.

В даному наказі відсутні відомості про
те, які саме звіти повинна надавати
оператор комп»ютерного набору ОСОБА_3,
та які строки здачі цих звітів, що дає
підстави вважати такий наказ не
конкретним та незаконним.

Наказом № 98-п від 06 серпня 2013 року
ОСОБА_3 оголошено догану за
систематичне невиконання покладених
на неї функціональних обов»язків. Які
саме функціональні обов»язки не
виконувалися ОСОБА_3 та яке конкретне
порушення нею допущено в наказі
взагалі не вказано.

Наказом № 40-к від 23 серпня 2013 року
ОСОБА_3 звільнена з роботи на підставі
п. 3 ст. 40 КЗпП України в зв»язку з
систематичним невиконанням та
порушенням нею без поважних причин
посадових обов»язків.

Оскільки накази № 87-П від 15 липня 2013
року, № 90-П від 19 липня 2013 року, № 98-п від
06 серпня 2013 року постановлені з
порушенням норм трудового
законодавства, не встановлено
систематичне невиконання позивачкою
трудових обов»язків без поважних
причин та її вини, то її звільнення з
підстав, визначених п. 3 ст. 40 КЗпП
України, є незаконним.

При встановлених обставинах та на
підставі наданих доказів суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про задоволення позову про
визнання незаконними та скасування
наказів № 87-П від 15 липня 2013 року, № 90-П
від 19 липня 2013 року, № 98-п від 06 серпня
2013 року, № 40-к від 23 серпня 2013 року та
поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Посилання апеляційної скарги на
законність вказаних наказів є
безпідставними, оскільки достовірно
встановлено, що накази про
дисциплінарні стягнення та
дисциплінарне звільнення позивачки
винесені відповідачем з порушенням
трудового законодавства та
гарантованих конституційних прав на
працю.

Посилання апеляційної скарги на
відсутність законних підстав для
стягнення моральної шкоди на користь
позивачки, є помилковим. Судом
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що незаконними наказами
про дисциплінарні стягнення та
звільнення з роботи позивачка морально
та душевно страждала, були порушені її
законні права, вона втратила нормальні
життєві зв»язки, встановлені порушення
вимагали від неї додаткових зусиль для
організації свого життя. Відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди передбачено
законом, а саме ст. 237-1 КЗпП України.

Разом з тим суд першої інстанції,
правильно визначивши правові
взаємовідносини сторін, стягнув
зависокий розмір моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що, на підставі
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, враховуючи
наявність моральної шкоди, обставини
справи, враховуючи характер і
тривалість страждань, які підтверджені
доказами, істотність вимушених змін у
життєвих і виробничих стосунках
позивачки, розмір моральної шкоди на
користь ОСОБА_3 необхідно зменшити до 5
000 гривень.

В решті справа розглянута судом
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
які знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду та доводи апеляційної
скарги в решті рішення суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 309 ч. 1
п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства Роздільнянської міської
ради Одеської області
«Роздільнянський міський водоканал»
задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 27
січня 2014 року в частині розміру
стягнутої моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди
стягнутої з Комунального підприємства
Роздільнянської міської ради Одеської
області «Роздільнянський міський
водоканал» на користь ОСОБА_3 до 5000
/п»яти/ тисяч гривень.

В решті рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 27
січня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.Г.
Журавльов

О.В.
Оверіна