Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів на її утримання за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він познайомився з ОСОБА_5 восени
2009 року, згодом вони стали проживати
однією сім'єю як подружжя без
реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилась дитина - ОСОБА_6. У
вересні 2012 року вини припинили
стосунки. Відповідачка відлучалась за
кордон з незнайомими чоловіками,
залишала дитину без догляду, вживала
спиртні напої та наркотичні засоби,
приводила додому незнайомих людей. У
жовтні 2012 року відповідачка забрала
дитину та повернулася до своїх батьків
у м. Дніпродзержинськ
Дніпропетровської області. Зазначав,
що він має постійний дохід, місце
проживання для себе та дитини,
відсутність шкідливих звичок.
Ураховуючи наведене, просив визначити
місце проживання дитини разом з ним,
оскільки це забезпечить належний
розвиток та виховання дитини та
стягнути з відповідачки аліменти на
утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 1/3 частини від усіх доходів.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 серпня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено
місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком -
громадянином Італійської республіки
ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на
користь ОСОБА_4 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј
частини всіх доходів щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з дня набрання рішенням
законної сили і до повноліття дитини. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року рішення районного
суду скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно
виходив із того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
відповідачка належним чином не виконує
та не може виконувати свої обов'язки по
догляду за дитиною, малолітньою дочкою,
що є його процесуальним обов'язком (ст.
ст. 10, 60 ЦПК України). Також апеляційний
суд правильно врахував принцип 6
Декларації про права дитини,
відповідно до якого дитина не повинна
бути розлучена зі своєю матір'ю без
виняткових обставин і таких обставин
позивач не довів.

При цьому доводи касаційної скарги
фактично стосуються переоцінки
доказів, що знаходиться поза межами
повноваження суду касаційної
інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

В.А.
Черненко