Головуючий суду 1 інстанції - Ібадова
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 424/4949/13-ц
Провадження № 22ц/782/331/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря - Булгакової
М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області на рішення Ровеньківського
міського суду Луганської області від 19
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області про зобов'язання по повному
відшкодуванню шкоди, завданої трудовим
каліцтвом при виконанні договірних
трудових обов'язків, по забезпеченню
протезуванням, автомобілем, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив зобов'язати відповідача -
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві України
Луганської області у відповідності до
норм діючого законодавства
закріплених у ч. 2 ст. 12, ст.ст. 26, 510, 1195, ч.2
ст. 1202 ЦК України, п. 6 ст. 34 ЗУ «Про
загально обов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ...», на підставі
взятих на себе публічних зобов'язань по
своєчасному та повному відшкодуванню
шкоди завданої трудовим каліцтвом,
забезпечити його, як інваліда 1-ої групи
від трудового каліцтва згідно довідки
№ 73, Обласної МСЕК - 2 від 13.04.2004 р. про
необхідність у протезуванні
автотранспортом, автомобілем з ручним
керуванням на дві руки з ураженням обох
ніг.

Рішенням Ровеньківського міського
суду Луганської області від 19 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 було задоволено. Суд
зобов'язав Управління Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області забезпечити ОСОБА_2, інваліда
1-ої групи від трудового каліцтва
згідно довідки №73, Обласної МСЕК-2 від
13.04.2004 року, про необхідність у
протезуванні автотранспортом,
автомобілем з ручним керуванням на дві
руки з ураженням обох ніг.

Не погодившись з зазначеним
рішенням, відповідач звернувся до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
по справі нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. При цьому в скарзі посилається
на те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Позивач звернувся до суду з
запереченнями на апеляційну скаргу, в
яких просив її відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

У судовому засіданні
представники відповідача підтримали
доводи апеляційної скарги, просили її
задовольнити, надавши пояснення,
аналогічні змісту апеляційної скарги.

Позивач та його представник не
визнали доводи апеляційної скарги,
просили її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Як убачається з матеріалів
справи, судом під час розгляду цієї
справи були створені такі умови:
сторони були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи і мали реальну можливість як
дати свої пояснення по справі, так і
надати всі наявні у них докази. Судом
були досліджені і оцінені в їх
сукупності всі докази, надані
сторонами, відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України. Виходячи з наданих
сторонами доказів, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог ОСОБА_2.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до пп. д) ч. 5 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку забезпечити
потерпілому разом із відповідними
службами охорони здоров'я за
призначенням лікарів повний обсяг
постійно доступної, раціонально
організованої медичної допомоги, яка
повинна включати: забезпечення
необхідними лікарськими засобами,
протезами, ортопедичними, коригуючими
виробами, окулярами, слуховими
апаратами, спеціальними засобами
пересування, зубопротезування (за
винятком протезування з дорогоцінних
металів). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», застрахований має
право на послуги соціальної
реабілітації, включаючи придбання
автомобіля, протезів, допомогу у
веденні домашнього господарства, що
надаються відповідно до законодавства.
Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України №999 від 19
липня 2006 року, передбачено, що
забезпечення автомобілями інвалідів
за місцем реєстрації здійснюється
Міністерством соціальної політики
Автономної Республіки Крим,
відповідними структурними
підрозділами обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій (далі - головні
управління соціального захисту) або
управліннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм. Києві та Севастополі (далі -
управління виконавчої дирекції).
Згідно п. 2 Порядку автомобілі для
інвалідів унаслідок трудового
каліцтва придбаваються Фондом
соціального страхування та видаються
управліннями виконавчої дирекції.

Судом було встановлено, що позивач
ОСОБА_2 згідно довідки МСЕК № 103368 від
04.06.2002 року є інвалідом 1 групи від
трудового каліцтва за наслідками
виробничої травми, отриманої в 1995 року,
в результаті чого у нього є травма
хребта з ушкодженням спинного мозку
(Акт Н- і 1 від 18.03.1995року). Згідно довідки
МСЕК №73 від 13.04.2004року ОСОБА_2 визначено
потребу у забезпеченні транспортним
засобом з ручним керуванням. Згідно
довідки ВРЕР м. Ровеньки №50/2125 від
08.11.2011 року 20.01.2000 року на підставі акту
приймання-передачі виданого
Автозаз-Деу серії ДЮА № 040272 від 21.12.1999
року, автомобіль марки ЗАЗ 11028,
державний номерний знак НОМЕР_1, був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної
власності. 06.06.2007 року автомобіль був
знятий з обліку власником, для
реалізації в межах України.

Також, судом встановлено, що
адміністрація шахти ім. В.В. Вахрушева,
надала позивачу право на відчуження
автомобіля марки ЗАЗ 11028, державний
номерний знак НОМЕР_1, який був виданий
за рахунок коштів підприємства.
Претензій з приводу автомобіля шахта
не має.

Проаналізувавши встановлені
обставини по справі, суд дійшов
висновку про те, що зазначений
автомобіль був виданий ОСОБА_2
підприємством - ВП «Шахта імені В.В.
Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» і
переданий йому у власність, тобто
Управління Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області, керуючись нормами діючого
законодавства, в тому числі Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України №999 від 19 липня 2006
року, автомобіль позивачу не видавало,
а тому останній його і реалізував без
дозволу Управління.

Крім того, суд виходив з того, що
відповідно до п. 29 Порядку, інваліди
внаслідок трудового каліцтва
безоплатно забезпечуються
автомобілями з ручним керуванням за
наявності медичних показань для
забезпечення таким автомобілем і
відсутності протипоказань до
керування ним. При цьому суд не прийняв
до уваги посилання представника
відповідача на те, що ОСОБА_2 перебуває
у черзі на отримання автомобіля і є не
першим у цьому списку, оскільки
відповідачем не було надано суду
жодних доказів цього та не надано
доказів щодо виконання вимог діючого
законодавства із забезпечення
інвалідів І групи автомобілями з
ручним керуванням.

Проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
суд дійшов висновку про те, що у зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 потребує автомобіль з
ручним керуванням на дві руки з
ураженням обох ніг відповідно до
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України №999 від 19
липня 2006 року, то його позовні вимоги
підлягають задоволенню з наведених
вище підстав.

Обставини та висновки суду 1
інстанції підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував того, що зобов'язання
відповідача забезпечити позивача
автомобілем не передбачено цивільним
законодавством, як спосіб захисту
цивільного права та охоронюваних
законом інтересів, а також того, що суд
не може втручатись в дискреційні
повноваження управління, не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Захист цивільних
прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав. Порушення
права пов'язано з позбавленням його
володільця можливості здійснити
(реалізувати) своє право повністю або
частково. При оспоренні або невизнанні
права виникає невизначеність у праві,
викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2
посилався на невизнання відповідачем
його права на забезпечення
автомобілем через порушення ним
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями. Способи захисту
цивільних прав та інтересів визначені
ст. 16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2, ч. 3
цієї статті одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права, що в рівній мірі означає як
наявність права, так і його відсутність
або й відсутність обов'язків. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом. Суд може
відмовити у захисті цивільного права
та інтересу особи в разі порушення нею
положень ч. ч. 2- 5 ст. 13 цього Кодексу.
Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11,
15, 31 ЦПК України) можна дійти висновку
про те, що в разі невизнання
відповідачем права позивача на
отримання автомобіля, таке право
підлягає захисту судом за позовом
позивача шляхом зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, в тому
числі і шляхом зобов'язання
забезпечити позивача автомобілем з
ручним керуванням на дві руки з
ураженням обох ніг. Крім того, слід
враховувати, що законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), відповідно до яких
кожна особа має право на ефективний
засіб правового захисту, не
заборонений законом. Дана правова
позиція висловлена в постанові
Верховного Суду України від 21 травня 2012
року під час розгляду справи в порядку
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка згідно ч.2
ст. 214 ЦПК України повинна
враховуватися судом при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Не заслуговують на увагу як на
підставу для скасування рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
позов з такого ж предмету спору був
розглянутий Ровеньківським міським
судом та апеляційним судом
Луганської області, з приводу чого
були винесені рішення про відмову
у задоволенні заявлених позивачем
вимог 25.12.2012 року та 14.05.2013 року
відповідно, оскільки, як убачається з
рішення апеляційного суду Луганської
області від 14 травня 2013 року судом у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області про зобов'язання по повному
відшкодуванню шкоди, завданої трудовим
каліцтвом при виконанні договірних
трудових обов'язків по забезпеченню
протезуванням, автомобілем було
вирішено тільки питання щодо
зобов'язання відповідача взяти на
облік ОСОБА_2 для забезпечення
автомобілем. Що стосується вимог про
зобов'язання відповідача забезпечити
виконання рекомендацій МСЕК-2 від 13
квітня 2004 року щодо необхідності його
протезування автомобілем, то
апеляційний суд погодився з рішенням
суду першої інстанції про відмову у їх
задоволенні в цій частині, але не через
їх необґрунтованість, а через те, що
вони є передчасними і можуть бути
заявлені після вирішення питання щодо
взяття позивача на облік як такого, що
потребує протезування автомобілем у
встановленому порядку у разі, якщо
відповідачем не будуть враховуватися
рекомендації МСЕК при вирішенні цього
питання. Тобто остаточного рішення по
суті вимог в цій частині судами
прийнято не було.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд, приймаючи рішення по справі, не
врахував того, що позивач не надав
доказів того, що автомобіль ЗАЗ 11028
реєстраційний №? НОМЕР_1, йому було
подаровано підприємством - ВП «Шахта
ім. В.В. Вахрушева» ДП
«Ровенькиантрацит», що згідно даних
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, зазначений
автомобіль отримано по акту
прийняття - передачі від «Авто-ЗАЗ -
ДЕУ» із забороною відчуження, що
згідно п.4 Порядку від 08.09.1997 року №999,
безплатне забезпечення інвалідів
автомобілями або продаж їх на
пільгових умовах провадилось
Міністерством праці та соціального
захисту Автономної Республіки Крим,
управліннями соціального захисту
населення обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій на 10-річний термін
експлуатації без права продажу,
дарування і передачі іншій особі, що
після закінчення зазначеного терміну
інвалід міг користуватися цим
автомобілем до одержання нового, тобто
аналіз норм Порядку від 08.09.1997 року №999
дає всі і підстави вважати, що інвалід
не є власником автомобіля, що він
отримує автомобіль та користується
ним, але до нього не переходить право
власності на автомобіль, тобто він не
має права на власний розсуд
розпоряджатися автомобілем: продати,
подарувати, передати (в тому числі за
довіреністю) автомобіль іншій особі, що
згідно даних свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, довідки МРЕВ м.
Ровеньки УДАІ УМВС України в
Луганській області від 28.01.2010р. І №50/7,
довідки ВРЕР м Ровеньки при УДАІ УМВС
України у Луганській області від
08.11.2011р. №50/2125 позивачем 20.01.2000 року на
підставі акту прийняття-передачі сер.
ДЮА №040272 від 21.12.1999 року, виданого Авто
ЗАЗ-ДЕУ, було зареєстровано автомобіль
марки ЗАЗ 11028, держ. номер НОМЕР_1 із
забороною відчуження , проте позивачем
в порушення вимог Порядку від 08.09.1997
року № 999, 06.06. 2007 року автомобіль було
знято з обліку та продано, не
заслуговують на увагу як на підставу
для скасування рішення по даній справі,
так як аналіз даним обставинам уже
було надано судом під час розгляду
іншої справи, за результатами розгляду
якої було постановлено рішення
апеляційного суду Луганської області
від 14 травня 2013 року, яким суд визнав, що
ОСОБА_2 був забезпечений автомобілем за
рахунок коштів підприємства, а тому
вимагати повернення автомобіля мало це
підприємство, але підприємство не має
претензій до ОСОБА_2 з цього приводу.
Також судом було встановлено, що
позивач не має у користуванні
автомобіля, який надавався б йому
відповідачем згідно Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями
та який підлягає поверненню
відповідачу, тому у відповідача не має
права на застосування вимог п.23
постанови правління Фонду від 31.01.2002р.
№ 9 та п. 6 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою КМУ № 999 від 19.07.2006р., тобто
права вимагати від позивача повернення
автомобіля у разі необхідності
забезпечення його новим автомобілем.
Саме тому даним рішенням на підставі
зазначених вище доказів, суд
зобов'язав відповідача взяти позивача
на облік для забезпечення автомобілем
з ручним керуванням. Дане рішення
набрало законної сили. Згідно ж ч. 3 ст. 61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В зв'язку з викладеним не заслуговують
на увагу також доводи апеляційної
скарги про те, що, не зважаючи на те, що у
позивача виникло право на заміну
автомобіля після закінчення 10-річного
строку його експлуатації з 21.01.2010р. і що
позивач знаходиться на обліку у
відповідача як такий, що потребує
забезпечення автомобілем, але у зв'язку
з порушенням позивачем Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМУ №999 від 19
липня 2006р., а саме продажем автомобіля,
яким він був забезпечений як інвалід
від трудового каліцтва відповідачем, у
нього не має правових підстав для
забезпечення його автомобілем, так як
рішенням апеляційного суду Луганської
області від 14 травня 2013 року уже
встановлено наявність у нього такого
права. Зазначені вище доводи
апеляційної скарги фактично
направлені на переоцінку доказів, яким
суд під час розгляду справи, за
результатами якої було постановлено
рішення апеляційного суду Луганської
області від 14 травня 2013 року, уже дав
належну правову оцінку в межах наданої
йому законом компетенції.

Не заслуговують на увагу як на
підставу для скасування рішення суд,
також доводи апеляційної скарги про те,
що право на забезпечення автомобілем,
що виникло у позивача, не є
позачерговим, оскільки він не підпадає
під перелік осіб, перерахованих у п.25, 26
Порядку, а також про те, що згідно
списку черговості інвалідів від 20
травня 2013року позивач у черзі таких
інвалідів займає 10 місце, а тому
задоволення його позову потягне за
собою порушення прав усіх інших
інвалідів, які знаходяться у черзі
перед позивачем, так як ні в ході
розгляду справи судом першої
інстанції, ні під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції,
відповідачем не було надано суду
достатньої кількості безспірних та
належних доказів, які підтвердили б ці
посилання апелянта. Більш того, під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції, представник відповідача
пояснив, що за останній час управління
отримало 60 автомобілів, які були надані
іншим особам, що позивач не отримав
автомобіля із цього числа не тому, що не
надійшла його черга, а тому, що на думку
відповідача він не має права на його
отримання взагалі в зв'язку з
порушенням Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, так як продав
автомобіль без згоди відповідача. Крім
того, на запит апеляційного суду
представником відповідача не були
надані дані про те, коли у осіб, які
значаться в черзі перед позивачем
настало право на отримання автомобіля,
так як відповідач не вважав за
необхідне цього робити через те, що це
на його думку не має відношення до
розгляду даної справи. Тобто, фактично
апелянт заперечує саме право позивача
на отримання автомобілю без урахування
того, чи надійшла черга позивача на
його отримання.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично містять суб'єктивне
тлумачення апелянта норм
матеріального та процесуального права
і направлені на переоцінку доказів, які
судом першої інстанції були належним
чином досліджені та оцінені.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд вважає, що підстав для
скасування чи зміни рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги, не
має, так як доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду, та не є
підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Луганській
області відхилити.

Рішення Ровеньківського міського
суду Луганської області від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після її
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді