Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Мазур Л.М.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
про надання банківських послуг, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 25 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 29 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»

далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14
березня 2006 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було
укладено договір, відповідно до умов
якого позивач відкрив відповідачу
кредитну лінію з лімітом в розмірі

2 тис. грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Зазначав, що свої
зобов'язання перед позичальником
виконав повністю. Відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором. У порушення умов договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав.
ОСОБА_4 кредитні кошти використав в
повному об'ємі, але не здійснив
погашення кредиту, внаслідок чого
станом на 31 травня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі

573 грн 69 коп., яка складається з: 5 990 грн 93
коп. - заборгованість із кредиту; 15 984
грн 01 коп. - заборгованість із процентів
за користування кредитом; 500 грн -
штрафу (фіксована частина); 1 098 грн 75
коп. - штрафу (процентна складова).

У зв'язку з вищевикладеним, просив суд
стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» з заборгованість за
кредитним договором в 23 573 грн 69 коп. та
судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 25
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду

від 29 листопада 2013 року, позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
договором про надання банківських
послуг від 14 березня 2006 року в розмірі
231 573 грн 69 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення про відмову з задоволенні
позовних вимог, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку, а
також врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з того, що,
оскільки, відповідач у порушення

ст. ст. 526, 1054, 1055 ЦК України належним
чином не виконував взяті на себе
зобов'язання за кредитом, з нього
підлягає стягненню заборгованість у
повному розмірі.

Посилання відповідача в касаційній
скарзі на ту обставину, що судом
безпідставно не застосовано до спірних
правовідносин строк позовної давності,
оскільки строк дії платіжної картки
сплив у березні 2009 року, а позивач
звернувся до суду у липні 2013 року, тобто
зі спливом, передбаченого ч. 3 ст. 267 ЦК
України, трирічного строку позовної
давності, є необґрунтованими та таким,
що не відповідають закону. Відповідно
до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», банку
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту строк давності
якого минув в позасудовому порядку.
Разом з тим, під час розгляду справи суд
не може застосувати до спірних
правовідносин позовну давність без
заяви сторони у спорі, зробленої до
ухвалення ним рішення (правова позиція
Верховного Суду України у справі
6-126цс13) .

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області

від 25 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області

від 29 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська Л.М. Мазур М.А.
Макарчук