АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 197/650/13-ц 22-ц/774/732/К/14
Справа № 197/650/13-ц
Провадження 22ц/774/732/К/14
Головуючий в 1-й інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильська А.П.,
Ляховська І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

представника відповідача Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Едельвейс" - Солода Романа
Геннадійовича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Едельвейс" на рішення
Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Едельвейс" про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Едельвейс" (надалі- ПСП «Едельвейс»)
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, зобов'язання
вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначив, що
йому на праві приватної власності
належить земельна ділянка площею 6,945
гектарів, яка розташована на території
Розилюксембурзької сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області.

В 2007 році між ОСОБА_4 та ПСП «Едельвейс»
в особі директора Сурового Леоніда
Івановича було укладено Договір оренди
землі. 11.10.2010 року вказаний договір було
зареєстровано у Широківському відділі
Дніпропетровської філії Центр ДЗК під
№ 50.

Дослідивши всі умови укладеного
договору, позивач дійшов до висновку
про невідповідність умов договору
вимогам законодавства України,
оскільки в ньому відсутні істотні
умови договору, які є необхідними для
даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди .

Так в укладеному договорі оренди
земельної ділянки: не визначено місце
розташування об'єкту оренди; не
визначений спосіб внесення орендарем
орендної плати; сторонами не визначено
умови збереження стану об'єкта оренди;
відсутні умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

На підставі викладеного просив суд:
визнати укладений у 2007 році між ОСОБА_4
та ПСП «Едельвейс» в особі в особі
директора Сурового Л.І. в смт. Широке
Широківського району
Дніпропетровської області Договір
оренди землі площею 6,945 гектарів, яка
розташована на території
Розилюксембурзької сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області та передана
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
який 11 жовтня 2011 року був
зареєстрований у Широківському
відділі Дніпропетровської філії Центр
ДЗК 11.10.2010 року за № 50 недійсним;
зобов'язати відповідача повернути
ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку
та відшкодувати ОСОБА_4 понесені ним
судові витрати

Рішенням Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди
землі укладений між ОСОБА_4 та ПСП
«Едельвейс» зареєстрований у
Широківському відділі
Дніпропетровської філії Центр ДЗК
11.10.2010 року за № 50.

Стягнуто із ПСП «Едельвейс» на користь
позивача судовий збір у розмірі 229,40
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПСП «Еджельвейс»
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
внаслідок неправильного дослідження
та оцінки доказів.

Як було з'ясовано в суді першої
інстанції, відповідач звернувся до
ОСОБА_4 з пропозицією укласти договори
оренди вищевказаних ділянок. Позивача
ніхто не примушував укладати договори,
його влаштовували умови про що
свідчить відсутність розбіжностей в
договорах.

Крім того, всі істотні умови договорів
оренди земельних ділянок були
прописані, у відповідності до норм
діючого на той час законодавства та у
відповідності до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», що й дало
можливість зареєструвати договори в
установленому законом порядку.

Також, судом першої інстанції не було
взято до уваги, що умови укладених
договорів виконуються належним чином,
про що свідчить відсутність претензій
з боку сторін. Орендар є добросовісним
користувачем земельних ділянок який
своєчасно вносить оплату орендодавцю.
Більш того позивач не надав жодного
доказу про недотримання вимог які є
необхідними для чинності правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду № 9
від 06 листопада 2009року при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину. Згідно зі статтею
217 ЦК правочин не може бути визнаний
недійсним у цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини
й обставини справи свідчать про те, що
він був би вчинений і без включення
недійсної частини.

Крім того заявлений позов є
необґрунтованим, оскільки у судовому
засіданні, в суді першої інстанції,
позивачем не було викладено в чому саме
його права було порушено.

Позивач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_7, будучи завчасно належним чином
повідомленеми про час і місце розгляду
справи за апеляційною скаргою ПСП
«Едельвейс» , в судове засідання не
з'явився, надіславши 20 березня 2014 року
до апеляційного суду заяви про розгляд
справи у їх відсутності, в яких також
зазначили, що заперечують проти
доводів апеляційної скарги та просили
її відхилити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів, заявлених позовних вимог,
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 6,945 гектарів, яка
розташована на території
Розилюксембурзької сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується копією Державного
акта на прво приватної власності на
землю серія ЯД № 759144. (а.с.11, 14)

В 2007 році між ОСОБА_4 та ПСП «Едельвейс»
в особі директора Сурового Л.І. було
укладено Договір оренди земельна
ділянка площею 6,945 гектарів, яка
розташована на території
Розилюксембурзької сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області.(а.с. 12-13,15-17)

11.10.2010 року вказаний договір було
зареєстровано у Широківському відділі
Дніпропетровської філії Центр ДЗК під
№ 50.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про часткове задоволення позову,
взагалі не мотивував свого рішення.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду про часткове
задоволення заявленого позову з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак вказані вимоги судом першої
інстанції дотримано не було.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_4 оспорює дійсність договору
оренди земельної ділянки, укладеного
між ним та ПСП «Едельвейс», з підстав
відсутності в договорі всіх істотних
умов, визначених ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Недодержання в момент вчинення
правочину стороною цих вимог є
підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні.

Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» від 06.10.1998 року з
відповідними змінами та доповненнями в
редакції яка була чинною на час
підписання сторонами договору оренди,
тобто станом на 2007 рік, істотними
умовами договору оренди землі були:
об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін.

Відповідно до ст. 14 цього Закону
договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально. Типова форма договору
оренди землі затверджується Кабінетом
Міністрів України

Колегія суддів зважає, що постановою
Кабінету Міністрів України від 3
березня 2004 року № 220 затверджено
Типовий договір оренди землі.

Відповідно до загальних положень
теорії права типовий договір -
затверджена компетентним органом
письмова форма договору із заздалегідь
визначеними умовами. Норма про
використання типового договору є
диспозитивною, а отже, його
використання проводиться за волею
сторін, вираженою у цивільному
договорі. Відповідно до ст. 630 ЦК
договором може бути передбачено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку. Таким чином,
положення типових договорів можуть
застосовуватись незалежно від умов
цивільно-правового договору, на що суди
не звернули уваги.

Суд першої інстанції не врахував
зазначені вимоги ЦК України та Закону
України «Про оренду землі», не дослідив
договір оренди земельної ділянки
укладений у 2007 році, у п. 17 якого
передбачено умови збереження
земельної ділянки, що є об'єктом оренди,
у п. п. 19, 20 - умови і строки передачі
земельної ділянки.

Слід зазначити, що данні умови
сторонами погоджено відповідно до
вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо
свободи договору.

Суд не звернув уваги, і на те, що на час
укладання договору оренди ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» не
передбачала таких істотних умов як
зазначення кадастрового номера
земельної ділянки, оскільки такий
номер мав присвоюватися при видачі
державного акта на право власності на
земельну ділянку та умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду, а вказані зміни внесені до ст. 15
Законами України від 16 вересня 2008 року
№ 509-17 та від 7 липня 2011 року № 3613-17.

У зв'язку із цим на дату укладення
договору оренди земельної ділянки
таких умов в договорі й не могло бути
зазначено як істотних умови договору,
оскільки їх не існувало в законі.

Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 215 ЦК
України та виходячи зі змісту ст. 640 ЦК
України та ст. ст. 18, 20 Закону України
«Про оренду землі», висновок суду про
те, що оспорюваний договір оренди землі
є недійсними, помилковий, так як
договір був укладений до законодавчих
змін, а його державна реєстрація вказує
на його чинність і не може змінювати
день укладання договору.

Крім того, визнаючи договір оренди
земельної ділянки недійсним, суд не
звернув увагу, що протягом його дії
позивачем отримувалася орендна плата,
зазначеній обставині судом взагалі не
було надано оцінки.

Більше того, умовами оспорюваного
договору, який підписаний обома
сторонами передбачено, що в оренду
передається земельна ділянка, яка
знаходиться на території
Розилюксембурзької сільської ради
Широківського району
Дніпропетровської області, загальною
площею 6,945 га, на 5 років із загальною
сумою орендної плати в розмірі 2 349,22
грн., яка вноситься до 31 грудня
поточного року, розмір якої
переглядається згідно чинного
законодавства з підстав передбачених в
п.13 даного договору,

Договор виконуються належним чином,
про що свідчить відсутність претензій
з боку сторін. Орендар є добросовісним
користувачем земельних ділянок який
своєчасно вносить оплату орендодавцю,
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині є обґрунтованими.

Отже при вирішенні спору судом першої
інстанції не враховані вищенаведені
обставини та норми діючого
законодавства, у зв'язку з чим висновок
суду першої інстанції про те, що
оспорюваний договір не містить усі
істотні умови, передбачені ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», й наявні
підстави для визнання його недійсним,
колегія суддів вважає не правильним.

Крім вищевказаного треба зазначити, що
оскаржуване рішення суду, в порушення
вимог ст.. 215 ЦПК України, взагалі не
містить мотивувальної частини, а саме
відсутні мотиви з яких суд вважав
встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення на них, не було зазначено,
які докази беруться судом до уваги або
відхиляються, не зазначено
нормативно-правові акти, які
застосовує суд при вирішенні спору та
якими нормами процесуального закону,
він керується.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу п.п.3,4 ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України
суд при ухвалені рішення зазначає про
розподіл судових витрат.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Отже з ОСОБА_4 на користь ПСП
«Едельвейс» слід стягнути судові
витрати у сумі 57,36 грн. за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Едельвейс" задовольнити.

Рішення Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Едельвейс" про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Едельвейс" судовий збір
у сумі 57,36 грн.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: