Справа № 904/212/12
Провадження № 22-ц/779/858/2014
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів:
Горблянського Я.Д., Соколовського В.М.,

секретаря: Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - відділ опіки та
піклування Галицької районної
державної адміністрації, про визнання
недійсним договору дарування, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Галицького
районного суду від 06 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_2 в інтересах
підопічної ОСОБА_5 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3, третя особа - відділ
опіки та піклування Галицької районної
державної адміністрації про визнання
недійсним договору дарування
будинковолодіння.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06
вересня 2005 року ОСОБА_5 - її та
ОСОБА_3 мати подарувала відповідачці
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 02.11.2007 року матір
визнано недієздатною і вона
призначена її опікуном.

Посилаючись на те, що з 1995 року у ОСОБА_5
спостерігались психічні розлади, на
час укладення договору дарування
ОСОБА_5 виповнилось 82 роки, за станом
здоров'я вона не усвідомлювала
значення своїх дій, просила в інтересах
ОСОБА_5 визнати недійсним договір
дарування вказаного будинковолодіння.

Рішенням Галицького районного суду від
06.03.2014 року позов ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір дарування
будинковолодіння АДРЕСА_1 від 06 вересня
2005 року, який був укладений ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Галицького районного
нотаріального округу за реєстром №2187
недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 276
грн. державного мита, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді, 6 300 грн. витрат
на правову допомогу та 3 180,74 грн. за
проведення судової експертизи.

В апеляційній скарзі на дане рішення
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають істотне
значення для справи і на порушення норм
процесуального права.

Зазначає, що висновок повторної
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №836
від 11.10.2013 року, який покладено в основу
рішення, не можна вважати належним і
допустимим доказом, оскільки він
ґрунтується на сфальсифікованих
медичних документах.

Стверджує, що в наявних у матеріалах
справи ксерокопіях медичних
документів, представлених суду ОСОБА_2
та ОСОБА_3 існують відмінності. Зокрема,
в епікризі з медичної карти
стаціонарного хворого ОСОБА_5 №2270006,
наданому позивачем, зазначений
обширний психіатричний діагноз
«емоційні депресивні розлади
органічного ґенезу на грунті
церебрального атеросклерозу з
маячними включеннями», якого немає в
тому ж епікризі, отриманому ОСОБА_3 в
установленому порядку з архіву
Івано-Франківської ОКЛ 03.10.2007 року.
Тобто, зазначений діагноз з'явився в
медичному документі після 03.10.2007
року.

Також, при візуальному огляді витягу з
історії хвороби №2270006 видно, що в графі
«клінічний діагноз» дописано іншою
ручкою «емоційно-депресивні розлади
органічного ґенезу (на грунті
церебрального атеросклерозу) з
маячними включеннями» (а.с. - 33, т. 1).

Крім того, суд не розглянув клопотання
ОСОБА_3 про винесення окремої ухвали і
перевірки фактів фальсифікації
медичних документів позивачем, а також
не взяв до уваги пояснення нотаріуса
ОСОБА_6, яка посвідчувала оскаржений
договір дарування, про те, що на час
укладення даного договору ОСОБА_5 була
адекватною та усвідомлювала значення
своїх дій. Не врахував суд і пояснення
свідків щодо стану здоров'я ОСОБА_5 на
час укладення договору.

Враховуючи вищенаведене, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримала з вищенаведених
мотивів.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7
апеляційну скаргу заперечили,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрами.

Встановлено, що 06 вересня 2005 року їхня
мати ОСОБА_5 подарувала, а відповідачка
ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок
АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 02 листопада 2007 року ОСОБА_5
визнана недієздатною, її опікуном
призначено ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_5, позивачка просила
визнати недійсним договір дарування
будинковолодіння посилаючись на те, що
в момент укладення договору мати не
усвідомлювала значення своїх дій
унаслідок важкої хвороби та похилого
віку.

Пленум Верховного Суду України в п. 16
Постанови від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Згідно висновку повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №836 від 11 жовтня 2013 року
вбачається, що під час укладення
договору дарування домоволодіння 06
вересня 2005 року ОСОБА_5 страждала на
хронічний стійкий психічний розлад у
вигляді судинної деменції (F 01 згідно з
МКХ-10) і за своїм психічним станом у
зазначений період часу не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

За наведених підстав суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що на момент укладення
договору дарування ОСОБА_5 за своїм
психічним станом не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, що є підставою для визнання
договору дарування недійсним.

Відповідно до положень ст. 37 ЦПК
України, у разі смерті фізичної особи,
припинення юридичної особи, заміни
кредитора чи боржника у зобов'язанні, а
також в інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
або третьої особи на будь-якій стадії
цивільного процесу. Усі дії, вчинені в
цивільному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
так само, як вони були обов'язкові для
особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це
заміна сторони або третьої особи
(правопопередника) іншою особою
(правонаступником) у зв'язку з вибуттям
із процесу суб'єкта спірного або
встановленого рішенням суду
правовідношення, за якої до
правонаступника переходять усі
процесуальні права та обов'язки
правопопередника і правонаступник
продовжує в цивільному судочинстві
участь особи.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

20 лютого 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з заявою і в порядку ст. 37 ЦПК
України просила залучити її до участі в
розгляді справи в порядку
процесуального правонаступництва в
якості позивача, посилаючись на те, що
вона після смерті матері прийняла
спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що 8
червня 1999 року ОСОБА_5 було складено
заповіт, згідно з яким усе своє майно,
де б воно не було і з чого б воно не
складалось і все те, що буде належить їй
по закону, вона заповіла в рівних долях
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В засіданні апеляційного суду
встановлено, що в нотаріальну контору з
заявами про прийняття спадщини
звернулися як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3

Згідно представлених свідоцтв про
право на спадщину за заповітом від 10
грудня 2010 року вбачається, що
спадкоємцями зазначеного в заповіті
майна є її дочки по 1/2 частці і ОСОБА_2
видано свідоцтво про право на спадщину
на 1/2 частку спадкового майна, яке
складається з грошових вкладів в банку,
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
та земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

На решту 1/2 частку спадкового майна
свідоцтво не видано.

Враховуючи що дані правовідносини
допускають правонаступництво, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 є спадкоємцями померлої
ОСОБА_5, тому є правонаступниками.

Оскільки ОСОБА_2, як правонаступник
подала заяву про залучення її в якості
позивача, то у суду не було підстав для
задоволення позову ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що хоча судом в
порядку ст. 37 ЦПК України не було
винесено ухвалу про залучення
правонаступника, ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_5 фактично була залучена до
участі в справі з усіма процесуальними
правами та обов'язками позивача.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 є
правонаступником ОСОБА_5 в 1/2 частині
спадкового майна і в зазначеній
частині оспорюваного договору
дарування її права порушено, колегія
суддів вважає, що договір дарування
будинковолодіння слід визнати
недійсним в цілому, оскільки зазначене
будинковолодіння стане предметом
спадкування за заповітом як для ОСОБА_2,
так і ОСОБА_3 по 1/2 частині.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_2

Посилання апелянта на фальсифікацію
медичних документів не заслуговують на
увагу, оскільки такий факт у
встановленому законом порядку не
підтверджено.

Суд першої інстанції дав належну
правову оцінку зібраним доказам по
справі щодо психічного стану здоров'я
ОСОБА_5 в їх сукупності, а тому не
заслуговують на увагу доводи апелянта
про неврахування судом показів
нотаріуса та свідків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь слід стягнути
276 грн. державного мита, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 3 180, 74 грн. за
проведення судової експертизи та 3 000
грн. витрат на правову допомогу з
врахуванням обсягу такої допомоги.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від
06 березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
будинковолодіння АДРЕСА_1, який був
укладений 06 вересня 2005 року ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 та посвідчений
приватним нотаріусом Галицького
районного нотаріального округу за
реєстром №2187.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 276
грн. державного мита, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді, 3 000 грн. витрат
на правову допомогу, 3 180,74 грн. за
проведення судової експертизи.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський