Провадження № 2/638/1521/14
27.03.2014 Дзержинський районний суд м.
у складі головуючого судді Хайкіна В.М.
при секретарі Шептуха В.М.
за участю судового розпорядника
з участю представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Харківської міської ради, про
визнання права власності на нерухоме
В грудні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до Харківської міської
ради, про визнання права власності на
Зазначені позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 31 березня 2000
Заповітом, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, від 4
травня 1999 року, ОСОБА_4, відповідно до
свідоцтва про одруження від 19 березня
1999 року серія НОМЕР_3) заповіла усе
належне їй майно ОСОБА_3 Даний заповіт
не був скасований чи визнаний
недійсним в судовому порядку. ОСОБА_3
прийняла спадщину фактично, оскільки
мала на руках ощадні книжки на грошові
вклади, що належали спадкодавцю ОСОБА_4,
так як відповідно до статті 549
Цивільного кодексу Української РСР від
18 липня 1963 року № 1540-VI, чинного на
момент смерті спадкодавця,
визначалось, що спадкоємець вважається
таким, що прийняв спадщину, у випадку
фактичного вступу в управління або
володіння спадковим майном. Абз. 2 п. 113
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5 (чинної на момент смерті
спадкодавця), визнавав доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном наявність у спадкоємців ощадної
книжки. Вказані факти підтверджуються
відповіддю на заяву від 27 вересня 2013
року № 5434/01-16, наданою Державним
нотаріусом Восьмої Харківської
державної нотаріальної контори
Сібільовою С.М., відповідно до
матеріалів спадкової справи № 54613169,
відкритої після смерті ОСОБА_4 Восьмою
Харківською державною нотаріальною
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити, зазначивши, що не
заперечує проти ухвалення заочного
рішення.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, причину неявки
суду не повідомив, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням
статті 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши доводи представника
позивача та оцінивши докази,
представлені в матеріалах справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 31 березня 2000 року серія НОМЕР_2.

Заповітом, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, від 4
травня 1999 року, ОСОБА_4, відповідно до
свідоцтва про одруження від 19 березня
1999 року серія НОМЕР_3) заповіла усе
належне їй майно ОСОБА_3 Даний заповіт
не був скасований чи визнаний
недійсним в судовому порядку. ОСОБА_3
прийняла спадщину фактично, оскільки
мала на руках ощадні книжки на грошові
вклади, що належали спадкодавцю ОСОБА_4,
так як відповідно до статті 549
Цивільного кодексу Української РСР від
18 липня 1963 року № 1540-VI, чинного на
момент смерті спадкодавця,
визначалось, що спадкоємець вважається
таким, що прийняв спадщину, у випадку
фактичного вступу в управління або
володіння спадковим майном. Абз. 2 п. 113
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5 (чинної на момент смерті
спадкодавця), визнавав доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном наявність у спадкоємців ощадної
книжки. Вказані факти підтверджуються
відповіддю на заяву від 27 вересня 2013
року № 5434/01-16, наданою Державним
нотаріусом Восьмої Харківської
державної нотаріальної контори
Сібільовою С.М., відповідно до
матеріалів спадкової справи № 54613169,
відкритої після смерті ОСОБА_4 Восьмою
Харківською державною нотаріальною
конторою.

Таким чином, ОСОБА_3 прийняла спадщину в
порядку, передбаченому положеннями
законодавчих актів, чинних на момент
смерті її матері - ОСОБА_4.

Чоловік спадкодавця, ОСОБА_8, та друга
дочка спадкодавця, ОСОБА_9, права на
обов'язкову частку на день смерті
спадкодавця не мали, зі змістом
заповіту ознайомлені, оскаржувати його
в судовому порядку наміру не мають, про
що ними подані відповідні заяви до
Восьмої Харківської державної
нотаріальної контори (відповідь на
заяву від 27 вересня 2013 року № 5434/01-16,
надана Державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори Сібільовою С.М.).

За життя спадкодавцю належала квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло № 1-95-67891
від 27 листопад 1995 року. Проте, 26 липня 1999
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу № 1306,
відповідно до якого право власності на
вказану квартиру переходило до ОСОБА_3
Проте, заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 28 липня 2010
року було визнано право власності на ?
частину спірної квартири за ОСОБА_10, що
було зареєстровано у КП «Харківське
міське БТІ» 15 жовтня 2010 року.

Пізніше, рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 21 грудня
2010 року визнано недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири, що
був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Ухвалою ж Дзержинського районного суду
м. Харкова від 29 червня 2011 року заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 липня 2010 року було
скасовано за нововиявленими
обставинами. Крім того, ухвалою
Дзержинського районного суду м.
Харкова залишено без розгляду позовну
заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про розподіл
майна подружжя, встановлення
порушеного права та вселення.

У зв'язку із усіма вищевикладеними
обставинами, спірна квартира АДРЕСА_1
вважається такою, що належить ОСОБА_4,
оскільки сторони договору
купівлі-продажу від 26 року 1999 року № 1306
повернулися в стан, що існував до
укладання договору, відповідно до ч. 1
ст. 216 Цивільного кодексу України від 16
січня 2003 року № 435-IV.

Проте в отриманні свідоцтва про право
на спадщину щодо квартири АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_3 нотаріусом Восьмої Харківської
державної нотаріальної контори
Сібільовою С.М. було відмовлено, про що
була винесена постанова про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 4 жовтня
2013 року № 5508/02-14. Причиною відмови стала
та обставина, що відповідно до пп. 4.15 п. 4
глави 10 розділу 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012
року, видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна. Відповідно до ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV,
право власності на нерухоме майно
підлягає обов'язковій державній
реєстрації. Згідно ж листа
Комунального підприємства «Харківське
міське БТІ» від 13 березня 2013 року № 146,
повідомляється, що за архівними
матеріалами приватизаційної справи на
АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року
реєстрація права на ? ч. на ім'я ОСОБА_10
на підставі рішення Дзержинського
райсуду м. Харкова від 28 липня 2010 року
не анульована. Отже, Восьма Харківська
нотаріальна контора позбавлена
можливості видати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на квартиру
АДРЕСА_1 після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку із тим, що право
власності на вищевказану квартиру не
зареєстровано за померлою.

Оскільки відповідно до частини 4 статті
25 Цивільного кодексу України від 16
січня 2003 року № 435-IV, цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті, на
сьогодні відсутня можливість
зареєструвати право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4

Відповідно до статті 1218 Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року №
435-IV, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцю на момент відкриття
спадщини і не припилися внаслідок його
смерті. Як зазначається в листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року № 24-753/0/4-13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», до
набуття чинності Цивільного кодексу
України від 16 січня 2003 року № 435-IV та
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004
року № 1952-IV виникнення права власності
на нерухоме майно не було пов'язано із
його реєстрацією, оскільки протилежне
не було передбачене чинним на той час
законодавством. Отже, квартира АДРЕСА_1
входить до складу спадщини, що
відкрилася після смерті гр. ОСОБА_4

У зв'язку із цим, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_3 може
бути визнано в судовому порядку,
відповідно до положень статті 392
Цивільного кодексу України від 16 січня
2003 року № 435-IV, як за спадкоємцем за
заповітом.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 328, 392 Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року №
435-IV, ст. 549 Цивільного кодексу
Української РСР від 18 липня 1963 року №
1540-VI, абз. 2 п. 113 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року № 18/5, керуючись ст.ст.
118-120, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України від 18 березня 2004 року №
1618-IV, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Харківської міської
ради, про визнання права власності на
нерухоме майно - задовольнити.

Визнати право власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66,00
кв.м. за гр-кою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення. У разі, якщо рішення
ухвалено без участі особи, яка його
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 10-ти днів з дня отримання його
копії.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: