Справа № 596/342/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. Гусятинський районний
суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду
Митражик Е.М.

при секретарі Стасюк
О.Д.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Гусятин цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
захист гідності та честі і
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що відповідач доводиться їй колишній
чоловіком, від шлюбу з яким в них є
спільна дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 04
жовтня 2013 року шлюб розірвано
Гусятинським районним судом. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_4 ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо дочки ОСОБА_6 та
розповсюджував завідомо неправдиву
інформацію щодо батьківства стосовно
ОСОБА_6, а саме те, що батьком дитини
являється не він, а її знайомий ОСОБА_8
Знаючи, що ОСОБА_6 є їх спільною дитиною,
розповсюдив неправдиву інформацію
щодо батьківства над дитиною усім
рідним, друзям, знайомим та жителям сіл
Тудорів Гусятинського району та Косів
Чортківського району.

Крім цього, ОСОБА_4 звертався в
Чортківський районний суд із позовом
про оспорювання батьківства, внаслідок
чого вона була вимушена з дочкою їхати
13.12.2013 року в Київське міське клінічне
бюро судово-медичної експертизи для
проведення аналізу ДНК. Такі дії
відповідача принизили її честь та
гідність, коли вона гуляє з дитиною на
вулиці, односельчани посміховуються,
говорять про те що дитина «нагуляна»,
запитують чи знає дитина свого батька.
Поширені ОСОБА_4 відомості не
відповідають дійсності і ганьблять
гідність та честь позивача в очах її
батьків, родичів, друзів та
односельчанин. Згідно висновку судової
медичної експертизи, відповідач
являється батьком дитини. Просить
зобов»язати відповідача спростувати
поширене шляхом вибачення в неї при
свідках ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за
приниження честі та гідності та
розповсюдження відомостей, які не
відповідають дійсності. Внаслідок
порушення особистого немайнового
права позивач посилається на те, що
зазнана нею моральна шкода, що полягає
в душевних стражданнях у зв'язку з
приниженням гідності та честі,
оцінюється в 10 000,00 грн. та просить
стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач позов
уточнила та просить зобов»язати
відповідача спростувати неправдиву
інформацію про те, що ОСОБА_6 не його
дитина, шляхом попросити вибачення в
неї перед жителями села Косів
Чортківського району. Доповнила, що в
листопаді 2011 року коли вона повідомила
відповідача про свою вагітність, то він
не хотів з нею одружуватись та казав, що
дитина не його. Двічі подавав позов до
суду про оспорювання батьківства.
Моральну шкоду їй завдано також тим, що
погіршилось самопочуття, мала нервові
розлади та зверталась до лікаря з цього
приводу.

Представник позивача ОСОБА_3 просить
задоволити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не
визнає повністю та пояснив, що нікому
не розповсюджував інформації про те, що
дитина не його. В січні 2012 року вони з
позивачем одружилися та після того, як
позивач пред»явила позов до суду про
стягнення з нього аліментів на
утримання дочки, то він подав
зустрічний позов про оспорювання
батьківства для того, щоб вони
помирились. Проте через деякий час
стосунки знову погіршились, і він подав
позов про оспорювання батьківства,
який за його ж заявою залишено без
розгляду, так як висновок експерта
підтвердив його біологічне
батьківство відносно ОСОБА_6. Заперечує
розповсюдження інформації про те, що
дитина не його та просить відмовити в
позові.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_5 вважає вимоги безпідставними та
просить відмовити в задоволенні
позову.

Дослідивши та оцінивши здобуті в
судовому засіданні докази, суд
встановив обставини та визначив
відповідно до них наступні
правовідносини.

З 20 січня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі,
рішенням Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 04 жовтня 2013
року в справі №596/2189/13-ц шлюб
розірвано(а.с.9)

Як видно із копії свідоцтва про
народження, сторони являються батьками
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8).

Згідно рішення Чортківського
районного суду Тернопільської області
від 10 жовтня 2013 року в справі №608/2578/13-ц,
з ОСОБА_4 присуджено стягувати в
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дочки ОСОБА_6, 2012 р.н.(а.с.35)

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що відповідач сплачує
аліменти на утримання дочки ОСОБА_6.

Із матеріалів справи видно, що в
провадженні Чортківського районного
суду Тернопільської області
перебувала цивільна справа №608/2747/13-ц
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
оспорювання батьківства, за
результатами розгляду якої позов було
залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1
ст.207 ЦПК України. В межах розгляду
даної справи було проведено
судово-генетичну експертизу, за
результатами якої вірогідність
підтвердження біологічного
батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6
складає величину не менш ніж 99,99%, тобто
практично доведено.(а.с.10-14, 36-39)

Згідно статті 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту статті 297 ЦК
України, кожен має право на повагу до
його гідності та честі, що є
недоторканими. З позовом про захист її
гідності та честі має право звернутися
до суду фізична особа.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка її поширила,
що випливає із статті 277 ЦК України

Вислухавши матеріали справи,
вислухавши сторони, свідків, суд
вважає, що позовні вимоги до
задоволення не підлягають повністю.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Пункт 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р.
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
(далі-Постанова Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27.02.2009 р.) роз»яснює,
що при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, яка
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням відомостей слід
розуміти опублікування їх у пресі,
передачу по радіо, телебаченню, з
використанням інших засобів масової
інформації, викладення в
характеристиках, заявах, листах,
адресованих іншим особам, повідомлення
в публічних виступах, а також в іншій
формі невизначеному числу осіб або
хоча б одній людині.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
показала, що позивач в грудні 2011 року
проживала в неї на квартирі в
м.Чорткові та їй відомо, що коли ОСОБА_2
повідомила ОСОБА_4, з яким вони в той час
зустрічались, про те що вагітна, то він
хотів втекти і казав що то не його
дитина і тому одружуватись він не буде.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показав, що доводиться рідним братом
позивачки та з її слів йому відомо, що
ще до одруження відповідач казав, що
дитина не його. Особисто від ОСОБА_4 він
таке чув в залі судового засідання в
Чортківському районному суді під час
розгляду справи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
показала, що доводиться сусідкою
позивачки та в серпні 2013 року, коли
брала з криниці воду, випадково чула
сварку між сторонами, яка мала місце на
подвір»ї ОСОБА_2 Під час сварки
відповідач казав їй, що вона йому не
жінка і дитина не його.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
показав, що в серпні 2013 року проходив
повз подвір»я позивачки та випадково
почув сварку між сторонами, під час
якої відповідач казав що ОСОБА_2 йому не
жінка і дитина не його.

Свідок ОСОБА_16 показав, що відповідач
ніколи йому не говорив про те, що ОСОБА_6
не його дитина. З позивачем спілкувався
тоді, коли вона просила сказати де
проживає ОСОБА_4 в с.Тудорові ще до їх
одруження кілька років тому.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК та
статті 10 ЦПК України обов'язок довести,
що поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права, що слідує із
роз»яснень пункту 18 вищезазначеної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27.02.2009 р.

Отже, ОСОБА_2 не доведено, а судом
не здобуто в судовому засіданні
доказів того, що мав місце факт
поширення відповідачем недостовірної
інформації серед жителів сіл Тудорів
Гусятинського району та Косів
Чортківського району про те, що ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, являється не його дитиною.

Показання свідка ОСОБА_12 про те, що коли
він був присутній в залі судового
засідання Чортківського районного
суду під час розгляду справи та
особисто чув від ОСОБА_4, що ОСОБА_6 не
його дитина, суд оцінює критично. Така
інформація була предметом судового
розгляду Чортківським районним судом
Тернопільської області справи
№608/2747/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про оспорювання батьківства.(п.17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27.02.2009 р.)

Із показів свідків ОСОБА_14 та
ОСОБА_15 вбачається, що вони були
випадковими слухачами сварки, що мала
місце між сторонами в серпні 2013 року.

Крім того, спосіб судового
захисту гідності, честі за поширення
недостовірної інформації, який обрала
позивач-примусово зобов»язати
відповідача вибачитись в неї перед
жителями села Косів Чортківського
району, не передбачений у статтях 16, 277
ЦК України та суперечить статтям 19, 34
Конституції України.

Суд не вправі зобов»язувати
відповідача вибачатись перед
позивачем у тій чи іншій формі, що
роз»яснено в пункті 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 р.

Стосовно позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди, то у
відповідності до положень статті 16 ЦК
України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав;
моральна шкода полягає, зокрема, у
приниженні честі, гідності, фізичної
особа.

Пунктами 3, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з подальшими змінами та
доповненнями роз»яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.
Моральна шкода може полягати зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у звязку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності,
праві наданих споживачам, інших
цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено у
відповідності до статті 60 ЦПК України
факту завдання їй моральної шкоди
відповідачем, представлена довідка б/н
від 10.09.2013 року, видана Амбулаторією
лікаря загальної практики сімейної
медицини с.Косів Чортківського району,
не підтверджує наявності обставин,
якими ОСОБА_2 обгрунтовує вимоги в цій
частині, тому в задоволенні позовних
вимог слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст.10,57,60,209,218 ЦПК України,
ст.ст.16, 23, 277, 280 Цивільного кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів до
апеляційного суду Тернопільської
області через Гусятинський районний
суд з дня його проголошення.

Суддя- підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду
Е.М.Митражик