Справа № 456/3135/13
Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/2153/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивачки
ОСОБА_2, її адвоката - ОСОБА_3,
відповідачки ОСОБА_4 та її адвоката
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 18 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 18 грудня 2013 року задоволено
позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_9, орган опіки і піклування
Стрийської міської ради Львівської
області, про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та
вселення.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 та
її неповнолітнім дітям ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_2 разом з неповнолітніми
дітьми у вищевказане житлове
приміщення.

Рішення суду оскаржила відповідачка
ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
районним судом не взято до уваги того,
що апелянт поселилась у спірну
квартиру у 2002 році, доглядала за
ОСОБА_10, який був інвалідом 1-ої групи, і
ніхто крім них не проживав у вказаній
квартирі. Вказує, що суд першої
інстанції, вселяючи 4-ох осіб у житлове
приміщення площею 22,3 кв.м., не врахував
того, що згідно довідки Стрийської
міської ради норма житлової площі на
одну людину у м. Стрию та Львівській
області становить 8 кв.м. Вважає, що
жодними доказами не підтверджено заяву
ОСОБА_9 про те, що вона володіє 1/6
частиною спірної квартири. Також
зазначає, що оскаржуваним рішенням
грубо порушені її процесуальні права,
оскільки таке ухвалене без її
присутності, про час та дату судового
засідання належним чином її не було
повідомлено.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Районним судом встановлено, що
відповідно до договору дарування від
05.06.2002 року, укладеного між ОСОБА_9 та
ОСОБА_2, позивачу ОСОБА_2 належить на
праві власності 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

Згідно копії свідоцтва про зміну імені
серії НОМЕР_1 від 02.02.2012 р. позивач
змінила прізвище з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2».

Відповідно до договору дарування
частини квартири від 22.12.2009 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4,
відповідачу ОСОБА_4 належить ? частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої КП «Світанок»
від 21.03.2013 р. № 754 у квартирі АДРЕСА_1
прописані ОСОБА_4 (власник 1/2), ОСОБА_2
(власник 1/3), ОСОБА_8 (син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_7 (донька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (донька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1).

Районним судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми
не проживають за адресою їх реєстрації,
оскільки відповідач ОСОБА_4 чинить
перешкоди у користуванні квартирою, що
не заперечувала та не спростовувала
сама відповідачка, а також
підтверджується листами КП «Світанок»
від 22.02.2013 року по питанню вселення та
Стрийського МВ ГУМВС України у
Львівській області від 24.05.2013 року.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідачка, не
допускаючи позивачку разом з її
неповнолітніми дітьми у квартиру
АДРЕСА_1, порушує житлові та майнові
права ОСОБА_2, яка є власником 1/3
частини спірної квартири, іншим житлом
разом з неповнолітніми дітьми не
забезпечена та вимушена винаймати
житло.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до закону
№475/97-ВР від 17.07.97 року « Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь - яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК з врахуванням
положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку(квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає правильним висновок районного
суду про підставність позовних вимог
ОСОБА_2, а оскаржуване рішення -
законним та обґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що жодними
доказами не підтверджено заяву ОСОБА_9
про те, що вона володіє 1/6 частиною
спірної квартири, колегія суддів
вважає безпідставними, так як згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10.10.2013 року ОСОБА_9 після
смерті ОСОБА_10 успадкувала 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1(а.с.63).

Не може бути підставою для скасування
рішення і те, що суд розглянув справу у
відсутності відповідачки ОСОБА_4, так
як це не вплинуло на його законність та
обґрунтованість.

Колегія суддів вважає неспроможними
твердження апелянта про те, що районний
суд, вселяючи 4-ох осіб у житлове
приміщення площею 22,3 кв. м., не врахував
того, що згідно довідки Стрийської
міської ради норма житлової площі на
одну людину у м. Стрию та Львівській
області становить 8 кв.м.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: