АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/ 2618 / 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Головуючий 1 інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Чемеріс Л.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи : Комунальне підприємство
«Пісочинське виробниче управління
житлово-комунального господарства» ,
Відділ по справам громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України Харківського району в
Харківській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, та зняття з
реєстрації

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Харківського районного
суду Харківської області від 6 лютого
2014 року

В С Т А
Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
зняття з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.
В обґрунтуванням вказував, що спірна
квартира надана йому на склад сім'ї із
трьох осіб на підставі ордеру на
житлове приміщення № 2760 від 03 жовтня 2005
року, в якій відповідачі були
зареєстровані з 12.04.2006 року, але ніколи
не проживали. Фактично його колишня
дружина з донькою мешкають в квартирі в
АДРЕСА_2 , яку він відповідачам залишив
у 2007 році. З 2009 року у спірній
двокімнатній квартирі він мешкає разом
із матір'ю , ОСОБА_6 , яка має похилий він
і за якою він здійснює догляд. Факт не
проживання відповідачів у спірній
квартирі підтверджується Актом,
складеним депутатом селищної ради 30
травня 2011 року. З 2005 року відповідачі
участі в оплаті комунальних послуг не
приймають, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість. Не проживання
відповідачів в квартирі без поважних
причин є підставою згідно до ст.ст. 71,72
ЖК України для визнання їх такими, що
втратили право користування житлом.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 6 лютого
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вказується, що раніше
ухвалене рішення Харківського
районного суду від 21 жовтня 2010 року про
вселення відповідачів в квартиру не
виконано , відповідачі в квартиру не
вселилися і такого наміру не мали, бо
квартира їм не потрібна. Відповідачі
ніколи у квартирі не поживали, участі у
ремонті квартири та оплаті комунальних
послуг не приймали, технічний стан
квартири не підтримували, постійно
проживають у квартирі в АДРЕСА_2. , яку
він відповідачам залишив у 2007 році.
Підстав для відмови у позові через
звернення відповідачів в суд про зміну
умов договору найму у суду першої
інстанції не було.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
сторін та їх представників,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та заперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено , підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, що
сторони проживали у належній їм на
праві спільної сумісної власності
приватизованій кімнаті у комунальній
квартирі АДРЕСА_2. Згідно ордеру № 2760
від 03 жовтня 2005 року, виданого на
підставі рішення Виконавчого комітету
Пісочинської селищної ради №577 від 13
вересня 2005 року , позивачеві ОСОБА_3 на
склад сім'ї із трьох осіб: дружину-
ОСОБА_4 та дочку - ОСОБА_5 (після
реєстрації шлюбу ОСОБА_5) надано право
на зайняття житлового приміщення
житловою площею 30,82 кв.м., яке
складається з двох ізольованих кімнат,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.4). В спірній квартирі сторони
зареєстровані з 12.04.2006 року. Зазначена
квартира не приватизована, є
комунальною власністю Пісочинської
територіальної громади, що сторонами
не заперечується. Шлюб, зареєстрований
між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
розірвано, про що в Книзі реєстрації
розірвання шлюбів зроблено запис №320
від 30 липня 2008 року . Згідно акту
обстеження від 22 січня 2014 року ,
складеного депутатом селищної ради, в
спірній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1
мешкають позивач та з 2009 року його мати
ОСОБА_6, яка зберігає реєстрацію в
квартирі АДРЕСА_3. ( а.с. 38, 41) Відповідачі
згоди на вселення у 2009 році в спірну
квартиру ОСОБА_6 не давали. Рішенням
Харківського районного суду
Харківської області від 21 жовтня 2010
року встановлено, що після розірвання
шлюбу позивач ОСОБА_3 не допускає
відповідачів у спірну квартиру,
створив умови, за яких вони змушені
проживати в належній сторонам на праві
сумісної власності кімнаті у
комунальній квартирі в сел..Фрунзе.
Відповідачі на захист права на житло у
спірній квартирі у червні 2013 року
звернулися до суду з позовом про зміну
договору найму житлового приміщення.
Також за позовом відповідачів до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві
користування та розпорядження майном
ухвалою судді Харківського районного
суду харківської області від 12 серпня
2013 року відкрито провадження у
цивільній справі. ( а.с.44-45)

Положеннями ст. 71 ЖК України
передбачено , що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається право на
жиле приміщення протягом шести
місяців. В разі відсутності з поважних
причин понад шість місяців , цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжений наймодавцем, а в разі спору
- судом.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції дійшов висновку , що
відповідачі до спірного житла
відносяться як до свого постійного
місця проживання , добровільно від
нього не відмовлялися, інтересу до
нього не втрачали, їх не проживання в
спірній квартирі викликано тривалими
неправомірними діями позивача ,
спрямованими на позбавлення
відповідачів права на житло .

Згідно до ст.ст.. 10, 31 ЦПК України
сторони мають рівні процесуальні права
та обов'язки , в тому числі і рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доводи позивача про не проживання
відповідачів в спірній квартирі без
поважних причин з дня реєстрації 12.04.2006
року судом першої інстанції
досліджувалися і визнані
безпідставними, такими, що
спростовуються рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
21 жовтня 2010 року, що набрало законної
сили.

Висновок суду першої інстанції щодо
недоведеності позивачем факту не
проживання відповідачів без поважних
причин в спірній квартирі , наданій
сторонам для заселення з правом
кожного на житло у межах норми житлової
площі відповідно до ст.48 ЖК України ,
відповідає встановленим у справі
обставинам і доводами апеляційної
скарги не спростовується.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає , що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 6 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді