Справа № 1527/4153/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
місто
Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси
у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду №22 у
м.Одесі цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19
грудня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
Кредитний договір №ML-502/069/2007, згідно
якого банк надав йому кредит в сумі
75000,00 доларів США на споживчі цілі під
5,99% річних, при цьому відповідач
зобов'язався повернути ці грошові
кошти у строк до 19.12.2022 року, щомісяця
здійснюючи погашення заборгованості
та сплачуючи проценти за користування
кредитними ресурсами. В результаті
невиконання умов зазначеного
кредитного договору, згідно наданих
позивачем розрахунків, станом на 25.01.2012
року заборгованість складає 3 914 347 (три
мільйони дев'ятсот чотирнадцять тисяч
триста сорок сім) гривень 08 копійок, з
яких: 74129,47 доларів США - заборгованість
за кредитом, 34932,37 доларів США -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 3042964,79 грн. - пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом та
відсотків.

Зазначену заборгованість позивач
вимагає стягнути з відповідача разом з
судовими витратами.

Зазначену заборгованість позивач
вимагає стягнути з відповідачів
солідарно разом з судовими витратами,
оскільки відповідач ОСОБА_2 виступив
поручителем за вказаним кредитним
договором.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа,
яка бере участь у справі, може заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, відповідач ОСОБА_2
повідомлявся через свого представника
ОСОБА_3, з клопотаннями про відкладення
розгляду справи не зверталися. У
судових засіданнях ОСОБА_3 -
представник відповідача ОСОБА_2, проти
позову до його довірителя заперечував
та просив у вимогах відмовити повністю,
звернувшись до суду із зустрічним
позовом про розірвання договору
поруки, оскільки банк про
заборгованість його не повідомив та до
нього як поручителя з досудовими
вимогами не звертався.

Ухвалою суду від 16.01.2014 року
зустрічний позов був залишений без
розгляду через повторну неявку
позивача та його представника у судове
засідання.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо
суд не має відомостей про причини
неявки відповідача, повідомленого
належним чином, або причину неявки буде
визнано неповажною, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні
встановлено, що 19 грудня 2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений Кредитний договір №ML-502/069/2007,
згідно якого банк надав йому кредит в
сумі 75000,00 доларів США на споживчі цілі
під 5,99% річних, при цьому відповідач
зобов'язався повернути ці грошові
кошти у строк до 19.12.2022 року, щомісяця
здійснюючи погашення заборгованості
та сплачуючи проценти за користування
кредитними ресурсами. В результаті
невиконання умов зазначеного
кредитного договору, згідно наданих
позивачем розрахунків, станом на 25.01.2012
року заборгованість складає 3 914 347 (три
мільйони дев'ятсот чотирнадцять тисяч
триста сорок сім) гривень 08
копійок, з яких: 74129,47 доларів США -
заборгованість за кредитом, 34932,37
доларів США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,
3042964,79 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом
та відсотків.

26.11.2010 року між ЗАТ "ОТП Банк" та
позивачем було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
за яким банк відступив, а позивач
прийняв права за вказаним кредитним
договором та договором поруки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення прав вимоги).

Таким чином позивач набув право вимоги
за Кредитним договором №ML-502/069/2007.

Свої зобов'язання за вказаним
договором відповідач не виконував
належним чином, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість, яка станом на
25.01.2012 року заборгованість складає 3 914
347 (три мільйони дев'ятсот чотирнадцять
тисяч триста сорок сім) гривень 08
копійок, з яких: 74129,47 доларів США -
заборгованість за кредитом, 34932,37
доларів США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,
3042964,79 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом
та відсотків.

Обґрунтованих заперечень щодо
неправильності наданого розрахунку
заборгованості відповідачами не
надано.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно Договору поруки № SR-502/069/2007
від 19 грудня 2007 року по зазначеному
вище кредитному договору, відповідач
ОСОБА_2 виступив поручителем, при цьому
умови договору поруки передбачають
солідарну відповідальність поручителя
і боржника перед кредитором.

Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Поручителем
може бути одна або кілька осіб.

Згідно вимог ст.554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Суд не приймає до уваги заперечення
представника відповідача ОСОБА_2,
оскільки відповідачам неодноразово з
2008 року направлялись повідомлення про
порушення основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Статтею 549 ЦК України встановлено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ст.550 ЦК України,
право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пунктом 27 Постанови №5 Пленуму ВССУ від
30 березня 2012 року визначено, що
"Положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу. Істотними
обставинами в розумінні частини
третьої статті 551 ЦК можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання)…".

На підставі встановленого, суд вважає,
що розмір пені має бути співмірним з
розміром заборгованості, яка не
перевищує 880 000 грн., у зв'язку з чим
підлягає застосуванню ч.3 ст.551 ЦК
України, згідно якої суд має право
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника. Враховуючи
заявлені позовні вимоги в частині суми
боргу, суд вважає за можливе зменшити
розмір неустойки до 900 000,00 гривень.

За положеннями статті 99
Конституції України та ст.192 ЦК України,
грошовою одиницею України є гривня.

Задовольняючи позов частково, суд
враховує, що курс НБУ при здійсненні
розрахунку був нижчий від курсу НБУ на
момент розгляду справи, тому вимоги
підлягають частковому задоволенню
виходячи з передбаченого ч.1 ст.11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що вимоги позивача законні,
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню з урахуванням вимог
законодавства щодо стягнення пені.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з
відповідача підлягають стягненню на
користь позивача сплачені ним і
документально підтвердженні судові
витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 60, 64, 79, 88, 158, 169, 197,
209, 212 - 215, 218, 222, 224 - 228 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_2, на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (03680, м.Київ, вул.Фізкультури,
28Д, , п/р.3333 в АТ "ОТП
Банк" м.Київ, МФО 300528), заборгованість за
кредитним договором №ML-502/069/2007 від
19.12.2007 року, станом на 25.01.2012 року у
загальному розмірі 1 771 382 (один мільйон
сімсот сімдесят одну гривню триста
вісімдесят дві) гривні 00 копійок, з
яких: 74129,47 доларів США, що за курсом НБУ
становить 592279,60 грн. - заборгованість за
кредитом, 34932,37 доларів США, що за курсом
НБУ становить 279102,65 грн. -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 900000,00 грн. - пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом та
відсотків;

а також стягнути сплачені і
документально підтверджені судові
витрати у розмірі 3219,00 гривень.

Копію рішення направити сторонам у
справі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: