Справа № 308/9114/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в
особі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої сторони
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
втратившим право на користування
житловим квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
позивач є власником квартири, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
від 13.07.2001 року, що посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 Позивач із
відповідачкою ОСОБА_3 уклав шлюб 25
січня 1992 року, від даного шлюбу
народилися діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 13 березня 2006 року шлюб між ними
розірвано, після розірвання шлюбу
ОСОБА_3 з дітьми проживали в належній
позивачу квартирі до 16 жовтня 2012 року. В
даній квартирі зареєстровані
відповідачі, але не проживають з 16
жовтня 2012 року, оскільки ОСОБА_3 зібрала
усі свої речі і дитячі речі, набуте у
спільному шлюбі майно та добровільно
разом з доньками виселилася з даної
квартири. Відповідачка ОСОБА_7 володіє
власним житловим будинком під АДРЕСА_2,
що підтверджується заповітом від 13
грудня 2005 року. А тому позивач просить
визнати відповідачів таким, що
втратили права користування квартирою
та зняти з реєстрації.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав та просив задовільнити його
в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнала та
подала заперечення, в яких зазначає, що
позовні вимоги вважає
необґрунтованими та проти їх
задоволення заперечує.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, хоча своєчасно
і належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду справи.

Представник відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб в судове засідання не
з'явився, хоча про час місце та дату
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності, на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, що
25 січня 1992 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_7 було укладено
шлюб. Від даного шлюбу народилися діти -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 13 березня 2006 року шлюб між ними
розірвано, після розірвання шлюбу
ОСОБА_3 з дітьми проживали в належній
квартирі позивача до 16 жовтня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є власником квартири, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
від 13.07.2001 року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6

Відповідно до довідки ОКЖБК
«Веселка-Два» від 18.08.2011р. №40, за
адресою АДРЕСА_1, зареєстровані
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Судом встановлено, згідно довідки
ОКЖБК «Веселка-Два» від 13.06.2013р. №9, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дійсно
зареєстровані, але не проживають за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене та правові
позиції, викладенні у постанові
Верховного Суду України від 16 січня 2012
року по справі № 6-57цс11 про те, що
вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК
України), суд не вбачає правових
підстав для задоволення позову.

Крім того, позивач жодним доказом не
обґрунтував свої доводи про те, що
реєстрація відповідачів в квартирі
АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Керуючись ст.ст. 213,125,294 ЦПК України, суд
,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи:
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом зняття з реєстрації -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя
Лемак О.В.