Єдиний унікальний номер 0503/3232/12
Номер провадження 22-ц/775/1200/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів
: Безрученко Ю.О., Принцевської В.П.

при
секретарі Щербюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 02 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості спадкування, одержання
права на спадщину та усунення від права
на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

04.04.2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому після
уточнення позовних вимог 11.03.2013 року,
просила встановити факт проживання
однією сім»єю з ОСОБА_3 як чоловіка та
дружини з 2000 року по день його смерті;
визнати об'єктом права спільної
сумісної власності грошові вклади на
ім'я ОСОБА_3; визнати за нею право
власності на ? частину грошових вкладів
на ім'я ОСОБА_3; змінити для неї
черговість отримання права
спадкування після смерті ОСОБА_3 -
визнати, що вона має право разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, отримати у рівних
частках спадщину, яка залишилась після
смерті ОСОБА_3; усунути ОСОБА_1 від права
на спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3 В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що, починаючи з 2000
року вони проживали з ОСОБА_3 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, разом
вели господарство, мали спільний
сімейний бюджет, купували речі
домашнього вжитку та побуту, робили
ремонт у квартирі тощо, піклувалися
один про одного. ОСОБА_3 за станом
здоров»я мав ряд хронічних
захворювань, страждав на
атеросклеротичний кардіосклероз, ІБС,
стенокардію, гіпертонічну хворобу та
інше, був визнаний інвалідом 3 групи, а в
подальшому 2 групи. За станом здоров»я
потребував постійного медичного
лікування та стороннього догляду, який
вона йому надавала. Відповідач ОСОБА_1,
який є племінником спадкодавця ОСОБА_3,
ніколи не турбувався про нього, не
опікувався та не надавав допомоги, якої
спадкодавець потребував, тому повинен
бути усунутий від права на спадкування.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав,
зазначив, що його дядько ОСОБА_3 після
смерті дружини на протязі 14 років
проживав один, працював на ринку
м»ясником, торгував медом, був
енергійною людиною, підтримував
спілкування із багатьма людьми. З
позивачкою ОСОБА_2, яка була старшою за
нього на 7 років, він підтримував
добросусідські стосунки, позивачка
періодично за окрему платню готувала
для нього їжу, прала, прибирала у
квартирі. Його дядько дійсно був
інвалідом, але за станом здоров»я не
був у безпорадному стані та сторонньої
допомоги не потребував.

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі :
встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як чоловіка та
дружини з 2000 року по день смерті ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано об'єктом права
спільної сумісної власності грошові
вклади на ім'я ОСОБА_3 в ПАТ
«Кредитпромбанк». Визнано за ОСОБА_2
право власності на ? частину грошових
внесків на вкладних та відсоткових
рахунках :

№ НОМЕР_1, № НОМЕР_2 згідно договору
банківського вкладу № 003656/FDD 17-11 від
11.04.2011 року;

№НОМЕР_3, №НОМЕР_4, згідно договору
банківського вкладу № 004240 FDD 17-12 від
11.02.2012 року;

№ НОМЕР_5, №НОМЕР_6 згідно договору
банківського вкладу № 003661/FDDV 17-11 від
11.04.2011 року;

№ НОМЕР_7 згідно договору № 997901 від
13.02.2009 року, який було відкрито на ім'я
ОСОБА_3 у Донбаській філії ПАТ
«Кредитпромбанк».

Змінено для ОСОБА_2 черговість
отримання права на спадкування після
смерті ОСОБА_3 Визнано, що ОСОБА_2 має
право разом із спадкоємцями тієї черги,
яка має право на спадкування, отримати
у рівних частках спадщину, яка
залишилася після смерті ОСОБА_3

Усунуто ОСОБА_1 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3 Вирішено питання про судовий
збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що ОСОБА_3
проживав один, був заможньою людиною,
працював, торгував на ринку, купив
автомобіль, яким весь час користувався,
був життєактивною людиною та
підтримував стосунки з широким колом
осіб. Він підтримував із своїм дядьком
дружні стосунки, будь-якої сторонньої
допомоги спадкодавець не потребував,
розпоряджався своїми коштами
самостійно, вчиняв дії на свій розсуд,
завжди мешкав один, організовував
побут самостійно. Зазначає, що ОСОБА_3
та ОСОБА_2 спілкувались лише як сусіди
та спільного господарства ніколи не
вели. Всі витрати пов'язані з
похованням ОСОБА_3 він ніс самостійно.

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтримали доводи
апеляційної скарги у повному обсязі.

Позивач та його представник
заперечують проти доводів апеляційної
скарги, просять рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду у справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрованим та
проживав за адресою АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. За заявою
спадкоємця ОСОБА_1 12.03.2012 року відкрито
спадкову справу №1-2012. Позивач ОСОБА_2
та спадкодавець ОСОБА_3 з 2000 року по
день смерті останнього проживали
однією сім»єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, таким, що відповідає
фактичним обставинам справи і вимогам
діючого цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка була зареєстрована за тією ж
адресою, що і померлий ОСОБА_3, але у
квартирі НОМЕР_8, що розташована
поверхом вище. Факт спільного
проживання однією родиною
підтверджений актом ЖБК «Ясень» від
13.03.2012 року та поясненнями свідків -
сусідів :ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.
Вказані свідки є мешканцями будинку, в
якому проживав померлий, про обставини
спільного проживання з ОСОБА_2 їм
відомо безпосередньо, оскільки факт
спільного проживання протягом
тривалого часу був очевидним : спільний
побут, придбання майна, права та
обов»язки, піклування тощо. Факт
спільного проживання як чоловіка та
жінки підтвердили також свідки ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 , ОСОБА_16, ОСОБА_17 та
інші свідки, пояснення яких наведені у
судовому рішенні.

Той факт, що за період з 2000 року ОСОБА_2
та ОСОБА_3 провели ремонт у квартирі,
придбали автомобіль, холодильник та
інші численні предмети домашнього
побуту підтверджений свідками ОСОБА_18,
ОСОБА_19 Про спільне проживання
позивачки з померлим однією сім»є
свідчили родичі померлого - сестра
ОСОБА_20, племінник ОСОБА_21, медичні
працівники : ОСОБА_13, ОСОБА_14, медична
сестра ОСОБА_15 лікар ОСОБА_23, робітники,
які виконували у квартирі ремонтні
роботи на замовлення ОСОБА_24, ОСОБА_25

Судом першої інстанції дана правова
оцінка поясненням свідків ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, на які в своїх
запереченнях посилається відповідач
ОСОБА_1 Пояснення вказаних осіб не
спростовують висновків суду, що
позивач та ОСОБА_3 проживали як чоловік
та дружина без реєстрації шлюбу,
оскільки часто не спілкувались з
ОСОБА_3,не знали про його побут та
стосунки із позивачкою.

Судом також дана оцінка поясненням
свідків ОСОБА_29, ОСОБА_30 - родичів
відповідача, та ОСОБА_31, які також не
впливають на висновок суду про спільне
проживання позивачки та померлого
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі відповідач
фактично повторює свої заперечення,
які були надані ним суду першої
інстанції, та які вже були предметом
судового дослідження. Відповідачем
не наведено достатніх та переконливих
доказів, які б спростовували висновок
суду про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
проживали як подружжя.

Про факт спільного проживання однією
сім»єю як чоловіка та жінки свідчать
численні письмові докази, якими є :
квитанції про оплату комунальних
послуг квартири НОМЕР_9 від імені
ОСОБА_2; санаторно-курортні картки за
2010 р. та 2011р. про спільне лікування у
санаторію ; довіреність від ОСОБА_2
ОСОБА_3 на право розпорядження її
автомобілем від 02.08.2006 р. ; довіреність
ОСОБА_2 на ім.»я ОСОБА_3 розпоряджатися
грошовими внесками, що містяться на її
особових рахунках.; численні
фотографії на яких ОСОБА_2 з ОСОБА_3
разом з рідними, на відпочинку, у
побуті, на лікуванні.

Викладені обставини у сукупності
свідчать про реальні сімейні
відносини, наявність спільних витрат,
спільного бюджету, спільного побуту,
участь у витратах на утримання житла,
ремонт, надання взаємної допомоги тощо,
що відповідно до ст.. 3 СК України
визначає сім»ю.

Відповідно до ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11
роз'яснено, що підчас застосування ст. 74
СК, що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі й між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

З матеріалів справи вбачається. що під
час спільного проживання на особові
рахунки ОСОБА_3 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2
згідно договору банківського вкладу №
003656/FDD 17-11 від 11.04.2011 року; №НОМЕР_3,
№НОМЕР_4, згідно договору банківського
вкладу № 004240 FDD 17-12 від 11.02.2012 року; №
НОМЕР_5, №НОМЕР_6 згідно договору
банківського вкладу № 003661/FDDV 17-11 від
11.04.2011 року; № НОМЕР_7 згідно договору №
997901 від 13.02.2009 року 11.04.2001 р., 11.02.2012 року,
11.04.2011 року, 13.02.2009 року внесені грошові
кошти, які є спільним майном, тому суд
першої інстанції обґрунтовано визнав
за позивачкою право власності на ?
частину грошових внесків з
нарахованими відсотками.

Підстав для скасування ухваленого в
цій частині рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині зміни для неї черговості
отримання права на спадкування після
смерті ОСОБА_3 , визнання права на
спадкування разом із спадкоємцями
тієї черги, яка має право на
спадкування та усунення відповідача
ОСОБА_1 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
з 2000 року по день смерті ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 опікувалась ним,
матеріально забезпечувала
спадкодавця, надавала йому допомогу у
побуті та лікуванні. Суд врахував те, що
спадкодавець був інвалідом 2 групи, мав
ряд хронічних захворювань та
алкогольну залежність, тому
потребував постійного догляду та
допомоги, яку йому надавала ОСОБА_2.
Наявність хронічних захворювань,
інвалідність 2 групи у сукупності із
зловживанням алкоголю суд визнав
безпорадним станом ОСОБА_3 та визнав за
можливе змінити для ОСОБА_2 черговість
отримання права на спадкування та
усунути від спадкування ОСОБА_1, який
матеріальної допомоги, догляду
спадкодавцю не надавав.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки він зроблений з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми
вимагає доведення позивачем: 1) факту
опікування, матеріального
забезпечення спадкодавця протягом
тривалого часу; 2) перебування
спадкодавця в безпорадному стані,
тобто стані, зумовленому похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
особа не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Судом установлено, що померлому
ОСОБА_3 на час смерті було 62 роки, вперше
3група інвалідності за загальним
захворюванням була встановлена 19.12.2005
р. , з 03.06.2009 року ОСОБА_3 визнаний
інвалідом 2 групи ( а.с. 80-81 т. 1). Згідно
висновку МСЕК ОСОБА_3 міг працювати у
спеціально створених умовах,
рекомендований нагляд у лікаря.

Вбачається, що даний висновок не
містить посилання на потребу
здійснювати за ОСОБА_3 сторонній
догляд.

З довідки кардіологічного відділення
вбачається, що ОСОБА_3 проходив курс
лікування у відділенні : 15.09.2006 по 12.10.2006
; 15.03.2007 р. по 13.04.2007 р., 15.10.2007 р. по 01.11.2007
р.; 23.04.2008 по 19.05.2008 р.; 21.11.2008 р. по 5.12.2008 р. ;
з 13.04.2009 р. по 27.04.2009 р. з діагнозом
стенокардія, ІХС, кардіосклероз,
гіпертонічна хвороба 2 ст.. Сторонньої
допомоги та нагляду не потребував ( а.с.
82 т.1)

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Таким чином, безпорадний стан особи та
її потреба у сторонньому догляді
повинні бути підтверджені медичними
документами. Таких документів суду не
надано.

Згідно приписів п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду від 30 травня 2008 року N 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» : безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Встановлено, що ОСОБА_3 до часу своєї
смерті вів активний спосіб життя :
працював, торгував на ринку, займався
пасікою та продажем меду, вирощував
овочі, керував автомобілем, вчиняв дії
щодо грошових внесків у банківських
установах, опікувався питанням своєї
участі як акціонера у ООО
«Артемівський торговий комплекс» ( а.с.
149 т. )тощо.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК не мають право
на спадкування за законом повнолітні
діти, а також інші особи, які ухилялися
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця, якщо ця обставина
встановлена судом. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" від 30 травня 2008 року N 7
роз'яснив, що при встановленні судом
факту ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
слід враховувати поведінку особи і
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливостей для цього та свідоме
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку

З огляду на зміст зазначеної норми
закону та роз»яснень суд першої
інстанції, вирішуючи вимогу про
усунення спадкодавця ОСОБА_1 від
спадкування відповідно до вимог ст. 214
ЦПК, повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично чи
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення
характеризується умисною формою вини.
Усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції указаних
обставин не встановив і не зазначив у
рішенні про доведеність фактів
безпорадного стану спадкодавця,
зробивши висновки лише з показань
свідків про потребу в догляді ,
потребу в отриманні допомоги від
сторонніх осіб та ухилення відповідача
від надання допомоги.

Враховуючи те, що за змістом ч. 5 ст. 1224
ЦК України лише при одночасному
настанні цих обставин і доведеності
зазначених фактів у їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
права на спадщину, висновок суду
першої інстанції про усунення
спадкоємця від права на спадкування є
необґрунтованим та незаконним.

Оскільки за встановлених
обставин судом першої інстанції
невірно застосовані норми
матеріального права, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
в частині зміни для ОСОБА_2 черговості
отримання права на спадкування після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3;
визнання за ОСОБА_2 права на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування;
усунення ОСОБА_1 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3 з ухваленням нового рішення про
відмову в цій частині позовних вимог за
вказаних вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України
апеляційний су

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення суду першої інстанції
скасувати в частині зміни для ОСОБА_2
черговості отримання права на
спадкування після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3; визнання за
ОСОБА_2 права на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування; усунення ОСОБА_1 від
права на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені
позовних вимог до ОСОБА_1 про зміну
черговості отримання права на
спадкування після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3; визнання права
на спадкування разом із спадкоємцями
тієї черги, яка має право на
спадкування; усунення ОСОБА_1 від права
на спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді :