Справа № 520/1613/14-ц
Провадження № 2/520/3263/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді
Луняченка В.О.

При секретарі - Лазнікові
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на повнолітнього сина

ВСТАНОВИВ:

14.02.14 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на повнолітнього сина, в
якому просить стягнути з
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Шепетівка Хмельницької області,
громадянина України, працюючого у
Міністерстві оборони України на її
користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини
від заробітку (доходу) відповідача,
починаючи від дня подачі позову
щомісячно до досягнення сином 23 років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, мотивуючи
позовні вимоги тим, що позивачка з
відповідачем перебувала у шлюбі з 1994
року, який розірвано 18.04.2006 року, від
даного шлюбу є син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3,
який після розірвання шлюбу мешкає з
матір'ю. На даний момент ОСОБА_3
перебуває на військовій службі, є
курсантом 2-го курсу Академії
сухопутних військ ім. Петра
Сагайдачного у м.Львові, термін
закінчення навчання червень 2016 року. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не в змозі себе
сам матеріально забезпечувати, що
змусило позивачку звернутись до суду з
відповідним позовом.

В судовому засіданні позивачка
свої позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі, підтримуючи надані суду
заперечення, просив в позові відмовити.
Також пояснив суду, що добровільно
надає сину матеріальну допомогу у
розмірі 650 грн., щомісячно, переказуючи
кошти на його рахунок, а також
наполягав на тому факті, що на даний час
син у зв'язку з перебуванням на
військовій службі, відповідно до
наданої довідки забезпечується за
рахунок держави харчуванням,
військовою формою одягу, проживанням в
гуртожитку, грошовим забезпеченням.

Суд вислухавши позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонам виникли з
сімейних відносин та врегульовані
положеннями Сімейного Кодексу України.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1994 року, який
було розірвано 18.04.2006 року. Від даного
шлюбу народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 який на даний час
повнолітній, але перебуває на
військовій службі та є курсантом 2
курсу Академії сухопутних військ
імені Петра Сагайдачного, термін
навчання становить 4 роки, термін
закінчення навчання - червень 2016 року.
Відповідно до довідки міністерства
оборони України Академії сухопутних
військ імені Петра Сагайдачного від
23.09.13 року №1094, вбачається , що ОСОБА_3,
забезпечується за рахунок держави
харчуванням, військовою формою одягу,
проживанням в казармі (гуртожитку),
грошовим забезпеченням у визначених
керівними документами розмірах ( а.с. 8).
З чого виходить , що ОСОБА_3 на даний час
не мешкає разом з матір'ю.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного
Кодексу право на звернення до суду з
позовом про стягнення аліментів мають
самі дочка, син, які продовжують
навчатися, а також той із батьків, з
яким вони проживають

Також в судовому засіданні
відповідачем доведений факт того, що
ОСОБА_2 в добровільному порядку надає
сину матеріальну допомогу у розмірі 650
грн., шляхом перерахування коштів на
особистий рахунок сина, що
підтверджуються наданими суду
квитанціями ( а. с. 15-17).

Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо
повнолітні донька чи син продовжують
навчання і у зв'язку із цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати таку
допомогу. Право на утримання
припиняється у разі припинення
навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 15.05.2006 року
№ 3 обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Враховуючи викладене, надав належну
оцінку зібраним по справі доказам, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, у зв'язку із не доведенням
у судовому засіданні з боку позивачки,
щодо матеріальної можливості
відповідача сплачувати аліменти на
утримання повнолітнього сина, оскільки
в силу своїх матеріальних можливостей
відповідач в добровільному порядку
надає сину матеріальної допомоги у
тому розмірі, який позволяє його
прибуток.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223,
294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позивних
вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів
на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3
з батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Луняченко В. О.