Справа № 442/6218/13
Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/1473/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

з участю секретаря: Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в частині оскарження рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 22 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Стягнуто з відповідача в
користь позивача 1000 доларів США, що
еквівалентно на момент постановлення
рішення суду 7993,00 грн. боргу за
договором позики від 05 жовтня 2012 року
та 229,40 грн. понесених судових витрат.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_3, що
діє в інтересах ОСОБА_2 В апеляційній
скарзі зазначає, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не вжито заходів щодо допиту
свідків, зазначених в розписці, яку суд
визнав як зобов'язання і вирішив спір
на підставі ст. 1049 ЦК України, всупереч
фактичним обставинам справи, якими
було відшкодування відповідачем шкоди,
завданої автомобілю позивача в
наслідок ДТП, вчиненого з вини
відповідача. На думку апелянта, свідки,
що зазначені в розписці та не були
допитані судом, могли надати суду
покази в підтвердження обставин
написання боргової розписки, що стала
предметом судового розгляду.
Стверджує, що позивач сам дав
відповідачу 1000 дол. США для проведення
необхідних відновлювальних робіт
пошкодженого автомобіля під розписку,
таким чином сторонами був вчинений
правочин для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
що було зроблено при взаємній згоді для
якнайшвидшого вирішення питання про
відшкодування шкоди внаслідок ДТП.
Крім цього, стверджує, що його
довірителя не було неналежним чином
повідомлено про слухання справи,
внаслідок чого суд порушив принцип
змагальності в судовому процесі.
Враховуючи наведені обставини, просить
скасувати рішення суду.

Апелянт надіслав суду апеляційної
інстанції клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з зайнятістю
в іншому судовому процесі та
неможливістю прибуття на розгляд
справи і його довірителя у зв'язку з
перебуванням останнього в Республіці
Польща. З клопотання вбачається, що
повідомлення про слухання справи
апелянт отримав завчасно, а саме 07
квітня 2014 року, будь-яких доказів на
підтвердження доводів клопотання не
подав, а відтак колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу на
підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Так, згідно розписки від 05 жовтня 2012
року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 грошові
кошти в розмірі 1000 доларів США та
зобов'язався повернути такі до 31 грудня
2012 року (а.с.3).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. За своєю суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, підтверджуючи як його
укладення, так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної грошової суми або
речей. Відповідний правовий висновок
викладений в ухвалі Судової колегії у
цивільних справах Верховного Суду
України від 18 вересня 2013 року у справі
№ 6-63 цс 13.

Відповідач та його представник ні в
суді першої інстанції, ні в доводах
апеляційної скарги не заперечували
факт написання розписки. А відтак,
доводи апеляційної скарги про те, що
свідки могли дати покази на
спростування боргових зобов»язань не
заслуговують на увагу.

Будь-яких застережень, щодо правової
природи даного договору позики у самій
розписці сторони не передбачили,
зустрічний позов про визнання договору
позики недійсним відповідач не
подавав. Також відповідач не довів
належними та допустимими доказами, що
договір позики був удаваним та між
сторонами насправді виникли відносини
щодо відшкодування шкоди внаслідок
ДТП.

Згідно вимог ч. 2 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в досліджені яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Разом з тим, апелянт, не долучив до
апеляційної скарги та не представив в
засідання апеляційної інстанції інших
належних та допустимих доказів на
спростування позовних вимог, таких не
встановила і колегія суддів. Будучи
належним чином повідомленим про
розгляд справи апеляційною інстанцією,
апелянт та його довіритель не
з»явилися в судове засідання та не
скористались своїм правом на подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Твердження апелянта, про те, що його
довірителя не було належним чином
повідомлено про розгляд справи судом
першої інстанції є голослівними,
оскільки про судове засідання 26
вересня 2013 року відповідач був
належним чином повідомлений, про що
свідчить розписка про вручення
поштового відправлення (а.с.11), а на 22
жовтня 2013 року конверт з судовою
повісткою був повернутий не врученим з
відміткою «за закінченням строку
зберігання» (а.с.17), що в розумінні вимог
ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що
судова повістка була вручена
відповідачу.

Колегія суддів вважає, що районний суд
повно і всебічно дослідив обставини
справи, подані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч.
1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.