Провадження № 2/225/681/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 квітня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Дзержинського
міського суду цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Артемівської
міської ради м.Дзержинська про
визнання права власності в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ :

В квітні 2014 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначила,
що у відповідності до рішення
Артемівської ради депутатів трудящих
від 19.09.1957 року № 13 її батько ОСОБА_3
отримав право особистої забудови
земельної ділянки розміром 600 м.кв. по
АДРЕСА_1. Отримавши зазначене рішення
виконкому та з метою його виконання
22.09.1957 року він уклав договір на право
будівництва будинку та безстрокове
користування земельною ділянкою. Після
отримання всієї дозвільної
документації її батьки розпочали
будівництво будинку, яке було
закінчено в 1959 році, а в період часу з 1970
року по 1999 рік завершили будівництво
всіх надвірних споруд. В 2010 році після
смерті її батька фактично спадщину від
померлого прийняла її мати - ОСОБА_4, але
в установленому законом порядку її не
оформила. Вона продовжила проживати в
спадковому будинку на правах власника
і використовувала для власного
проживання, здійснюючи володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла і після її
смерті відкрилась спадщина на належне
їй майно, в тому числі на житловий
будинок АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем
після смерті матері є вона, її донька,
яка в установлений законодавством
строк звернулася до нотаріальної
контори для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом. При
оформленні документів на спадщину
виявилось, що за своє життя її батьки
після закінчення будівництва не
зареєстрували збудований житловий
будинок та не отримали відповідного
свідоцтва про право власності на нього.
На теперішній час даний факт є
перешкодою для реалізації свого
набутого права на отримання спадщини
від батьків і визнання за нею права
власності на спадкове майно.

Визнання права власності необхідно їй
для прийняття спадщини від матері
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а
також зареєструвати своє право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надавши суду письмову заяву,
в якій просила розглянути справу у її
відсутності, заявлені вимоги підтримує
повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
письмову заяву, в якій заявлені вимоги
визнає, проти їх задоволення не
заперечує, просив розглянути справу у
його відсутності.

Дослідивши матеріали справи і надані
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_3, батькові
позивача по справі (а.с. 8-9) на підставі
рішення Артемівської Ради депутатів
трудящих від 19.09.1957 року отримав право
особистої забудови земельної ділянки
розміром 600 м.кв. по АДРЕСА_1 (а.с. 16). З
метою виконання цього рішення 22
вересня 1957 року батько позивача по
справі уклав договір на право
будівництва будинку та безстрокове
користування земельною ділянкою (а.с.
14-15). Після отримання всієї дозвільної
документації батько позивача по справі
розпочав будівництво будинку, яке було
закінчено в 1959 році. З технічного
паспорту на будинок за адресою:
АДРЕСА_1, виготовленому Дзержинським
бюро технічної інвентаризації 03.04.2014
року, вбачається, що ОСОБА_3 у період
часу з 1959 року по 1970 рік за зазначеною
адресою були збудовані: житловий
будинок під літерами "А, а, т, кр"
загальною площею приміщень 66,5 м.кв.,
житловою площею 44,0 м.кв., літня кухня
під літерою "Б", сараї під літерами "В, З,
К, М, Д", вбиральня під літерою "Г", гараж
під літерою "Ж", навіс під літерою "О",
огородження під літерою "N" (а.с. 18-21, 27-31).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 05 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року
не передбачалась процедура введення
приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності.

Зазначеною постановою встановлено, що
порядок прийняття в експлуатацію
об'єктів недержавного замовлення
визначається Радою Міністрів
Автономної Республіки Крим, Київською
та Севастопольською міськими
держадміністраціями за погодженням
Держбудом.

На виконання цієї постанови місцеві
органи влади розробили та затвердили,
за погодженням Держбудом, Положення
про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
недержавної власності, державними
технічними комісіями.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 05 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти.

Відповідно до п. 4 додатку № 1
Інструкції "Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР",
затвердженою Заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року та погодженої
Заступником Голови Верховного суду
Української РСР 15 січня 1966 року (в
редакції, чинній на час завершення
будівництва), реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу провадилася бюро
технічної інвентаризації на підставі
договорів про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
відбудови і експлуатації будівель,
передбачених постановою РНК УРСР і ЦК
КП(б)У від 10 листопада 1944 року "Про
впорядкування користування державними
будівлями житлового і нежитлового
фонду і земельними ділянками, які
обслуговують їх".

Про реєстрацію спірного будинку за
ОСОБА_3 свідчить генеральний план
домоволодіння, складений бюро
технічної інвентаризації 13.10.1957 року
(а.с. 18-21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, батько позивача
помер, що підтверджено свідоцтвом про
смерть (а.с. 11). Після смерті батька
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, яку її мати
відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
фактично прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_4, мати позивача по справі (а.с. 10).
Тому після смерті матері позивача по
справі відкрилася спадщина на належне
їй майно, в тому числі вищевказаний
жилий будинок. Єдиним спадкоємцем
померлої ОСОБА_4 за законом першої
черги є її донька, позивач по справі.

Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" від
30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного нотаріусу
Дзержинської державної нотаріальної
контори від 14.04.2014 року ОСОБА_1
відмовлено в оформленні права на
спадщину на спірний будинок (а.с. 34).

Ураховуючи те, що позивачем втрачена
можливість отримати в нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за законом, її вимоги про
визнання права на спадщину підлягають
судовому захисту.

Як вбачається з постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії до
державного нотаріуса звернулася саме
ОСОБА_1 Отже, позивач своєчасно в межах
шестимісячного строку звернулася до
нотаріуса (а.с. 34).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1
вважається такою, що прийняла спадщину
після смерті матері ОСОБА_4 у вигляді
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
а тому за позивачем з вищевказаних
підстав необхідно визнати право
власності на цей жилий будинок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про визнання права власності
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на жилий будинок з усіма надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, до
складу яких входить: житловий будинок
під літерами "А, а, т, кр" загальною
площею приміщень 66,5 м.кв., житловою
площею 44,0 м.кв., літня кухня під літерою
"Б", сараї під літерами "В, З, К, М, Д",
вбиральня під літерою "Г", гараж під
літерою "Ж", навіс під літерою "О",
огородження під літерою "N", що
залишилися після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не було
скасовано, набирає законної сили після
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Дзержинський міський суд на
протязі десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: