Єдиний унікальний номер 243/6581/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2883/2014
Головуючий в I інстанції Чернишов Ю.В.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського
міськрайонного суду від 13 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Слов'янської міської ради,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права
власності на 41/100 частин житлового
будинку,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суд з позовом до
Слов'янської міської ради, третя особа
ОСОБА_3 про визнання права власності на
41/100 частин житлового будинку. Свої
вимоги обґрунтувала тим, що на підставі
рішення народного суду м. Слов'янська
від 17 липня 1987 року були визначені
ідеальні долі домоволодіння АДРЕСА_1
про право загальної власності
співвласників. Так за зазначеним
рішенням суду вона є власником 5/25
частини домоволодіння. ОСОБА_4 належала
5/25 частини домоволодіння; ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 7/25 частини домоволодіння. Після
смерті ОСОБА_5, яка померла 1987 року, 7/100
частини домобудівні стали належати
ОСОБА_7, а 21/100 частини - ОСОБА_6. Інші 8/25
частини домобудівні зараз належать
ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла,
ніяких спадкоємців після смерті не
було, у зв'язку з чим вона стала
користуватись цим майном, здійснювати
капітальний ремонт, обробляти земельну
ділянку, яким користується до
теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_6, спадкоємців після смерті не
було, у зв'язку з чим вона стала
користуватися цим майном, здійснювати
капітальний ремонт, обробляти земельну
ділянку. Тому просила суд з урахуванням
уточнення позовних вимог визнати за
нею право власності на 41/100 частину
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в тому числі на 21/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1,
вартістю 27 511,05 грн., після померлого
ОСОБА_6 та на 5/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, вартістю 26 201,00 грн. після
померлої ОСОБА_4

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду від 13 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до Слов'янської міської
ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання
права власності на 41/100 частин
житлового будинку задоволено. Визнано
за ОСОБА_2 право власності, за
набувальною давністю, на 41/100 частини
домобудівлі розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, а саме на 21/100 частини
домобудівлі АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_6 та на 5/25 частини домобудівлі
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В обґрунтування скарги
зазначив, що він не був залучений судом
до участі у справі, в той час як він з 1996
року проживає у спірному домоволодінні
та користується нерухомими майном, що
підтверджено рішенням суду про
стягнення з нього заборгованості по
сплаті за отримані послуги
електропостачання за адресою спірного
домоволодіння.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10,
діючий на підставі договору про
надання правової допомоги (а.с. 142-145),
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити.

В судове засідання апеляційного суду
представник Слов'янської міської ради
не з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
листом і телефонограмою №1721,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 06 березня 2014 року (а.с.140), що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
ОСОБА_2 правомірно за набувальною
давністю заволоділа частками
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині не можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено,
що особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом 10 років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням народного суду м. Слов'янська
від 17 липня 1987 року були виділені
ідеальні долі домоволодіння АДРЕСА_1
про право загальної власності
співвласників. Так за зазначеним
рішенням суду позивачка ОСОБА_2 є
співвласником 5/25 частини
домоволодіння; ОСОБА_4 є співвласником
5/25 частини домоволодіння; ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 є співвласниками 7/25 частини
домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_5, яка померла 1987
року, 7/100 частини домобудівні стали
належати ОСОБА_7, а 21/100 частини - ОСОБА_6.
Інші 8/25 частин домобудівлі на
теперішній час належать ОСОБА_3 ОСОБА_4,
та ОСОБА_2 не перереєстрували належні
їм частки після зміни часток
відповідно до рішення народного суду м.
Слов'янська від 17 червня 1987 року №2-1052-87.
Дані обставини підтверджуються
довідкою Кп «БТІ м. Слов'янська»
№340-3/0.45/01 від 25 лютого 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
смерть №2 від 25 вересня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
смерть №9 від 12 серпня 2013 року.

З довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно №8228927 від 20 серпня 2013
року вбачається, що право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1,
зареєстровано на частину за ОСОБА_4 та
за ОСОБА_2, за ОСОБА_7 на 7/100 частин, за
ОСОБА_6 на 21/100 частку та за ОСОБА_3 на 8/25
частки, інших власників не має.

До осіб, які повинні були брати участь у
справі, цивільне процесуальне
законодавство відносить потенційних
позивачів, відповідачів, третіх осіб,
які заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору.

Як вбачається з матеріалів, доданих до
апеляційної скарги, особи, які фактично
користуються спірним домоволодінням,
не брали участь у даній справі, а саме
ОСОБА_1

Більш того, свої вимоги позивачка
обґрунтували тим, що в 1993-1995 роках після
смерті власників спірного нерухомого
майна, вона стала володіти 41/100
частиною спірного домоволодіння,
розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Але, ст.. 344 ЦК України визначає ознаки
володіння, які є необхідними для
набуття права власності на річ за
набувальною давністю. Володіння має
бути добросовісним, тобто володілець
не знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Більш того, відповідно до частин 1 та 3
ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом, а якщо
особа заволоділа майном на підставі
договору з його власником, який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять, а на рухоме майно
через п'ять років з часу спливу
позовної давності.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст.
60 ЦПК України повинен довести саме
позивач є: законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Напроти ОСОБА_1 відповідно до довідки
комітету мікрорайону Залізничний № 1 м.
Слов'янська з 1996 року проживає АДРЕСА_1
та згідно рішення Слов'янського
міськрайонного суду від 16 липня 2013 року
з ОСОБА_1 стягнуто, як з наймача цього
будинку, вартість електроенергії, не
облікованої внаслідок порушення
правил користування електроенергією в
сумі 8 035,15 грн. (а.с. 120-122).

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права щодо визнання
права власності за набувальною
давністю, оскільки ознаки
добросовісності та безперервного
володіння нерухомим майном не
встановлені.

Більш того, суд вирішив питання про
права та обов'язки не залучених осіб -
фактичних користувачів спірного
нерухомого майна, а саме 21/100 частини
41/100 частиною спірного домоволодіння,
розташованої за адресою АДРЕСА_1.

За таких обставин рішення не може
залишатись в силі.

При визначенні процесуального
положення сторін та ухваленні рішення
судом не з'ясовано належним чином зміст
і характер правовідносин, що виникли, і
не враховано, що цивільні процесуальні
правовідносини можуть виникнути
тільки між носіями цивільних
процесуальних прав і обов'язків у
цивільному процесі, сторонами в якому є
особи (позивачі, відповідачі),
матеріально-правовий спір між якими є
предметом розгляду і вирішення судом
(ст. 30 ЦПК).

Позивачем є особа, на захист
суб'єктивних прав і оспорюваних
інтересів якої розпочинається
цивільний процес, а відповідачем -
особа, яка на заяву позивача
притягається до відповідальності.

Частина 1 ст. 33 ЦПК України не
передбачає право суду самостійно
залучити до участі у справі
співвідповідача, навіть у випадку
обов'язкової пасивної співучасті, якщо
позивач не заявить такого клопотання.
Апеляційний суд при перегляді рішення
також не має права на залучення цієї
особи до участі у справі.

За таких обставин судове рішення не
можна визнати законним та
обґрунтованим у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду від 13 листопада 2013 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до Слов'янської міської ради, третя
особа ОСОБА_3 про визнання права
власності на 41/100 частин житлового
будинку.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: