АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8460/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1181/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Дорош А.І.

при секретарі Цилюрик М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Банк"
Київська Русь" в особі Полтавського
центрального відділення ПАТ " Банк"
Київська Русь" на рішення
Октябрського районного суду м.Полтави
від 05 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, третя особа : ОСОБА_2 про зняття
арешту із заставного майна.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про зняття арешту із
заставного майна, прохав з урахуванням
змінених вимог ухвалити рішення, яким
зняти арешт із заставного майна, а саме
автомобіля марки AUDI 80 ЗНГ, 1994 року
випуску, державний реєстраційний №
НОМЕР_1; скасувати постанову головного
державного виконавця Октябрського
ВДВС Полтавського МУЮ від 30 травня 2013
року за виконавчим провадженням №36745452
про розшук майна боржника.

В обґрунтування заявлених
вимог посилався на те, що арешт
накладено з порушенням законодавства,
оскільки арештований транспортний
засіб перебуває у заставі, згідно
договору позики та застави автомобіля.

Рішенням Октябрського
районного суду м.Полтави від 05 вересня
2013 року від 05 вересня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено: знято арешт із
заставного майна, а саме автомобіля
марки AUDI 80 ЗНГ, 1994 року випуску, шасі
номер НОМЕР_2, державний реєстраційний
№ НОМЕР_1; скасовано постанову
головного державного виконавця
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від
30 травня 2013 року за виконавчим
провадженням №36745452 про розшук майна
боржника.

ПАТ "Банк "Київська Русь" в
особі його Полтавського центрального
відділення в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що суд
у порушення роз?яснень суду касаційної
інстанції не залучив ПАТ "Банк
"Київська Русь" до участі у розгляді
справи. При вирішені спору по суті суд
не врахував усіх суттєвих обставин та
неправильно застосував положення ст..54
ЗУ «Про виконавче провадження».

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове в разі порушення судом
норм матеріального чи процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається,
що 08 серпня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
укладений і нотаріально посвідчений
договір позички і застави, згідно умов
якого ОСОБА_3 передав у власність
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 17 500 грн., а
останній зобов'язався повернути їх у
строк до 08 листопада 2011 року. За умовами
договору повернення позички
допускається частинами. У забезпечення
виконання зобов'язання з повернення
отриманих у позичку коштів ОСОБА_2
передав у заставу належний йому на
праві власності автомобіль марки AUDI 80
ЗНГ, 1994 року випуску, шасі номер НОМЕР_2,
державний реєстраційний № НОМЕР_1,
вартість якого сторони оцінили у сумі 17
500 грн. предмет застави згідно умов
договору залишився у користуванні
заставодавця.

24 жовтня 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1
уклали і нотаріально посвідчили
договір про внесення змін до раніше
укладеного договору позички і застави.
Відповідно до цієї угоди сторони:
збільшили суму позички до 48 000 грн.;
пролонгували строк повернення коштів
до 24 жовтня 2014 року; змінили погоджену
вартість предмета застави - збільшили
до 48 000 грн.

У травні 2012 року, квітні та жовтні
2013 року ОСОБА_1 пред'явив ОСОБА_2
письмові вимоги про дострокове
повернення коштів у сумі 39 000 грн.

Постановою державного виконавця
Октябрського відділу ДВС Полтавського
МУЮ від 01 березня 2013 року відкрите
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-01335, виданого
Полтавським районним судом
Полтавської області, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Київська
Русь" 165 736 грн. 89 коп. заборгованості.
Постановою державного виконавця
Октябрського відділу ДВС Полтавського
МУЮ від 28 березня 2013 року накладений
арешт на майно боржника (ОСОБА_2) і
оголошена заборона його відчуження.
Постановою державного виконавця
Октябрського відділу ДВС Полтавського
МУЮ від 30 травня 2013 року оголошений
розшук майна боржника - автомобіля
марки AUDI 80 ЗНГ, 1994 року випуску, шасі
номер НОМЕР_2, державний реєстраційний
№ НОМЕР_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
державного виконавця про арешт і
розшук майна боржника, а також намір
державного виконавця реалізувати
належний боржнику автомобіль
порушують право позивача на
першочергове задоволення вимог згідно
укладеного договору позички і застави.

З висновками суду першої інстанції
колегія суддів погодитися не може,
оскільки вони зроблені з порушенням
норм процесуального права та є
наслідком неправильного застосування
норм матеріального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду є законним і
обґрунтованим, якщо суд виконав усі
вимоги цивільного судочинства та
вирішив спір відповідно до закону на
підставі всебічно і повно досліджених
обставин, на які посилаються сторони
яке на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду першої інстанції цим
вимогам закону не відповідає.

Як роз?яснено у пункті 4 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27 серпня 1976 року, за
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що грунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Таким чином, спір про виключення
майна з опису або звільнення його з-під
арешту за своєю правовою природою є
віндикаційним спором, у якому власник
майна (ст.387 ЦК України) або титульний
володілець майна (ст.396 ЦК України)
реалізовує своє право на витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Зі змісту положень параграфу
шостого глави 49 ЦК України вбачається,
що кредитор (заставодержатель) не
набуває права власності на предмет
застави, а право володіння предметом
застави виникає у нього лише у
випадках, прямо встановлених договором
(ч.4 ст.586 ЦК України). Право
розпорядження предметом застави
виникає у кредитора (заставодержателя)
на підставі рішення суду, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч.1
ст.590 ЦК України).

Статтею 20 ЗУ «Про заставу»
встановлено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави.

З аналізу наведених норм закону
слідує, що заставодержатель набуває
право розпорядитися предметом застави
(звернути стягнення на предмет застави)
з дня набрання законної сили рішенням
суду про стягнення з боржника коштів за
простроченим основним зобов?язанням чи
звернення стягнення на заставлене
майно або ж з дня вчинення виконавчого
напису нотаріуса про звернення
стягнення на заставлене майно.

Відповідно до п.1 договору від 24
жовтня 2011 року кінцевий термін
повернення позичених коштів - 24 жовтня
2014 року. Сторони погодили, що боржник
має право повертати суму боргу
частинами (а.с.7), проте ні первісний
договір (а.с.5-6), ні зміни до нього (а.с.7)
не містять положення про те, що боржник
зобов?язаний повертати суму позики
згідно певного графіку певними
частинами. Отже, право вимоги у ОСОБА_1
і, відповідно, право звернення
стягнення на заставлений автомобіль
виникне лише після 24 жовтня 2014 року у
разі, якщо ОСОБА_2 не поверне йому
залишок боргу у сумі 39 000 грн. Право на
дострокове повернення позички згідно
п.15.2 договору позички і застави (а.с.6)
виникає у ОСОБА_1 у разі порушення
ОСОБА_2 умов зберігання або
експлуатації заставленного
автомобіля, а також у разі порушення
інших умов договору. Позивачем ОСОБА_1
суду не доведено належними і
допустимими доказами існування
вказаних обставин. Зі змісту позову та
долучених світлокопій письмових вимог
(а.с.14-16) вбачається, що підставою для
пред?явлення вимоги про дострокове
повернення позички є виключно
припинення часткових сплат (хоча це
право позичальника).

За таких обставин колегія
суддів вважає, що у ОСОБА_1 не виникло
права вимоги про звернення стягнення
на заставний автомобіль.

Відповідно ч.3 ст.54 ЗУ «Про
виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не
є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів або ж
якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю. Частиною
шостою вкаханої норми Закону
встановлено, що за рахунок коштів, які
надійшли від реалізації заставленного
майна, здійснюються утримання,
передбачені статтею 43 цього Закону,
після чого кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення
в повному обсязі вимог
заставодержателя залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
встановленому цим Законом.

Визначена укладеними угодами між
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вартість предмета
застави: 08 серпня 2011 року - 17 500 грн., а 24
жовтня 2011 року - вже 48 000 грн., не є
належним доказом визначення реальної
вартості заставного автомобіля, а тому
відсутні підстави вважати доведеною ту
обставину, що вартість предмета
застави (автомобіля) не перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (39 000 грн.).

Вартість заставного автомобіля у
виконавчому проваджені визначається у
порядку ст.58 ЗУ «Про виконавче
провадження» і у разі якщо буде
встановлено, що вона (вартість) не
перевищує суму заборгованості ОСОБА_2
перед ОСОБА_1, останній відповідно до ч.3
ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження»
буде вправі вимагати зняття арешту із
заставного автомобіля.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.3, ст.309 ч.1 п.4,
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк"
Київська Русь" в особі Полтавського
центрального відділення ПАТ " Банк"
Київська Русь" задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 05 вересня 2013 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову
за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
С.А. Гальонкін

А.І.Дорош

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов