Номер провадження: 22-ц/785/6948/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.

суддів Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановила:

05 вересня 2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. З урахуванням наданих до суду уточнених позовним вимог, які прийняті судом, позивач просив суд ухвалити заочне рішення, яким визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,7 кв.м, жилої 18,1 кв.м, підсобної 11,6 кв.м в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 27 березня 2009 року.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3, яка проживала в Одесі по вул. Житомирська, б. 34, кв. 12, залишила заповіт на імя ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори 09.09.1993 року за реєстровим № 1-8009. Проте, у звязку з відсутністю державної реєстрації, згідно довідки № 42559069 від 23.08.2013 року, виданої КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради квартири під № 12, розташованої за адресою м. Одеса, вул. Житомирська, буд. 34, яка належала ОСОБА_3, померлій 27 березня 2009 року; видати позивачу свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію зазначеної квартири у позасудовому порядку не є можливим, у звязку з чим позивач змушений звернутись із зазначеним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав.

Заочним рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволений в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, Одеська міська рада звернулась з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Розпорядженням органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 15326 від 17 червня 1993 року, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 6-732, однокімнатна квартира № 12 по вул. Житомирська, б. 34 у м. Одесі шляхом приватизації була передана у власність ОСОБА_3, що також вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 17 червня 1993 року, загальною площею 29,7 кв.м, жилою 18,1 кв.м, підсобною 11,6 кв.м.

У 1993 році Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 померла 27 березня 2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 02 квітня 2009 року, виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції серії І-ЖД№ 178450 актовий запис №1981.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, власником якого вона була, а саме, на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, яка проживала в Одесі по вул. Житомирська, б. 34, кв. 12, залишила заповіт на імя ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори 09.09.1993 року за реєстровим №1-8009.

Право на спадкування за заповітом виникає у день відкриття спадщини й право одержують особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України).

20 травня 2009 року позивач звернувся до Пятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно листа відповіді Пятої одеської державної нотаріальної контори від 02 вересня 2013 року на заяву ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право власності його було сповіщено, що згідно п.4.15 гд. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У звязку з відсутністю державної реєстрації, згідно довідки № 42559069 від 23.08.2013 року, виданої КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради квартири під № 12, розташованої за адресою м. Одеса, вул. Житомирська, буд. 34, яка належала ОСОБА_3, померлій 27 березня 2009 року видати позивачу свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію зазначеної квартири не надається можливим.

У звязку з цим, оформити свої спадкові права позасудовим шляхом ОСОБА_2 дійсно не має можливості.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України позивач має право на захист судом своїх невизнаних прав щодо спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3

Згідно ст. 124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На момент смерті ОСОБА_3 належала квартира під №12, розташована за адресою м. Одеса, вул. Житомирська, буд. 34, а позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але за відсутності державної реєстрації він позбавлений права одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно ст. 331 України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3 Інформаційного листа від 16.05.2013 року № 24-753//0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про спадкування, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень систему органів державної реєстрації прав становлять: міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на обєкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інших законодавчих актів України та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та /або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Так як попередній власник не оформляла документи на належне їй нерухоме майно та не реєструвала його в органах БТІ, тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право дійсно має бути визнано в судовому порядку.

Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

ОСОБА_5