У Х В А Л А

17 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
державного підприємства
«Придніпровська залізниця», треті
особи: виконавчий комітет Кіровської
районної у м. Дніпропетровську ради,
П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, свідоцтва про право
на спадщину за законом, про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням; за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя
особа - П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на частку у квартирі та
усунення перешкод у користуванні
квартирою,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому просила:
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло, видане 9 серпня 1994
року на квартиру АДРЕСА_1; визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_4 на 2/3 частини вказаної квартири
після померлої ОСОБА_9; визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_5 на 1/3 частину спірної квартири
після померлої ОСОБА_9 та визнати
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування вказаним жилим
приміщенням.

Позов мотивовано тим, що з 16 червня 1987
року вона разом з матір'ю - ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала в
АДРЕСА_1.

5 серпня 1989 року ОСОБА_9 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_10, який змінив прізвище на
ОСОБА_10.

Зазначала, що у серпні 1994 року ОСОБА_9,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приватизували вказану
квартиру та отримали свідоцтво про
право спільної сумісної власності на
неї.

Посилаючись на те, що вироком суду
ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину у
сфері незаконного обігу наркотичних
засобів, з вересня 2001 року останній у
спірній квартирі не проживає, оплату
житлово-комунальних послуг не
здійснює, просила суд позов
задовольнити.

Не погодившись з позовом, ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа -
П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, у якому просив
визнати за ним право власності на 1/2
частину квартири та зобов'язати ОСОБА_4
усунути перешкоди у здійсненні ним
права користування 1/2 частиною
квартири.

В обґрунтування позову зазначав, що
після смерті дружини ОСОБА_9 він
звернувся до П'ятої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
законом у вигляді 1/9 частини квартири
АДРЕСА_1, однак йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
квартиру.

Зазначав, що ОСОБА_4 чинить перешкоди у
користуванні спірною квартирою та
проживанні у квартирі, змінила замки у
вхідних дверях до квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 серпня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 жовтня 2012 року, ОСОБА_4
відмовлено в задоволенні заявленого
позову.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_5 право власності
на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, яка в
цілому складається з: 1 - коридор, 2 -
санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - жилі кімнати
площею 27,9 кв. м, 6 - кладова, І - балкон,
загальною площею 43 кв.м та усунуто
перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права
користування 4/9 частинами вказаної
квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 серпня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
ст. 392 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 392 ЦК України заявник посилається на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 березня 2011
року у справі про визнання права
власності та на рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року у справі про
визнання правочинів недійсними,
визнання нотаріальних дій
неправомірними, визнання права
власності, виселення, вселення,
відшкодування моральної шкоди.

Надані для порівняння ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 березня 2011 року та рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року не можуть
бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права,
оскільки правові висновки зазначені в
даних судових рішеннях у порівнянні з
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, яку просить переглянути заявник,
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах, що не свідчить про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції саме ст. 392 ЦК
України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», треті особи: виконавчий
комітет Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради, П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
свідоцтва про право на спадщину за
законом, про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням; за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа - П'ята
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частку у квартирі та усунення
перешкод у користуванні квартирою
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О. В. Умнова

І.М. Фаловська