Справа № 159/4391/13-ц
Провадження № 2/159/80/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
15 січня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.

при секретарі Пухер Л.Р.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатного подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з дружини ОСОБА_3
коштів на його утримання, як на
непрацездатного подружжя, що потребує
матеріальної допомоги, в розмірі по 1500
грн. щомісяця.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначає, що з 2005 року є інвалідом
другої групи, має ряд тяжких хронічних
захворювань, у 2013 році переніс складну
операцію, потребує проходження
стаціонарного лікування кожні півроку,
а крім того змушений приймати
необхідні для життя ліки щодня. Єдиним
джерелом доходів є пенсія, якої не
вистачає на вище вказані витрати.
Враховуючи ту обставину, що
відповідачка виїхала за межі України
на тимчасові роботи та має високі
доходи, просить визначити розмір
аліментів на його утримання на рівні 1500
грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав
повністю та пояснив, що в шлюбі з ОСОБА_3
провів добудову до частини житлового
будинку, де проживала їх сім'я, після
того, як він захворів та не зміг
утримувати сім'ю, відповідачка
залишила його та їх неповнолітню
дитину і виїхали за межі України на
тимчасові заробітки, згодом повідомила
про свій намір створити нову сім'ю. На
даний час шлюб з відповідачкою
розірвано і він проживає окремо в
квартирі, що належить йому на праві
приватної власності. Отримує пенсію по
інвалідності в розмірі 996,45 грн., з яких
150 грн. є надбавкою на утримання
неповнолітньої дочки. За рахунок
вказаної пенсії самостійно
забезпечити себе ліками він не може,
тому просить позов задовольнити
повністю і стягувати з відповідачки
аліменти на його утримання в розмірі по
1500 грн. щомісяця. При цьому просить
врахувати ту обставину, що
відповідачка щомісяця перераховує
своїм батькам кошти в сумі не менше 500
дол. США. Одночасно позивач просить суд
стягнути з відповідачки на його
користь витрати на правову допомогу в
сумі 1500 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2
проти позову заперечила з тих підстав,
що відповідач ОСОБА_3 не має можливості
надавати позивачу будь-яку матеріальну
допомогу, оскільки 08 лютого 2013 року
виїхала в Ізраїль на роботу та
лікування, сама не забезпечена
прожитковим мінімумом, має
незадовільний стан здоров'я, потребує
лікування, на її утриманні перебуває
неповнолітня дочка та непрацездатні
батьки-пенсіонери, окрім того, позивач
отримав інвалідність задовго до вступу
з нею в шлюб та має додаткові доходи
працюючи на пилорамі. У задоволенні
позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду, показання
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до висновку, що позов
підставний, обґрунтований і підлягає
до часткового задоволення.

За положеннями ч. 2 ст. 75 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Згідно із чч. 3, 4 указаної статті
непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи. Один із подружжя є таким,
що потребує матеріальної допомоги,
якщо заробітна плата, пенсія, доходи
від використання його майна, інші
доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, право на утримання
(аліменти) має лише непрацездатна особа
та (або) особа, яка потребує
матеріальної допомоги (тобто не
забезпечена прожитковим мінімумом).

Відповідно до ч.2 ст.76 СК України після
розірвання шлюбу особа має право на
утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач
перебував з відповідачкою у шлюбі з
29.08.1996 року. Шлюб розірвано 07 серпня 2013
року, тобто після звернення до суду з
відповідним позовом.

На даний час сторони спільно не
проживають, відповідачка у лютому 2013
року виїхала в Ізраїль.

Як показав в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4, батько відповідачки, основною
метою виїзду ОСОБА_3 за межі України
було виконання тимчасових робіт для
отримання доходів.

Від шлюбу сторони мають одну
неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час розгляду справи
судом проживає разом з батьками
відповідачки.

Позивач з 2005 року є інвалідом ІІ групи,
згідно медичної документації хворіє на
цукровий діабет та гіпертонічну
хворобу. Розмір пенсії позивача 996,45
грн., з яких 150 грн. мають цільове
призначення - надбавка на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5 Окрім
того, 13 січня 2014 року судом ухвалено
рішення про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
дочки ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх
видів його доходів, щомісячно,
починаючи з 23 вересня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Добровільно згоди щодо надання
матеріальної допомоги непрацездатному
чоловіку не досягнуто, інших доходів,
крім пенсії, а також інших осіб, які б
могли надати матеріальну допомогу
позивач не має.

Враховуючи викладені обставини, суд
приходить до висновку, що позивач є
непрацездатною особою, його
непрацездатність виникла до
розірвання шлюбу з відповідачкою,
розмір отримуваних ним доходів є
меншим прожиткового мінімуму та не
забезпечує його потреб на лікування,
отже позивач є таким, що потребує
матеріальної допомоги.

В свою чергу, відповідачка є
працездатною особою молодого віку, має
мінливий дохід. До такого висновку суд
прийшов керуючись принципом
змагальності цивільного процесу,
відповідно до якого кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається на обґрунтування
своїх вимог чи заперечень.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження недостатнього
матеріального забезпечення чи
незадовільного стану здоров'я, які б
позбавляли її можливості сплачувати
аліменти на утримання чоловіка, як і не
надано доказів наявності у позивача
додаткових доходів, крім пенсії по
інвалідності.

Досліджена судом медична документація
щодо стану здоров'я ОСОБА_3 не містить
даних про обмеження її працездатності.

Посилання відповідачки на ту
обставину, що на її утримання
перебувають непрацездатні батьки -
пенсіонери, не заслуговують на увагу
суду, адже сам факт непрацездатності
осіб, які є пенсіонерами, не свідчить
про їх перебування на утриманні. Інших
доказів, які б свідчили про додаткові
витрати відповідачки на лікування
батьків чи надання іншої необхідної їм
допомоги суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України
аліменти присуджуються одному з
подружжя у частці від заробітку
(доходу) другого з подружжя і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу отримує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Враховую характер роботи відповідачки
за кордоном, мінливість її доходів, суд
вважає необхідним визначити розмір
аліментів у твердій грошовій формі.

Визначаючи розмір аліментів, суд
відповідно до вимог ч.2 ст.80, ст.182 СК
України, враховує розмір пенсії
позивача, розмір прожиткового мінімуму
для особи відповідного віку, стан
здоров'я позивача, відсутність інших
осіб, які б могли надавати допомогу та
відсутність інших джерел доходів,
матеріальне становище відповідачки та
наявність на її утриманні
неповнолітньої дитини, і приходить до
висновку, що обґрунтованим є розмір
аліментів на рівні 250 грн. щомісяця.

В силу ч.1 ст.79 СК України аліменти слід
присудити з дня подання позовної заяви,
тобто з 18 липня 2013 року.

Відповідно до ч.3 даної статті якщо
один з подружжя одержує аліменти у
зв'язку з інвалідністю, сплата
аліментів триває протягом строку
інвалідності.

Рішення в частині стягнення за один
місяць в розмірі 250 грн. відповідно до
п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України підлягає до
негайного виконання.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат по справі, які полягають
у витратах на правову допомогу, суд
керуючись положеннями Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах»,
враховуючи загальну тривалість участі
представника позивача - адвоката
ОСОБА_7 у судових засіданнях ( 07.08.2013
року з 9.30 год. до 10.03 год., 29.08.2013 року з
10.32 год. до 11.06 год.), часу витраченого на
підготовку позовної заяви та зібрання
доказів, вважає необхідним стягнути
лише 500 грн. таких витрат. Заявлена
позивачем сума 1500 грн. є
необґрунтованою.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь держави підлягає стягненню
судовий збір, який відповідно до
положень ст.4 Закону України «Про
судовий збір» становить 243,60 грн.

Керуючись ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.79,80,182,184 СК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 аліменти на його утримання в
розмірі по 250 (двісті п'ятдесят) грн.
щомісяця протягом строку інвалідності,
починаючи з 18 липня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі
500 (п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів
за один місяць в розмірі 250 (двісті
п'ятдесят) грн. підлягає до негайного
виконання.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при його проголошенні
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуюча: Т. В. Денисюк