АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1065/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,27 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
28 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівВишня Н. В.
, Пономаренко В. В. при секретаріЯремич
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Черкаси
апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 05 лютого 2014 року по справі
за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа:
ПАТ «ОТП Банк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення,-
в с т а н о в и л а :
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,
мотивуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2006
р. АКБ «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір, згідно якого ОСОБА_7
отримала кредит в розмірі 42 075 доларів
Відповідачка ОСОБА_7 зобов'язалася
прийняти, належним чином використати
та повернути ПАТ «ОТП Банк» вказані
кредитні кошти у строки, а також
сплатити відповідну платню за
користування кредитом.
18.07.2006 р. в забезпечення повного та
своєчасного виконання відповідачкою
ОСОБА_7 своїх зобов'язань перед банком
між банком та відповідачкою був
укладений договір іпотеки №PML-F00/163/2006.
Предметом договору іпотеки є нерухоме
майно, а саме: квартира, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7
на праві власності відповідно до
договору купівлі-продажу.
З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором,
між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та
ОСОБА_8 18 липня 2006 року було укладено
договір поруки, за умовами якого
поручитель ОСОБА_8 зобов'язувався нести
солідарну відповідальність перед
банком за зобов'язання кредитора та в
цей же день був укладений договір
іпотеки нерухомого майна №PML-F00/163/2006
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 Предметом
договору іпотеки була квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
24 грудня 2010 року ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» купив, а ЗАТ «ОТП
Банк» продав права на кредитний
портфель на право вимоги, в тому числі і
за даним кредитним договором,
договором поруки та іпотеки.
Представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» просив суд в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки на користь позивача, а
саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а
кошти отримані від реалізації предмета
іпотеки направити для погашення
загальної заборгованості відповідачки
Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з
жилого приміщення, а саме з квартири в
Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 05 лютого
2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» задоволено частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 18.07.2006 р. в сумі 39634,75 дол. США
звернуто стягнення на предмет іпотеки
квартиру АДРЕСА_1, а кошти направити на
погашення заборгованості за кредитним
договором №PML-F00/163/2006 від 18.07.2006 р.
Залишок коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки, після
погашення боргових забов'язань та
відшкодування всіх витрат
іпотекодержателя, повернути
іпотекодавцю.

Встановлено спосіб реалізації
шляхом продажу квартири ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу.
Встановлено початкову ціну предмета
іпотеки в розмірі 250400 грн., але не нижче
її вартості, визначеної внаслідок
незалежної оцінки. Виселено ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 05 лютого 2014 року, ОСОБА_7
подала апеляційну скаргу, вважаючи, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права і просить
скасувати оскаржуване рішення і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» відмовити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 14 квітня 2014 року
доповнення ОСОБА_7 до апеляційної
скарги повернуто апелянту, як подані з
пропуском встановленого законом
строку на подання доповнення до
апеляційної скарги.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» про стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що зобов'язання повинні виконуватись
відповідно до чинного законодавства та
умов договору, а тому ОСОБА_7, як
кредитор та іпотекодавець, повинна
нести цивільно-правову
відповідальність за порушення взятих
на себе зобов'язань, а при зверненні
стягнення на предмет іпотеки
відповідачі підлягають виселенню з
квартири, що є предметом іпотеки.

Встановлено, що 18.07.2006 року між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір, згідно якого ОСОБА_7
отримала кредит в розмірі 42 075 доларів
США.

18.07.2006 р. в забезпечення повного та
своєчасного виконання відповідачкою
ОСОБА_7 своїх зобов'язань перед банком
між банком та відповідачкою був
укладений договір іпотеки №PML-F00/163/2006.
Предметом договору іпотеки є нерухоме
майно, саме: квартира, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7 на
праві власності відповідно до договору
купівлі-продажу.

24.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
договір про відступлення права вимоги,
в тому числі і за договором іпотеки від
18.07.2006 р.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя. У разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Виходячи із вищенаведених норм,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
правомірно задовольнив позовні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, відповідно до вимог ст. 39
Закону України «Про іпотеку»
зазначивши розмір вимог, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, опис нерухомого
майна, спосіб реалізації та початкову
ціну предмету іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України
«Про іпотеку», якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. Дії щодо
продажу предмета іпотеки та укладання
договору купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця. У
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України
«Про іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення. Звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 109 ЖК України,
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають
у ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про виселення.

Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 43 Постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК
України, статей 39 - 40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

За таких обставин висновки суду
першої інстанції про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з предмету іпотеки мешканців
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального та
процесуального права.

Доводи апелянта про те, що ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» не може бути
позивачем по справі, так як не є
правонаступником ПАТ «ОТБ Банк» є
безпідставними, так як ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» звернувся до суду
не як правонаступник, а як власник
кредитного портфелю за пунктом 1
частини першої статті 512 ЦК України.

Договір про відступлення права
вимоги від 24.12.2010 р., укладений між ПАТ
«ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», ніким не оспорений і на
момент вирішення справи в суді є
чинним.

Власником кредитного портфелю
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» став 24
грудня 2010 року. Заочним рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26 жовтня 2010 року вже стягнуто з
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 солідарно на користь
ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
339842 гривни 44 коп. Дане рішення набрало
законної сили 01 березня 2011 року, а до
суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення звернувся
10 жовтня 2013 року, не порушивши
трирічний строк позовної давності.

Залишення аналогічно позову без
розгляду не позбавляє позивача
повторно звернутись до суду з таким
самим позовом до тих самих
відповідачів ( частина 2 статті 207 ЦПК
України).

Інші доводи апелянта також перевірені
судом першої інстанції та визнані
такими, що є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення..

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, постановивши
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
задоволив позовні вимоги ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Так як апелянтом при подачі
апеляційної скарги не було сплачено
судовий збір, то відмовляючи в
задоволенні апеляційної скарги
колегія суддів у відповідності до ст. 79,
88 ЦПК України стягує з апелянта на
користь держави судовий збір у розмірі
1722 гривни.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 05 лютого 2014 року відхилити,
а рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави
судовий збір в сумі 1722 грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :