Справа № 344/3784/14-ц
Провадження № 2/344/2457/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

04 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дачу згоди на
виїзд за кордон неповнолітньої дитини,
-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд
за кордон малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_2,
без згоди батька ОСОБА_3.

У позовній заяві зазначено, що відділом
РАЦС Івано-Франківського міського
управління юстиції 13.11.2007 року
розірвано шлюб між позивачем та
відповідачем. Неповнолітній син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився
проживати із матір'ю ОСОБА_2. Враховуючи
бажання позивача виїхати за межі
України із дитиною для лікування сина,
просить дати згоду на тимчасовий виїзд
за кордон неповнолітньої дитини без
згоди батька протягом 1 року.

Позивач позовні вимоги підтримала
повністю та просила суд надати дозвіл
на виїзд за кордон, в країни
Шенгенської угоди, країни
Європейського Союзу, в країни СНД та
США, неповнолітньому сину позивача
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю на
вищезгаданий термін.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1
ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а позивач подав достатньо
матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у позивача та
відповідача в період шлюбу народилася
дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено копією Свідоцтва про
народження (а.с.5).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
розірваний 13.11.2007 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.4).

Відповідно до ст. 51 Конституції України
турбота про дітей, їх виховання є
рівним правом і обов'язком батьків. Ця
конституційна норма конкретизується
главою 15 «Обов'язок матері, батька
утримувати дитину та його виконання»
Сімейного кодексу України.

Принцип загальної і рівної
відповідальності обох батьків за
виховання та розвиток дитини
закріплений і в нормах міжнародного
права. Так, Конвенцією про права дитини
(ст. 18) проголошено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися
за взаємною згодою батьків дитини, є
реалізація права дитини на свободу
пересування.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, має право на вільне
самостійне пересування по території
України і на вибір місця перебування.
Фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

За вимогами п.2 ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду та в'їзду в Україну
громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердже ними постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2010 р. №
724), передбачено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, в тому числі у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

В судовому засіданні позивач в
поясненнях зазначила що даний виїзд
необхідний з метою консультацій та
лікування дитини (дитина хвора , що
підтверджується випискою а.с.11).

Відповідно до ст.1,2 закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
забезпечити дітям умови для
достатнього фізичного, духовного та
культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

А тому, з врахуванням вищезазначеного і
ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка
встановлює обов'язок приділяти
першочергову увагу якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини, а також
те, що виїзд дитини за кордон на
лікування дитини, не порушує прав
батька, суд приходить до висновку що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими що підлягають до задоволення.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 15, 313 ЦК України, ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду та в'їзду в Україну
громадян України» та керуючись ст.ст. 10,
60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає
за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, дозвіл на виїзд за
кордон в країни Шенгенської угоди,
країни Європейського Союзу, в країни
СНД та США з неповнолітньою дитиною
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, жителя
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2, терміном на 1 рік для
консультації та лікування дитини.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 07 квітня 2014 року.

Суддя:
Польська М.В.