Справа № 191/4391/13-ц
Провадження № 2/191/136/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гречко Ю.В.

при
секретарі - Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Синельникове
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, обгрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що 06 серпня 2007 року
відповідачка отримала кредит у розмірі
5000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідачка надала згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг та
Правилами користування платіжною
карткою складає між сторонами договір.
Відповідачка належним чином умови
кредитного договору не виконує, у
зв'язку з чим станом на 04 вересня 2013
року виникла заборгованість у
загальному розмірі 31947,17 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в розмірі 3838,66 грн.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі 14936,03
грн.; заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 11175,00
грн.; штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна
складова) в розмірі 1497,48 грн. Позивач
просить суд стягнути з відповідачки на
його користь вищезазначену суму
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати по справі в розмірі
319,47 грн.

Відповідач надала суду письмові
заперечення проти позову, де зазначила,
що на її думку позивачем пропущена
позовна давність, у зв'язку з чим
позивачем втрачена можливість
стягнення заборгованості у судовому
порядку. Також посилається на
неможливість застосування подвійної
відповідальності за одне й те саме
правопорушення, тому штраф та пеня не
можуть одночасно стягуватися за
порушення умов договору. Просить у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, але завчасно
надав суду письмову заяву, якою просить
розглянути справу без йрого участі,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі. Також у заяві зазначив, що
відповідачка ознайомилася з Умовами та
правилами надання банківських послуг
та нею надано картку для здійснення
погашення, у зв'язку з чим вона своїми
діями надала згоду на відновлення
позовної давності.

Відповідачка у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечувала і просила у їх
задоволенні відмовити. Також
зазначила, що ніякої згоди на
відновлення позовної давності вона не
давала, анкета-заява про приєднання до
Умов та Правил надання банківських
послуг в Приватбанку нею було
оформлено у квітні 2013 року у зв'язку з
відкриттям банківського рахунку для
отримання державної грошової допомоги
на утримання дитини. Під час оформлення
кредиту у серпні 2007 року їй взагалі не
надавалося жодних документів, крім її
заяви на отримання кредиту, у зв'язку з
чим з ними вона не була ознайомлена і
підписів ніяких не ставила. Отриманий
нею кредит в сумі 5000,00 грн. вона
поступово погашала і вважала, що кредит
вже сплачено. При видачі грошових
коштів їй повідомили лише те, що
протягом одного року вона повинна
кредит погасити. Жодної іншої
інформації їй надано не було. Ніяких
претензій про наявність
заборгованості за кредитним договором
від позивача з 2007 року до часу
отримання позовної заяви вона не
отримувала, до Банку її не викликали, не
телефонували, у зв'язку з чим і спору з
цього приводу між сторонами не
виникало.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав і просив у їх задоволенні
відмовити. Підтримав письмові
заперечення проти позову, а також
послався на наявність у відповідачки
двох малолітніх дітей, у зв'язку з чим
вважає незаконними дії позивача, що
виразилися у тривалому замовчуванні
факту наявності незначної суми
заборгованості, що призвело до
виникнення заборгованості та штрафних
санкцій, розмір яких є явно
неспівмірний з сумою отриманого
кредиту.

Під час судового розгляду справи по
суті судом були оглянуті наступні
документи: копія заяви відповідачки на
отримання кредиту; копія Умов та правил
надання банківських послуг; розрахунок
заборгованості за кредитним договором;
копія паспорту відповідачки; копії
правовстановлюючих документів
позивача; копія анкети-заяви про
приєднання до Умов та Правил надання
банківських послуг в Приватбанку;
копія виписки з рахунку відповідачки;
копії квитанцій про сплату кредитної
заборгованості; копії свідоцтв про
народження дітей; платіжне доручення
про сплату судового збору.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення
відповідачки, її представника та
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

У відповідності до п.2 Умов та правил
надання банківських послуг, платіжна
картка використовується для
ініціалізації переводів засобів з
рахунку платника на відповідний
рахунок банку з метою оплати вартості
товарів та послуг, а також вчинення
інших дій, що передбачені відповідним
договором, тобто у даному випадку
відповідачці було надано споживчий
кредит.

У відповідності до ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження
кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може
бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту
(в процентному значенні та грошовому
виразі) з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
послуг (реєстратора, нотаріуса,
страховика, оцінювача тощо), пов'язаних
з одержанням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту;

е) строк, на який кредит може бути
одержаний;

є) варіанти повернення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення
кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки
майна та, якщо така оцінка є необхідною,
ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на які споживач
має право, або відомості про те, від
кого споживач може одержати докладнішу
інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих
схем кредитування.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Обов'язок доведення того,
що один з оригіналів договору був
переданий споживачеві, покладається на
кредитодавця.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості
кредиту для споживача (у процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг
(реєстратора, нотаріуса, страховика,
оцінювача тощо), пов'язаних з
одержанням, обслуговуванням,
погашенням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення
кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання
договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Отже, згідно вимог Закону України «Про
захист прав споживачів» перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту на кредитодавця
покладаються обов'язки ознайомити
споживача з усіма передбаченими
законом істотними умовами такого
договору, а після укладення договору
надати його оригінал споживачеві. При
цьому законом чітко визначено, що
обов'язок доведення того, що оригінал
договору був переданий споживачеві,
покладається саме на кредитодавця.

У даній справі відповідачка заперечує
факт надання їй документів, які містять
істотні умови договору про надання
споживчого кредиту, зокрема, Умов та
правил надання банківських послуг,
тарифів та пам'ятки клієнта, які у
сукупності з поданою відповідачкою
заявою на отримання кредиту, складають
кредитний договір, у зв'язку з чим
обов'язок доведення такого факту
покладається на кредитодавця, тобто
позивача у справі, який таких доказів
суду не надав, у зв'язку з чим суд
вважає, що вимоги ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» позивачем
не виконані та договір про надання
споживчого кредиту між сторонами не
укладено у зв'язку з недосягненням
згоди щодо усіх істотних його умов.

Посилання позивача на ознайомлення
відповідачки з Умовами та правилами
надання банківських послуг у квітні 2013
року не є підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки доказів
отримання таких документів
відповідачкою саме під час одержання
споживчого кредиту суду не надано.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже, зі змісту зазначеної норми
вбачається, що договір про надання
споживчого кредиту потребує
обов'язкової обов'язкової письмової
форми, оригінал договору повинен бути
наданий споживачеві, законом визначені
істотні умови такого договору та
обов'язки кредитодавця перед
укладенням договору надати
споживачеві певну інформацію з метою
не допущення порушення його прав.

Як зазначила відповідачка у судовому
засіданні, крім складеної нею
письмової заяви на отримання кредиту
жодних інших документів їй надано не
було, у зв'язку з чим з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
з Правилами користування платіжною
карткою та тарифами вона ознайомлена
не була та їх не підписувала.

Надані суду Умови та правила надання
банківських послуг не мають жодного
підпису відповідачки, що свідчить про
відсутність достатніх доказів надання
відповідачці вказаних Умов, а одна лише
вказівка відповідачки про
ознайомлення з ними у заяві на
отримання кредиту не є достатнім
доказом такого ознайомлення при
наявності з цього приводу заперечень
проти позову. Суду також не надано
доказів ознайомлення відповідачки з
тарифами та пам'яткою клієнта, що також
має суттєве значення для встановлення
факту перебування сторін у договірних
правовідносинах.

У зв'язку з вищенаведеним, суд
приходить до висновку, що, оскільки
позивачем належним чином не доведено
факт надання відповідачці документів,
де викладені істотні умови отримання
та повернення споживчого кредиту,
кредитний договір не можна вважати
укладеним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на наявність між ним та
відповідачкою договірних
правовідносин і просить стягнути з
відповідачки заборгованість за
невиконання умов кредитного договору.

Однак такі підстави позову у даному
випадку не є обґрунтованими, оскільки у
відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати пуслугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Із даної норми закону вбачається, що її
розповсюдження можливе лише на
правовідносини, які є зобов'язальними,
а у даному випадку таких правовідносин
між сторонами не виникло, у зв'язку з
чим суд не вважає наявність фактів,
якими позивач обгрунтовує свої позовні
вимоги, встановленою.

Оскільки у задоволенні позовних вимог
відмовлено, понесені позивачем судові
витрати по справі в розмірі 319,47 грн.
стягненню з відповідача не підлягають
у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.203, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН
«Керівні принципи для захисту
інтересів споживачів» від 09 квітня 1985
року №39/248, Рішенням Конституційного
Суду України від 10 листопада 2011 року у
справі про захист прав споживачів
кредитних послуг, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області може бути
подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано, а у разі її
подання - після розгляду справи
апеляційним судом у разі, якщо рішення
не буде скасовано.

Суддя: Ю. В. Гречко