Номер провадження 2/754/553/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенко С.В.,

при секретарі - Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу
за кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» про визнання
кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача та, уточнивши
позовні вимоги, просив стягнути
заборгованість за кредитним договором
у сумі 1 551 484,94 грн., мотивуючи свої
вимоги тим, що 15.05.08 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір № СL-001/132/2008 про надання кредиту
терміном до 15.05.14 року на суму 52 103,10
долари США зі сплатою 15,75 % річних. Банк
свої зобовязання виконав, кредит надав,
але відповідач свої зобовязання
належним чином не виконує, кредит та
відсотки не сплачує. На підставі
викладеного позивач вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 звернулася до суду з
зустрічною позовною заявою до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» про визнання
кредитного договору недійсним,
посилаючись на те, що порушені вимоги
Закону України «Про захист прав
споживачів», зокрема, не надано повну
інформацію відносно умов договору,
сторонами не досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору.

У судовому засіданні представник
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
підтримала уточнені позовні вимоги,
просила стягнути з відповідача борг в
сумі 1 1 551 484,94 грн., зокрема: 304 499,78 грн. -
залишок заборгованості за кредитом; 29
152,86 грн. - відсотки за користування
кредитом; 1 217 832,26 грн. - пеня,
передбачена кредитним договором.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засідання підтримала зустрічну
позовну заяву, проти задоволення
первісного позову заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін,
вивчивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що первісний
позов підлягає частковому задоволенню,
зустрічний позов задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що
15.05.08 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір №CL-001/132/2008
про надання кредиту терміном до 15.05.14
року на суму 52 103,10 доларів США зі
сплатою 15,75 % річних.

Згідно п. 1.5.1. частини №2
кредитного договору, погашення кредиту
та процентів здійснюється
позичальником щомісяця у розмірі та
строки визначені у графіку повернення
кредиту та сплати процентів шляхом
внесення готівки в касу банку або
безготівковим перерахуванням на
поточний рахунок.

Відповідно до п. 3.1.1. частини №2
кредитного договору, за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені кредитним договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі 1 % від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожний день прострочки. Зазначена пеня
сплачується додатково до прострочених
сум , що підлягають сплаті відповідно
до вказаного кредитного договору.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України,
якщо договором позики встановлений
обовязок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобовязується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобовязується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобовязання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобовязання не допускається.

Станом на 24.02.14 року за
відповідачем є заборгованість в сумі 1
551 484,94 грн.

З договору купівлі - продажу кредитного
портфелю від 10.12.10 року, укладеного між
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП
Банк» вбачається, що до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшли всі права
ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до
відповідача за кредитним договором
№CL-001/132/2008 від 15.05.08 року.

Як встановлено в судовому
засіданні та доведено зібраними по
справі доказами, відповідач умови
кредитного договору в повному обсязі
не виконала, кредит не виплатила,
відсотки за користування кредитом не
сплатила, тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
простроченого зобов'язання.

На підставі ст. 551 ЦК України,
враховуючи, що розмір неустойки значно
перевищує розмір збитків, суд вважає,
що позовні вимоги про її стягнення
підлягають частковому задоволенню, а
тому з відповідача необхідно стягнути
на користь позивача 50 000 грн. неустойки
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за кредитом.

Щодо зустрічного позову судом
встановлено наступне.

ОСОБА_1 просить визнати вищевказаний
кредитний договір недійсним
посилаючись на порушення при його
укладенні вимог Закону України «Про
захист прав споживачів», зокрема, не
надання банком повної інформації
відносно умов договору, сторонами не
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.
203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобовязується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобовязується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

Таким чином, кредитний договір був
укладений з урахуванням волевиявлення
ОСОБА_1, оскільки підпис на договорі,
який вона не оспорює, є доказом того, що
сторони погодилися з його умовами.

Зокрема, в п. 6.2. спірного договору
вказано, що сторони досягли згоди з
усіх істотних умов та підлягають
виконанню .

Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між сторонами підписаний
повноваженими особами, він містить всі
суттєві умови передбачені законом для
договорів і які мають істотне значення,
а також які були узгодженні сторонами в
спірному договорі.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд дійшов висновку, що сторони,
підписавши спірний договір, встановили
факт досягнення згоди між сторонами,
щодо всіх істотних умов Кредитного
договору.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, та, враховуючи те, що
обставини, на які посилаються позивачі,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, а позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах закону, суд
прийшов до висновку, що у задоволенні
зустрічних позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору в сумі 3 441 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 383 652,64 грн. та
судовий збір у розмірі 3 441 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічної
позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Головуючий