Провадження №2/263/867/2014
Справа № 263/443/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И.

26 березня 2014 року. Жовтневий
районний суд м. Маріуполя в складі
судді Степанової С.В., при секретарі
Сіренко Ю.Д., за відсутністю сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення та зобов'язання не
чинити перешкод в користуванні житлом,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про вселення його в квартиру
АДРЕСА_1. В заяві вказав, що він є
співвласником зазначеної квартири і
також зареєстрований в ній. У лютому 2013
року його шлюб із відповідачем було
розірвано та з весни 2013 року він
проживав в м. Києві. Коли він повернувся
до своєї квартири, то зайти до неї не
зміг, оскільки відповідач його до
квартири не впустила, а ключі сховало
від нього, чим спричинила йому моральну
шкоду у сумі 15 000 грн. У зв'язку із чим
позивач просив вселити його у
вищевказану квартиру та зобов'язати
відповідача надати йому екземпляр
ключів від вхідної двері в квартиру.

У судове засідання позивача не
з'явився, надав суду заяву з
клопотанням розглянути справу у його
відсутність та у разі відсутності
відповідача, розглянути справу заочно.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, про час та місце розгляду
справи був повідомлений через
позивача.

Відповідачі в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся в установленому
законом порядку, про що свідчать
неодноразові поштові повідомлення,
повернуті на адресу суду з відміткою
«за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи те, що по справі достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін, зі згоди
позивача суд розглянув справу заочно,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України та згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України - без фіксування судового
засідання технічними засобами. При
вирішення питання заочного розгляду
справи суд також керувався положеннями
ст. 157 ЦПК України, яка обмежує строк
розгляду цивільної справи двома
місяцями та враховуючи те, що цей строк
сплив, на думку суду це свідчить про
недобросовісне намагання відповідача
затягнути розгляд справи.

Судом встановлено, що квартира № 1
будинку № 64-а по бул. Шевченко, в м.
Маріуполі належить на праві власності
позивачу, про що свідчить копія
договору купівлі-продажу № 192 від 30.10.1998
року. (а.с.33) Позивач зареєстрований в
квартирі з 18.01.2002 року, про що свідчить
копія його паспорту та копія особового
рахунку № 8401-36. (а.с. 3, 4)

Відповідно до ст. 321 ЦК України
громадянин не може бути позбавлений
права власності на своє майно чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідач перешкоджає праву позивача
користуватися належною йому на праві
спільної сумісної власності спірною
квартирою, тому суд вважає необхідним
захистити права співвласника та
вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу
України одним із способів захисту
цивільних прав і інтересів є
припинення дії, яка порушує право, тому
суд вважає можливим захистити права
позивача на користування квартирою
шляхом зобов'язання відповідача
передати позивачу екземпляр ключів від
вхідної двері в квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 5 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної немайнової шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та вини останнього в
її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних і
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Матеріали справи не містять даних про
відшкодування у добровільному порядку
моральної шкоди позивачу.

За правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Суд вважає, що позивачу були
спричиненні моральні страждання,
оскільки він не мав можливості
проживати в належній йому квартирі,
тобто наявність спричинення йому
моральної шкоди доведена, як і
протиправна поведінка відповідача, а
також наявний причинний зв'язок між
шкодою та поведінкою відповідача, але
вважає, що задоволенню підлягають
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди у розмірі 500 грн., оскільки
підстав щодо стягнення моральної шкоди
в більшому розмірі, позивачем не
доведено та не зазначено, з якого саме
часу він не може проживати в квартирі.

На підставі викладеного, суд прийшов до
висновку про задоволення позову
частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір у розмірі
487 грн. 20 коп., тобто за позовні вимоги
майнового характеру 243 грн. 60 коп.,
оскільки заявлені вимоги про стягнення
моральної шкоди, та позовні вимоги
немайнового характеру у розмірі 243
грн.60 коп., оскільки заявлені позовні
вимоги про вселення.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод із змінами та
доповненнями, внесеними Протоколом № 11
від 11.05.1994 року, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391, 383 ЦК
України, ст. ст. 150, 155 ЖК України, ст. 60, 63
Сімейного кодексу України, керуючись
ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України,
керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК
України,

В И Р
І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні житлом,
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
екземпляр ключів від вхідної двері в
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

На рішення позивачем може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя
С.В. Степанова