Справа № 148/5569/13-ц Провадження №
22-ц/772/1040/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ковганич С. В.Категорія:
39Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 19 лютого 2014 року
в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Тульчинської
редакції районної газети
«Тульчинський край» про захист честі,
гідності, ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди та
спростування недостовірної
інформації, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаною позовною заявою,
посилаючись на те, що з 4 квітня 2013 року,
вона, була обрана на загальних зборах
головою обслуговуючого кооперативу
«Слобода».

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті
«Тульчинський край» НОМЕР_1 на першій
сторінці було опубліковано статтю
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Дана стаття була
опублікована за скаргою 36 жителів смт.
Кирнасівка.

Окрім того, даний лист був направлений
голові Кирнасівської селищної ради
Процишину В.П., прокурору Тульчинського
району Бондар А.В., в.о. голови
Вінницького обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України Вихованець О.В., голові комісії
з проведення реорганізації ДШ у
Тульчинському районі Вінницької ДПС
Денисюк І.В..

Дану скаргу було винесено на
обговорення загальних зборів членів ОК
«Слобода» Протокол №7. Під час розгляду
даної скарги було встановлено її
абсолютну безпідставність та прийнято
рішення направити спростування до
вищевказаних адресатів, а також в
газету «Тульчинський край».

17 липня 2013 року газета «Тульчинський
край» надрукувала статтю під назвою
«Конфлікт не вичерпано, але вода вже є»
в якій фрагментарно опубліковано
спростування, чим викривлено суть і
зміст даного спростування. В статті від
05 липня 2013 року зміст листа подано
дослівно на першій сторінці газети, а
зміст спростування відредаговано
редакцією газети «Тульчинський край» і
надруковано всередині газети.

Позивач стверджує, що вказана
відповідачами інформація є
недостовірною і не відповідає
дійсності, її поширення ганьбить честь,
гідність та ділову репутацію.

Так, відповідно до Протоколу № 1 зборів
жителів смт. Кирнасівка вулиць
Маяковського, Пестеля, Островського
від 25 березня 2013 року на яких були
присутні 65 чоловік, а також голова
селищної ради Процишин В.П., директор КП
«Кирнасівське» ОСОБА_7, було вирішено
відмовитись від послуг КП
«Кирнасівське» та створити власний
обслуговуючий кооператив.

04 квітня 2013 року на загальних зборах ОК
«Слобода» були присутні 46 чоловік. На
даних зборах було обговорено та
затверджено статут ОК «Слобода»,
обрано голову, членів правління,
ревізійну комісію ОК «Слобода».

Рішення про створення ОК «Слобода»,
його функціонування, прийняти в ньому
рішень та інше відбувалось в точній
відповідності до вимог законодавства
України та установчих документів.

ОСОБА_2 вважає, що поширення зазначеної
інформації вказаної в районній газеті
«Тульчинський край» мали на меті
опорочення її честі, гідності та
ділової репутації.

Застосовуючи обман, автори статті
намагалась переконати значну
кількість громадян в корисливих,
меркантильних мотивах її діяльності,
зокрема в тому, що вона некомпетентна
та намагається видурити з людей гроші.

Позивач зазнала моральних страждань
внаслідок розповсюдження
недостовірної інформації. Моральна
шкода виражаються у душевних
стражданнях та погіршенні самопочуття,
а також зміни нормального ритму життя
та додаткового клопоту з визначенням
обставин розповсюдження недостовірної
інформації та усуненням її наслідків.

Крім того, 29.09.2013 року на загальних
зборах кооперативу «Слобода» ОСОБА_3
привселюдно почала ганьбити позивачку,
висловлюючись щодо сумнівного
походження її дітей, що ганьбить її
честь та гідність, а також завдали
моральної шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 19 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що висновки суду є
незаконними, оскільки суд не вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а також
неправильно витлумачив ці норми та
зробив висновки на основі неповно і не
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень.

При цьому вказується на ті ж підстави,
що і в позовній заяві, а також на те, що в
своєму рішенні суд першої інстанції
прийшов до неправильного висновку, що
інформація, яка була опублікована в
друкованому ЗМІ, є оціночним судженням.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
вирішуючи питання щодо порушення
особистого немайнового права позивача
ОСОБА_2 судом враховано вимоги ст. 40
Конституції України, якою визначено, що
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

В судовому засіданні встановлено, що
жителі смт. Кирнасівка, при зверненні
до органів місцевого самоврядування та
органів державної влади скористались
своїм конституційним правом.

При вирішенні питання щодо
розповсюдження недостовірної
інформації у засобах масової
інформації, судом враховано положення
п.19 Постанови №1 Пленуму ВСУ від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Зі змісту оскаржуваної статті
вбачається, що опублікована стаття
стосується діяльності кооперативу
«Слобода» та її директора - позивача по
справі, а спірна інформація є критичною
оцінкою цієї діяльності.

Вирішуючи вимоги позивача, щодо
розповсюдження відповідачем ОСОБА_3
принизливих образ щодо дітей
позивачки, судом взяті до уваги покази
свідків допитаних в справі, а саме зі
сторони відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9, а
також зі сторони самої позивачки -
свідка ОСОБА_10., які заперечили будь-які
висловлювання відповідачки в сторону
як самої позивачки, так і її дітей.
Разом з тим, суд критично віднісся до
показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо
таких висловлювань, так як вони
різняться між собою щодо часу та місця,
а також осіб які могли бути при цьому
присутні.

Тульчинський районний суд прийшов до
висновку, що позивачем в судовому
засіданні не доведено, що у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої за
зверненням 35 жителів смт. Кирнасівка,
наявні завідомо неправдивих відомості,
а не оціночні судження відповідача,
метою яких було виконання громадського
обов'язку та захисту прав, свобод чи
законних інтересів громадян, що
свідчить про те, що позивачем не
доведено наявності у відповідача
ОСОБА_3 та співвідповідача районної
газети «Тульчинський край» фактичної
мети приниження честі, гідності та
ділової репутації позивача.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 227 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім»ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визначення
поширеної інформації недостовірною,
слід визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, ці оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Судова колегія апеляційного суду
прийшла до висновку, що попри те, що
судження викладені в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
газеті «Тульчинський край» НОМЕР_1
носили критичний характер та були
викладені з деякими припущеннями,
позивач не має підстав вважати себе
ображеним, оскільки викладені судження
пов'язані з виконанням нею своїх
повноважень голови обслуговуючого
кооперативу «Слобода», а відповідач не
перевищив обмежень, встановлених ч. 2
ст. 10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а також її
розуміння, що викладені у відповідних
рішеннях Європейського Суду з прав
людини.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК
України і ст. 10 ЦПК України обов'язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Однак позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права та внаслідок
цього позивачу завдано моральної
шкоди.

При цьому підставою для наявності
моральної шкоди повинні бути лише
кваліфіковані страждання (фізичні,
психічні та моральнісні) і не можуть
бути елементарні страждання, оскільки
вони, по-перше, є такими, що
спричиняються будь-якою неприязною з
боку особи поведінкою, а по-друге, є
надзвичайно суб'єктивними, що повинно
унеможливити будь-який вплив щодо них з
боку права.

Враховуючи наведене і те, що зазначених
обставин позивач не довів, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про безпідставність
та необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_2.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Міхасішин І.В.

(підпис) Голота Л.О.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.