Номер провадження: 22-ц/785/2925/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого -Суворова В.О.

суддів -Черевко П.М.

-Артеменко І.А.

при секретарі -Добряк Н.І.

за участю: ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду
міста Одеси від 21 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
третя особа приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору іпотеки від 01 листопада 2005
року, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, -

В С Т А Н
О В И Л А :

12 листопада 2013 року позивач звернувся
із зазначеним позовом. Обґрунтовуючи
свої вимоги посилається на те, що йому
та його матері - ОСОБА_6 в порядку
спадкування належала на праві
власності квартира АДРЕСА_2. З дозволу
органу опіки та піклування ОСОБА_6
продала свою та позивача частку
квартири з застереженням про
необхідність оформлення права
власності на частку квартири, що буде
набуватися на ім'я позивача, оскільки
він на час укладання угоди був
неповнолітнім. Але ОСОБА_6 , придбавши
квартиру АДРЕСА_1, оформила право
власності тільки на себе, у зв'язку з
чим він звернувся з позовом про
визнання частково договору
купівлі-продажу недійсним та визнання
за собою права власності на частку в
придбаній квартирі. Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
20 листопада 2009 року визнано за
позивачем право власності на ? частину
квартири. В майбутньому йому стало
відомо, що ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_3
договір позики та 01 листопада 2005 року
договір іпотеки, предметом якого є
спірна квартира в цілому. З урахуванням
того, що частка квартири належить йому
на праві власності просить визнати
недійсним договір іпотеки на підставі
ст. 203,215,578 ЦК України та ст. 5,6 Закону
України «Про іпотеку».

Представник ОСОБА_6 визнав позов тільки
в частині квартири, що належить
позивачу.

ОСОБА_3 у суді першої інстанції участь
не брав.

Рішенням суду першої інстанції від 21
січня 2014 року позовну заяву ОСОБА_6 -
задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 строк на звернення до
суду з даним позовом.

Визнано частково недійсним іпотечний
договір від 01 листопада 2005 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 01 листопада 2005 року та
зареєстрований у реєстрі за № 7211 з
підстав відсутності згоди
співвласника на вчинення правочину у
відповідності до ч. 4 ст. 369 ЦК України, а
саме в частині ? частини квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6

Зазначено, що дане рішення є підставою
для внесення Реєстраційною службою
відомостей до Єдиного державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про припинення реєстраційного запису
типу обтяження іпотека,
зареєстрованого 01 листопада 2005 року у
реєстрі за № 7211, стосовно ? частини
квартири АДРЕСА_1, що була предметом
іпотечного договору від 01 листопада 2005
року, внесеного приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

В решті позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції у зв'язку з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалення рішення, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_5 є сином відповідачки ОСОБА_6 З 1996
року ОСОБА_6 разом з матір'ю мешкали у
квартирі АДРЕСА_2, яка належала батькам
відповідачки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на
праві спільної сумісної власності.

Після смерті ОСОБА_9 позивач та ОСОБА_6
отримали свідоцтво про право на
спадщину за заповітом кожний на 1/4
частину квартири АДРЕСА_2, в порядку
спадкування.

18 листопада 2000 року ОСОБА_6 звернулася з
письмовою заявою до Київської
райадміністрації Одеської міської
ради з проханням надати дозвіл на
продаж частки квартири АДРЕСА_2, яка
належала на той час неповнолітньому
сину ОСОБА_6 в зв'язку з придбанням
квартири більшої площі за адресою:
АДРЕСА_8, та зобов'язалась при укладенні
договору купівлі-продажу включити в
число власників її неповнолітнього
сина.

Заява відповідачки на засіданні ради
опіки та піклування Київської районної
адміністрації була задоволена та було
вирішено клопотати перед головою
райадміністрації про дачу згоди на
продаж частки квартири АДРЕСА_2,
зобов'язати відповідачку включити
свого сина в число власників квартири
АДРЕСА_8, що підтверджується витягом з
протоколу засідання від 30.11.2000 року.

Розпорядженням Київської
райадміністрації Одеської міської
ради №2062 від 11 грудня 2000 року
відповідачці була надана згода на
укладення договору купівлі-продажу
частки квартири АДРЕСА_2, яка належить
її неповнолітньому синові та
зобов'язано її при укладенні договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8
включити свого сина в число власників.

10.08.2001 року квартира АДРЕСА_2 була
продана, що підтверджується договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7

Втім, за кошти, отримані від продажу
вищезазначеної квартири відповідачка
купила іншу квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_13, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 27.08.2001
року, посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, реєстр. № 6641 та
зареєстрованим в КП «ОМБТІ та РОН»
07.11.2006 року. Однак ОСОБА_6 не був
включений до числа власників квартира.

01 листопада 2005 року ОСОБА_6 уклала з
ОСОБА_3 договір позики, відповідно до
умов якого отримала кошти.

01 листопада 2005 року з метою
забезпечення виконання зобов'язання по
договору позики посвідчено договір
іпотеки, згідно умов якого у
забезпечення своєчасного повернення
ОСОБА_6 надала в іпотеку гр. ОСОБА_3
квартиру під номером АДРЕСА_13.

ОСОБА_6 умови договору позики не
виконала, у зв'язку з чим ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Київського районного суду
міста Одеси від 17 березня 2011 року з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1 095 839
грн. за договором позики від 01
листопада 2005 року. Рішення набрало
законної сили, але до теперішнього часу
не виконано.

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири під номером
АДРЕСА_13 з тих підстав , що було
порушено його право власності на
обов'язкову частку в зазначеній
квартирі.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20 листопада 2009 року частково
задоволено позов ОСОБА_6 Визнано
частково недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_13,
укладений 27 серпня 2001 року між
Підприємством з іноземними
інвестиціями у вигляді ТОВ «Аверс» та
ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_6 право
власності на ? частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_13. В
решті позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов про визнання частково недійсним
договору іпотеки від 01 листопада 2005
року послався на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 листопада
2009 року, як на приюдицію, оскільки
предметом іпотеки може бути майно, яке
знаходиться у власності у
позичальника.

Але рішенням апеляційного суду
Одеської області від 15 квітня 2014 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 листопада 2009 року було
скасовано та ухвалено нове рішення ,
яким в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним договору
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_13,
визнання права власності на частину
квартири відмовлено.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_6
не є співвласником квартири АДРЕСА_13.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Таким чином, спірна квартира в
розумінні приписів ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» повністю відповідає
предмету іпотеки, позивач не є
співвласником спірної квартири
(обґрунтування позову полягало у тому,
що він є співвласником квартири), у
зв'язку з чим судова колегія вважає, що
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Судова колегія прийшла до висновку, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, що привело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.1,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
-задовольнити.

Рішення Київського районного суду
міста Одеси від 21 січня 2014 року
-скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_5- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

П.М. Черевко

І.А.
Артеменко