Єдиний унікальний номер 249/3608/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1331/2014
Головуючий у 1 інстанції Дністрян О.М.
Доповідач Мірута О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

03 лютого 2014 року апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Дундар І.О.,

суддів Мірута О.А., Янчук Т.О.

при секретарі Чекіній А.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 18 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя - задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
власності по ? частині за кожним на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку поділу
майна, придбаного в період шлюбу.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. В своїй
апеляційній скарзі просив рішення
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 в повному обсязі. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки, позивач не
проживає у спірній квартирі, не несе
витрати по утриманню квартири та не
вважає її своєю власністю, а також
судом першої інстанції не визначена
дійсна вартість нерухомого майна.

Представник відповідачки ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги підтримала,
просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове
засідання апеляційного суду не
з»явився, про день і час розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить поштове повідомлення
про отримання судової повістки,
причину своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідачки,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що право
позивача на частку у спільному
сумісному майні зберігається. Питання
щодо поділу квартири після розірвання
шлюбу між сторонами не виникало і
тільки влітку цього року він дізнався
про порушення свого права власності,
тому позивач не пропустив строк
позовної давності.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 жовтня 1990 року
перебували у зареєстрованому шлюбі а 05
вересня 2008 року шлюб між ними було
розірвано ( свідоцтво про розірвання
шлюбу а. с. 6).

В період зареєстрованого шлюбу з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу від 19 квітня 2002 року
придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Згідно з ч. 1 ст.22 КпШС України, чинного
на час купівлі спірної квартири, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 КпШС
України в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними.

Названі норми матеріального права
встановлють існування факту спільної
сумісної власності подружжя, доки не
доказано інше кимось із подружжя.

При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя (ст. 23 КпШС України).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
зазначення в договорі купівлі-продажу
покупцем одного з подружжя не може
означати, що придбане за такою угодою
майно належить лише цій особі та що цим
договором не посвідчується право
власності на вказане майно іншого
подружжя.

Право колишнього подружжя на частку у
спільному сумісному майні
зберігається незалежно від припинення
шлюбу (ст.68 Сімейного кодексу України).
У випадку порушення цього права особа
має право на його захист. До таких вимог
позовна давність застосовується у три
роки, вона обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ст.ст. 20, 72 Сімейного кодексу
України).

Судом встановлено, і це не
заперечувалося сторонами по справі, що
після розірвання сторонами шлюбу
питання щодо поділу квартири після
розірвання шлюбу не виникало.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що тільки влітку 2013 року він дізнався
про порушення свого права власності,
коли при їх зустрічі відповідачка
сказала, що вона заперечує той факт, що
він має права на ? частину квартири. Ці
доводи позивача не визнала
відповідачка, однак і не надала
доказів, які б їх спростовували.

Також в судовому засіданні позивач не
заперечував проти доводів
відповідачки, що в квартирі проживала
її мати, яка доглядала за їхніми дітьми
під час відсутності відповідачки,
однак позивач не вважав цю обставину
порушенням його права власності на
квартиру.

Частиною 2 статті 72 СК передбачено, що
до вимоги про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Таким чином, колишнє подружжя може бути
співвласником такого майна протягом
невизначеного строку. Позовна давність
не розпочинається, якщо після
розірвання шлюбу права того, хто
залишив свою частку в спільному майні
за попереднім місцем проживання, не
вимагаючи його поділу, не будуть
порушені колишньою дружиною або
колишнім чоловіком.

На підставі викладеного судова колегія
вважає правильним висновок суду першої
інстанції що позивач не пропустив
строк позовної давності, а тому заява
відповідачки про його застосування не
може бути задоволена.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності не заслуговують на увагу,
оскільки не ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги також
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Колегія суддів, переглядаючи справу в
межах апеляційного оскарження та
заявлених позовних вимог, підстав для
скасування рішення суду не вбачає, у
зв»язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,314,315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: