АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6423/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/280/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Кривчун Т.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
на ухвалу Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 4 грудня 2013 року у справі за позовом
Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури до
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Автозаводської
районної ради в м. Кременчуці, ОСОБА_1,
про визнання незаконними та скасування
рішень міської ради, визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
повернення землі у державну власність,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Кременчуцький
міжрайонний екологічний прокурор
Дніпровської екологічної прокуратури
звернувся до суду з вказаним позовом, у
якому просив визнати незаконними та
скасувати рішення Кременчуцької
міської ради від 26 лютого 2008 року про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 та рішення цієї ж ради
від 3 березня 2009 року про затвердження
цього проекту, визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку, що
розташована АДРЕСА_1, та зобов'язання
повернення ділянки у державну
власність.

3 грудня 2013 року прокурор подав заяву, у
якій просив вжити заходити
забезпечення позову до належної
відповідачу земельної ділянки.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 4 грудня 2013 року у задоволенні заяви
про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, її в
апеляційному порядку оскаржено
Кременчуцьким міжрайонним екологічним
прокурором Дніпровської екологічної
прокуратури, в апеляційній скарзі
просить ухвалу місцевого суду
скасувати як таку, що постановлена
судом з порушенням норм процесуального
права та ухвалити нову про повернення
заяви про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 151, ст. 152 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову, передбачені ч. 1 ст. 152
ЦПК України, при цьому, у разі
необхідності, судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову.

Таким чином, вжиття заходів до
забезпечення позову є правом суду.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від
22 грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Звернувшись до суду з заявою про
забезпечення позову, прокурор просив
накласти арешт на земельну ділянку,
площею 0,07 га, що розташована АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_1 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ №542476,
заборонити ОСОБА_1 та будь-яким особам
вчиняти будь-які дії з вказаною
земельною ділянкою, у тому числі
укладати договори, вчиняти інші
правочини, зобов'язати відділ
державної реєстраційної служби
Кременчуцького МУЮ у Полтавській
області внести до Державного реєстру
прав інформацію про заборону
відчуження вищевказаної земельної
ділянки.

Проаналізувавши матеріали справи,
обґрунтування заяви прокурора про
забезпечення позову, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду щодо відмови у забезпеченні
позову, оскільки обраний позивачем
спосіб не є співмірним з заявленими
вимогами.

Так, необхідність накладення арешту на
земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на
праві власності, у порушення вимог ст.
10, 60 ЦПК України, не підтверджується
доказами, що свідчили б про вчинення
відповідачем дій щодо відчуження цього
майна.

Заборона укладення будь-яких договорів
зі спірною земельною ділянкою може
мати наслідком невиправдане обмеження
прав відповідача та інших осіб, які не
беруть участь у справі, при вчиненні
дій, що не пов'язані з відчуженням
земельної ділянки.

Тоді як, зобов'язання державної
реєстраційної служби Кременчуцького
МУЮ у Полтавській області вчинити дії
щодо внесення відомостей до державного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна є прямим втручанням в діяльність
цього державного органу.

Позивачем взагалі не обґрунтовано та
не доведено, що невжиття судом заходів
забезпечення позову щодо нерухомого
майна - земельної ділянки, може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду щодо скасування
рішень органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку.

Апеляційна скарга також не містить
обґрунтованих доводів для висновку про
порушення чи неправильне застосування
судом першої інстанції вимог
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування ухвали місцевого суду не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 312 п. 1, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 4
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Карпушин Г.Л.

Кривчун Т.О.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль
В.А.