У х в а л а

13 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Лесько А.О., Мазур Л.М., Матвєєвої О.А.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в
натурі частки у спільному майні,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила розділити майно, а саме
житловий будинок з прибудовами до
нього, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виділення їй в натурі
42/100 частки вказаного домоволодіння,
припинити право спільної часткової
власності на цілу частку нього та
визнати за нею право власності на
зазначене майно.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
їй належить 42/100 частки житлового
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом, виданим 5 жовтня 1993 року
Восьмою державною нотаріальною
конторою м. Донецька. Відповідачу на
праві власності належить 58/100
зазначеного домоволодіння. В процесі
користування спільним майном між
співвласниками склався фактичний
порядок користування земельною
ділянкою та об'єктами нерухомого майна.
Вказувала, що вона фактично
користується: житловим будинком літ.
А-1, яслами літ. А, тамбуром літ. А1,
підвалом (п/д), сараєм літ. Є, що складає
42/100 спільної часткової власності.
Просила розподілити в натурі спільне
майно, виділивши їй в натурі зазначену
частку.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 11 грудня 2012
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 19 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 на
жилий будинок літ. А-1 загальною площею
39,6 кв.м, прибудову літ. А загальною
площею 36,3 кв.м, тамбур літ. а1 площею 2,6
кв.м, погреб літ. А2, сарай літ. Е, Ѕ
частину огорожі домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_1 на
жилий будинок літ. Б-1, загальною площею
60,5 кв.м, погреб літ. Б, літню кухню літ. В,
гараж літ. И, вбиральню літ. Ж, сарай літ.
З, 1/2 частину огорожі домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Припинено право спільної часткової
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Трубопровід
залишено у спільній сумісній власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 183, 316, 317, 319, 358, 361, 364, 365, 379,
380, 382 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить:

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року,
яким рішення Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 7 березня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 25 квітня 2013 року
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено;

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2013
року, яким рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 6
листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 12 лютого 2013 року в частині визнання
незаконною відмови надати згоду
позивачу на здійснення добудови до
квартири скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позову про визнання
незаконною відмови надати згоду на
добудову до квартири відмовлено, в
іншій частині судові рішення залишено
без змін;

- постанову Верховного Суду України від
3 квітня 2013 року, якою ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 квітня 2012 року скасовано,
справу передано на новий касаційний
розгляд.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та поданої ним
копій рішень Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
та від 12 червня 2013 року не вбачається
наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст.
ст. 183, 316, 317, 319, 358, 361, 364, 365, 379, 380, 382 ЦК
України.

Крім того, слід зазначити, що надана
заявником, як приклад, постанова
Верховного Суду України від 3 квітня 2013
року, ухвалена Верховним Судом України
в порядку глави 3 ЦПК України, тобто не
як судом касаційної інстанції, а тому
на неї не може здійснюватись посилання
на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про виділ в натурі частки у
спільному майні за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: А.О.
Лесько

Л.М. Мазур

О.А. Матвєєва

В.А. Черненко