22-ц/775/202/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шишилін
Доповідач Мальцева Є.Є.
е м У к р а ї н и
19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 05
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачки, в якому
зазначив, що з 2004 року намагається
стягнути з ОСОБА_2 надані ним їй за
договором позики від 02.03.1999 року
грошові кошти. З цього приводу він
неодноразово звертався до суду,
оскільки відповідачка відмовляється
добровільно повернути гроші. Рішенням
Апеляційного суду донецької області
від 25 грудня 2008 року його позовні
вимоги було задоволено. Протягом
тривалого часу йдуть судові процеси з
цього приводу. Для ініціювання нових
судових процесів відповідачка ОСОБА_2
безперервно вигадує неправдиві факти,
надає суду сфальсифіковані документи,
подає необґрунтовані заяви, скарги,
позови,чим принижує його як людину. Всі
дії відповідачки унеможливлюють
виконання рішення суду щодо повернення
боргу і спричиняють ОСОБА_1 моральну
шкоду, яка полягає у погіршенні стану
його здоров'я. Моральну шкоду позивач
оцінює в 50 000 грн. Також позивач
зазначив, що в минулому він шахтар,
ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, на
70 % втратив професійну працездатність
та постійно знаходиться на лікуванні.
Його стан здоров'я є незадовільним, а
дії відповідачки ще погіршують його.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму моральної шкоди у
розмірі 50 000 грн..
Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
05 грудня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача
ОСОБА_3, яка діє на підставі
довіреності, в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 05
грудня 2013 року, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов ОСОБА_1 у
повному обсязі. В скарзі посилається
на порушення норм матеріального та
процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
нез'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1,
його представник ОСОБА_3 не явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, про причини
неявки суд не повідомили, заяв про
відкладення розгляду справи не
надавали. Відповідачка ОСОБА_2 та її
представник до суду також не явилися,
надали заяву про розгляд справи без їх
участі.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305, ч.2
ст.197 ЦПК України, апеляційний суд
розглядає справу у відсутності сторін
та без здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів, що моральна шкода
йому заподіяна саме протиправними
діями відповідачки та з її вини.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 25 грудня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми
боргу, пені, індексації та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 170800 грн (а.с.2-3).

З виписки з історії хвороби
стаціонарного хворого № 2247
вбачається, що ОСОБА_1 перебував на
стаціонарному лікуванні з 19.12.2012 року
по 25.12.2012 року, пройшов курс
реабілітаційно-відновлювального
лікування з подальшим підтримуючим
лікуванням та перебуванням на обліку у
невролога, терапевта, консультативним
обстеженням у психіатра (а.с.4-5).

Згідно з довідкою МСЕК про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках потреби у
додаткових видах допомоги № 048777 від
10.01.2013 року ОСОБА_1 встановлено другу
групу інвалідності зі ступеню втсрати
професійної працездатності у
відсотках 70% безстроково на підставі
акту № 63 з 10.01.2013 року (а.с.6).

Згідно з посвідченням серія НОМЕР_1,
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок чорнобильської катастрофи
(а.с.7).

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2
від 01.10.2001 року ОСОБА_1 є. інвалідом 2
групи, має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни, інвалідів війни (а.с.7).

Згідно з випискою з медичної карти
амбулаторного хворого
медико-психологічного центру обласної
клінічної психоневрологічної лікарні
№ 1930 від 31.10.2013 року ОСОБА_1 перебував на
лікуванні з 25.09.2013 року по 28.10.2013 року,
пройшов лікування, йому рекомендовано
підтримуюче лікування, обстеження у
невролога, терапевта, консультативне
обстеження у психіатра (а.с.35-36).

Нормами ст.ст 23, 1167 ЦК України визначені
загальні підстави відшкодування
моральної шкоди, яка відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, передбачених
законом.

Як встановлено ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, а наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала: 1)
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній собі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

Як роз'яснено в п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподяювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачу моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про відмову в
заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не надав належної оцінки виписки
№1930 від 31.10.2013 р. з медичної картки
амбулаторного лікування ОСОБА_1, в якій
зазначено, що погіршення здоров'я
склалося внаслідок порушення його
цивільних прав, не є слушними, оскільки
такий запис зроблений зі слів хворого,
що прямо випливає зі змісту даної
виписки, тому не може вплинути на
рішення суду.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовною
підставою для скасування чи зміни
рішення, у справі не встановлено.

В апеляційній скарзі представником
позивача не наведено доводів та
фактів, які б не були предметом
дослідження суду першої інстанції, або
вплинули б на правильність його
висновків та належали б до тих підстав,
з якими процесуальне законодавство
пов'язує прийняття апеляційним судом
рішення щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
05 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :