Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській
Т.М.,

за участю : позивача - ОСОБА_1,

представника
відповідача - Данильченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання договору недійсним, стягнення
грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року на адресу Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська за
підсудністю з Балаклійського
районного суду Харківської області
надійшла цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання договору
недійсним, стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
у позовній заяві та у судовому
засіданні посилався на те, що у 2008 році
Слов'янським міськрайонним судом
Донецької області за заявою ЗАТ КБ
«Приватбанк» був виданий судовий наказ
про стягнення з позивача на корить
відповідача заборгованості за
кредитним договором від 05 червня 2007
року у сумі 13 150,86 грн. Даний судовий
наказ був скасований за заявою ОСОБА_1 У
квітні 2013 року позивач отримав від
банку повідомлення про те, що сума
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між ним та відповідачем,
становить 131 513,38 грн. Зрозумілих
пояснень за зазначеним фактом позивач
не отримав від відповідача, проте з
пластикової картки, на яку позивачу
нараховується заробітна плата та яка
відкрита на ім'я ОСОБА_1 в ПАТ КБ
«Приватбанк» було списано в рахунок
погашення кредитної заборгованості 12
349,00 грн. Оскільки позивач не укладав
кредитних договорів з відповідачем,
він звернувся до суд з даним позовом та
просив суд визнати недійсним кредитний
договір від 05 червня 2007 року, укладений
від його імені з ПриватБанком, а також
просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк»
на його користь 12 349,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала у
повному обсязі, просила суд у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали даної цивільної справи, суд
приходить до висновку щодо
необґрунтованості не недоведеності
позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 2008
року ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому та
позасудовому порядку намагається
стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором № HAXRRХ13850371 від 05
червня 2007 року, у зв'язку з чим з
пластикової картки, на яку позивачу
нараховується заробітна плата та яка
відкрита на ім'я ОСОБА_1 в ПАТ КБ
«Приватбанк», було списано в рахунок
погашення кредитної заборгованості 12
349,00 грн. Викладене також не
заперечувалось сторонами у судовому
засіданні.

Відповідно до висновку № 308-14 судової
почеркознавчої експертизи,
призначеної судом за клопотанням
позивача, підпис від імені ОСОБА_1 в
графі «підпис» в заяві позичальника №
HAXRRХ13850371 від 05 червня 2007 року -
виконаний ОСОБА_1; чотири підписи та
чотири рукописні записи з наступним
змістом «Копія верна, ОСОБА_1.» від
імені ОСОБА_1 на електрофотокопії
паспорту та ідентифікаційного коду
ОСОБА_1 - виконаний ОСОБА_1 (а. с. 106-121).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги
позивача до відповідача щодо визнання
недійсним кредитного договору №
HAXRRХ13850371 від 05 червня 2007 року, а також
стягнення списаних із заробітної плати
ОСОБА_1 12 349,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості за цим кредитним
договором, враховуючи висновок № 308-14
судової почеркознавчої експертизи,
яким були спростовані посилання на
позивача на не підписування ним
вказаного договору, суд приходить до
висновку щодо необґрунтованості
позовних вимог позивача та
необхідності відмовити в їх
задоволенні у повному обсязі.

Вирішуючи питання стосовно розподілу
судових витрат по даній цивільній
справі між сторонами та враховуючи
результат розгляду справи, суд вважає,
що витрати по сплаті судового збору,
сплачені позивачем при зверненні до
суду з даним позовом, не підлягають
відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 203, 204, 215, 626 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27,
46, 57, 58, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання договору
недійсним, стягнення грошових коштів -
відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой