Справа № 274/6736/13-ц Провадження № 2/0274/244/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
позовомОСОБА_1доОСОБА_2 пророзірвання
шлюбу та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у
якому просить розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_2, зареєстрований 23.07.2011 р. Міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
Житомирської області, актовий запис №
359, стягнути з ОСОБА_2 на її користь
аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу), але не
менше 30% встановленого законом
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно, до
досягнення дочкою повноліття.

ОСОБА_2 спочатку проти задоволення
позову заперечував, але у подальшому
погодився на розірвання шлюбу з ОСОБА_1,
проте просив стягувати з нього
аліменти у розмірі 1/8 частини його
заробітку (доходу), посилаючись на те,
що він є фізичною особою - підприємцем,
який сплачує єдиний податок, а відтак
не весь його заробіток (доход) є
прибутком, оскільки приблизно від 40% до
60% заробітку (доходу) ним витрачаються
на ведення підприємницької діяльності,
а відтак його прибутком є лише від 60% до
40% від отриманих коштів, у зв'язку з чим
стягнення з нього аліментів у розмірі
1/4 частини заробітку (доходу) призведе
до неможливості здійснювати
підприємницьку діяльність.

Також ОСОБА_2 просив суд ухвалити
рішення про присвоєння ОСОБА_1 після
розірвання шлюбу дівочого прізвища,
про що подав письмову заяву.

Суд зазначає, що пред'явлення
відповідачами до позивачів будь-яких
вимог можливо лише шляхом подання до
початку розгляду справи по суті
зустрічного позову. Письмова ж заява
ОСОБА_2 не є зустрічним позовом, її
подано після початку розгляду справи
по суті, а відтак ця заява не підлягає
розгляду.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
23.07.2011 р. Міським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
області було зареєстровано шлюб,
актовий запис № 359 (а. с. 4), вони є
батьками дитини - дочки ОСОБА_3, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Відповідно до частини третьої статті 51
Конституції України сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Разом з тим, згідно з частиною першою
статті 24 Сімейного кодексу України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та згода
останнього з цією вимогою свідчать про
те, що подальше спільне життя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та збереження їхнього шлюбу
суперечило б їхнім інтересам та
інтересам їхньої дитини, що мають
істотне значення, такий шлюб не
ґрунтувався б на їхній вільній згоді.

Частиною другою статті 112 Сімейного
кодексу України передбачено, що суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку про наявність законних
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
в частині вимоги про розірвання шлюбу,
зареєстрованого з ОСОБА_2, а відтак
задовольняє цю вимогу.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
визначено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язаний
утримувати свою дочку ОСОБА_3 до
досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181
Сімейного кодексу України встановлено,
що способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 184
Сімейного кодексу України якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем,
платником єдиного податку (а. с. 16, 17).

Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Переліку
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146
(далі - Перелік), утримання аліментів з
працівників провадиться з усіх видів
заробітку і додаткової винагороди як
за основною роботою, так і за роботою за
сумісництвом, в тому числі з доходів
від підприємницької діяльності.

Пунктом 13 Переліку передбачено, що
утримання аліментів провадиться з суми
заробітку (доходу), що належить особі,
яка сплачує аліменти, після утримання з
цього заробітку (доходу) податків.

Суд зазначає, що фізичні особи -
підприємці, які працюють за загальною
системою оподаткування, повинні
сплачувати аліменти із свого чистого
доходу (тобто з різниці між валовим
доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з його
одержанням), зменшеного на суму
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб.

Що ж стосується фізичних осіб -
підприємців, які є платниками єдиного
податку, то відповідно до норм
Податкового кодексу України зазначені
особи ведуть спрощений облік доходів і
витрат. Це значно ускладнює механізм
розрахунку суми доходу, з якої
необхідно сплачувати аліменти.

Зважаючи на це, а також приймаючи до
уваги усну заяву ОСОБА_2 про те, що він
згоден сплачувати аліменти у розмірі 2
000,00 грн., суд вважає за необхідне
визначити розмір аліментів, які
підлягають стягненню, у твердій
грошовій сумі.

Статтею 182 Сімейного кодексу України
встановлено, що при визначенні розміру
аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

ОСОБА_2 пояснив, що будь-які обставини,
окрім тієї, що він є фізичною особою -
підприємцем, який сплачує єдиний
податок, які мають бути враховані при
визначенні розміру аліментів,
відсутні.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 висловив
згоду на сплату аліментів у розмірі 2
000,00 грн.

Частиною першою статті 191 Сімейного
кодексу України визначено, що аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Беручи до уваги наведене, суд приходить
до висновку що позов ОСОБА_1 в частині
вимоги про стягнення на аліментів
підлягає частковому задоволенню, а
саме - на її користь з ОСОБА_2 підлягають
стягненню аліменти на утримання дочки
ОСОБА_3 у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно,
починаючи з 30.10.2013 р. і до повноліття
дочки.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 367 Цивільного кодексу України
встановлено, що суд допускає негайне
виконання рішень у справах про
стягнення аліментів - у межах суми
платежу за один місяць.

Суд, враховуючи інтереси малолітньої
ОСОБА_3, вважає за необхідне допустити
негайне виконання даного рішення в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Згідно з частиною першою статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Частинами першою та третьою статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
у якості відшкодування судових витрат
підлягають стягненню грошові кошти у
розмірі 229,40 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 229,40 грн. (за позовною вимогою
про стягнення аліментів), оскільки
ОСОБА_1 від сплати цього судового збору
звільнена на підставі пункту 3 частини
першої статті 5 Закону України "Про
судовий збір".

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 23.07.2011 р. Міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Бердичівського
міськрайонного управління юстиції
Житомирської області, актовий запис №
359, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000,00
грн. щомісячно, починаючи з 30.10.2013 р., і
до досягнення дочкою повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
229,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Допустити негайне виконання даного
рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 20.01.2014 р.