Справа № 2/1522/9120/11
Провадження № 2/522/1640/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого -- судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої
особи приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання недійсним договору
дарування квартири та про повернення
майна із незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_5, укладеному
09.04.2010 року поміж його батьком ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, посвідченому приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 (р. № 947) та
про повернення з незаконного володіння
ОСОБА_2 певних речей, документів та
копій документів, які залишилися після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, посилаючись
на те, що ОСОБА_4 на час укладення
договору хворів і в силу стану свого
здоров'я не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а тому
договір дарування зазначеної квартири
є недійсним з підстав, передбачених ч. 1
ст. 225 ЦК.

Крім того, позивач просив суд
зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
наступні речі та документи: свідоцтво
про народження ОСОБА_4, свідоцтво про
народження ОСОБА_5, свідоцтво про
народження ОСОБА_6, свідоцтво про
смерть ОСОБА_7, свідоцтво про смерть
ОСОБА_6, свідоцтво про смерть ОСОБА_9;
документи на фамільне місце на
Слобідському цвинтарі в м. Одесі, де
поховані вказані вище особи; сімейні
фото сім'ї ОСОБА_7; ікону Божої матері у
срібному окладі вартістю 40000 грн.; ікону
Божої матері (емаль на металі) вартістю
40000 грн.; ікону Спаса вартістю 800 грн.;
олівцеві портрети Валерія та Георгія
Стражкових (роботи художника
Лозовського С.В.) вартістю 1000 грн.; копію
картини С. Індогурова «Початок весни»
вартістю 20000 грн.; художні фотографії
Георгія Стражкова; дві картини
художника Лозовського С.В. (Одеські
міські пейзажі: 1) Успенський собор; 2)
вулиця старої Одеси); договір про
продаж квартири АДРЕСА_6 від 01.07.2008 року;
ікони Божої матері в окладі із лампадою
на ланцюжку вартістю 10000 грн.; меблевий
гарнітур кухонний та стіл із м'яким
куточком вартістю 15000 грн.; холодильних
імпортний двокамерний з системою «No
frost» вартістю 5000 грн.; набор меблів в
спальні (книжкова шафа, комод, ліжко)
вартістю 6000 грн.; набор меблів в
вітальні: шафа «Стінка» вартістю 8000
грн. та м'який куточок вартістю 5000 грн.;
набор меблів з коридору: шафа-купе
вартістю 5000 грн. та шафа з зовнішньою
вішалкою та сидінням вартістю 5000 грн.;
посуд фарфоровий та металевий (срібний
та посріблений)вартістю 30000 грн.; серги
з діамантовими підвісками вартістю 12000
грн.; пральну машину імпортну вартістю
4000 грн. (т.1, а.с. 3,4).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представники ОСОБА_13 та ОСОБА_12
позовні вимоги повністю підтримали та
просили їх задовольнити, посилаючись
на обставини, викладені у позові (т.1,
а.с. 102-105; т. 2, а.с. 132-135, 175-178, 186-189, 208-209,
211-214, 226; т. 3, л.д. 11-14, 72-74, 99-100).

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_14 позовні вимоги не
визнала, проти їх задоволення
заперечувала, посилаючись на
відсутність підстав вважати, що ОСОБА_4
на час укладення угоди не усвідомлював
значення своїх дій та не керував ними,
що згідно з даними медичної
документації ОСОБА_4 не страждав на
психічну хворобу, лікарем-психіатром
не оглядався, препаратів, які б
змінювали психічний стан, не приймав і,
незважаючи на хворобу, був дієздатним.
Щодо витребування у ОСОБА_2 речей, то
представник відповідача зазначила, що
з 2007 року ОСОБА_2 перебувала у фактично
шлюбних відносинах, а з 21.02.2009 року - у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 і на
час смерті речей, які були заявлені
ОСОБА_1, до повернення у ОСОБА_4 не було
(т. 1, а.с. 48-49).

Третя особа приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
посилаючись на те, що 09.04.2010 року вона
посвідчувала договір дарування
квартири АДРЕСА_5 і, відповідно до вимог
діючого законодавства, встановила
здатність ОСОБА_4 усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними та
волевиявлення особи щодо укладення
договору дарування і підстав визнання
недійсним договору, передбачених ч. 1
ст. 225 ЦК, не має; просила в задоволенні
позову відмовити. (т.2, а.с. 216).

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, третьої особи, вивчивши
матеріали справи та надані докази, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні встановлені
слідуючи фактичні обставини.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим
Центральним відділом РАЦС м. Одеси
23.06.1983 року (т. 1, а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2, виданим Першим
Приморським відділом реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції (т. 1, а.с. 6).

12.07.2010 року ОСОБА_1 звернувся з заявою
про прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_4 до Першої Одеської державної
нотаріальної контори, де була заведена
спадкова справа №217/2010 (т.1, а.с. 23, а.с.
84-96).

З 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали у
фактично шлюбних відносинах, а 21.02.2009
року свій шлюб зареєстрували, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серія НОМЕР_3, виданим Третім
Приморським відділом реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції (т. 1, а.с. 50).

09.04.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був
укладений договір дарування квартири
АДРЕСА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 (р. № 947) (т.
2, а.с.1, 47, 67).

14.04.2010 року за ОСОБА_2 було
зареєстроване право власності на
квартиру АДРЕСА_5 (р. №17141128) (т. 2 , а.с.18-19
).

У січні 2010 року у ОСОБА_4 був виявлений
рак нижньої правої долі легенів, 21.01.2010
року він переніс операцію, в періоди
21.01.2010- 12.02.2010р. 17.02.2010-02.03.2010 р., 29.03.2010 -
06.04.2010р. знаходився на лікуванні в
Одеській обласній клінічній лікарні
(т.1, а.с. 8-18, 56-70, 108-200, 202-246, т.2, а.с. 1-30, т. 3,
л.д. 15, історії хвороби №13/78/89/106 на 9 арк.,
№3495/159/188 на 46 арк., №7052/370 на 30 арк.,).

Останній час хвороби ОСОБА_4 проходив
амбулаторне лікування та знаходився за
місцем проживання ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 62 років
помер з причини ракової інтоксикації.

В судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 (роздруківка
свідчень: т. 4, а.с.2-110, 237-351 - представлена
позивачем; т.4, а.с. 112-226 - представлена
відповідачем).

26.12.2013 року по матеріалам справи була
проведена комісійна посмертна
судово-психіатрична експертиза (т. 4,
а.с. 2-15).

Аналізуючи матеріали справи, пояснення
сторін, третьої особи та свідків,
виходячи з положень норм матеріального
та процесуального права, суд дійшов до
висновку про те, що позивач не надав
суду доказів, які б свідчили про
недійсність правочину, укладеного
09.04.2010 року ОСОБА_4 щодо дарування
ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_5.

Згідно ст. 57 ЦК, 1. Доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. 2. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Згідно ст. 58 ЦК, 1. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. 2. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. 3. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦК, 1. Суд не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом. 2.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вирішуючи питання задоволення
позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо
недійсності правочину, суд виходив з
наступних норм матеріального права.

Згідно ст. 11 ЦК, 1. Цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. 2. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини…

Згідно положень ст. 202 ЦК, 2. Правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків; 3. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори); 4. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК особа,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 215 ЦК, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу;
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається; увипадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним; якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин); у
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.; якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно положень с. 216 ЦК недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно ст. 225 ЦК, 1. Правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно ст.1 Закону України «Про
нотаріат», нотаріат в Україні - це
система органів і посадових осіб, на
які покладено обов'язок посвідчувати
права, а також факти, що мають
юридичне значення та вчиняти інші
нотаріальні дії, передбачені цим
Законом, з метою надання їм
юридичної вірогідності.

Згідно ст. 44 Закону України «Про
нотаріат», «під час посвідчення
правочинів визначається обсяг
цивільної дієздатності фізичних осіб,
які беруть у них участь. Визначення
обсягу цивільної дієздатності
фізичної особи здійснюється за
паспортом громадянина України або
іншими документами, передбаченими
статтею 43 цього Закону (крім
посвідчення водія, особи моряка,
інваліда чи учасника Великої
Вітчизняної війни, посвідчення,
виданого за місцем роботи фізичної
особи), які унеможливлюють виникнення
будь-яких сумнівів щодо обсягу
цивільної дієздатності фізичної
особи, яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії. У разі потреби
нотаріусу надається довідка про те,
що особа не страждає на психічний
розлад, який може вплинути на її
здатність усвідомлювати свої дії та
(або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу
цивільної дієздатності фізичної особи,
яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, нотаріус
зобов'язаний звернутися до органу
опіки та піклування за місцем
проживання відповідної фізичної
особи для встановлення факту
відсутності опіки або піклування над
такою фізичною особою…

Нотаріус зобов'язаний встановити
дійсні наміри кожної із сторін до
вчинення правочину, який він
посвідчує, а також відсутність у
сторін заперечень щодо кожної з умов
правочину. Встановлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної із
сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із
сторін правочину може бути здійснено
нотаріусом за відсутності іншої
сторони з метою виключення можливості
стороннього впливу на її
волевиявлення. Правочин посвідчується
нотаріусом, якщо кожна із сторін
однаково розуміє значення, умови
правочину та його правові наслідки,
про що свідчать особисті підписи
сторін на правочині».

Твердження позивача ОСОБА_1 щодо
нездатності його батька ОСОБА_4 в
період укладення ним правочину в
квітні 2010 року усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними не
підтверджується матеріалами медичного
дослідження, та спростовується
поясненнями нотаріуса, який
посвідчував правочин та поясненнями
свідків.

За висновками експертної комісії
лікарів, викладеними в акті № 691
посмертної судов-психіатрічної
експертизи, встановити актуальний
психічний стан ОСОБА_4 на момент
складення ним договору дарування та
відповісти на запитання чи міг ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, з
урахуванням обставин його хвороби,
усвідомлювати і в якому ступеню,
фактичний зміст власних дій та їх
наслідків по складанню ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 09.04.10 р. договору дарування,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованим в
реєстрі №947, не надалося можливим.

За поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_24, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, які спілкувалися зі ОСОБА_1 в
період укладення ним правочину, ОСОБА_1
перебував у добрій свідомості, розумів
значення своїх дій та керував ними, був
адекватним та свідомо дарував квартиру
на користь своєї дружини ОСОБА_2, яка
здійснювала за ним постійний догляд.

Свідки з боку позивача ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_12 не надали пояснень щодо
стану свідомості ОСОБА_1 в період
укладення ним правочину, оскільки в цей
час з ним не спілкувалися.

Пояснення свідка ОСОБА_12 щодо стану
свідомості ОСОБА_4 суд, крім того,
оцінює критично, оскільки представник
відповідача є зацікавленою особою в
результаті справи (мати позивача) і
надала пояснення, які не
підтверджуються іншими належними та
допустимими доказами.

Посилання позивача на те, що на час
укладення договору дарування ОСОБА_4
перебував у стані, коли не міг
здійснити збір документів для
укладення угоди, не підтверджуються
ані медичною документацією, ані іншими
матеріалами справи.

Так, згідно відповіді з ЖКС
«Фонтанський» №8502 від 23.10.2012 року,
виписка з будинкової книги про склад
сім'ї та реєстрації (Ф-1) надається
власнику квартири на підставі
оригінала паспорта, а 08.04.2010 року
довідка по формі Ф-1 видавалася
особисто ОСОБА_4, як власнику квартири
АДРЕСА_5.

Згідно матеріалів справи, витребуваних
з КП «ОМБТІ та РОН», замовником заказу
на відчуження квартири був саме ОСОБА_4

Приватний нотаріус ОСОБА_3 також
пояснила, що ОСОБА_4 особисто виражав
свою волю щодо укладеного на користь
ОСОБА_2 правочину і свідомо вчиняв дії,
направленні на відчуження належної
йому квартири.

Суд також виходить з того, що згідно ст.
3 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус - це
уповноважена державою фізична особа,
яка здійснює нотаріальну діяльність у
державній нотаріальній конторі,
державному нотаріальному архіві
або незалежну професійну
нотаріальну діяльність, зокрема
посвідчує права, а також факти, що мають
юридичне значення, та вчиняє інші
нотаріальні дії, передбачені законом,
з метою надання їм юридичної
вірогідності.

Виходячи з відповідальності, яка
покладеною державою на нотаріуса в
сфері встановлення дієздатності та
вчинення нотаріальних дій, з
урахуванням відсутності будь-яких
доказів порушення нотаріусом
законодавства щодо посвідчення
правочину, у суду не має підстав для
сумніву в дотриманні приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 вимог
закону щодо встановлення дієздатності
та посвідчення 09.04.2010 року спірного
договору дарування.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про
повернення речей, то з аналізу наданих
позивачем доказів суд дійшов висновку
про те, що у ОСОБА_2 не виникли
зобов'язання перед ОСОБА_1 по
поверненню речей: свідоцтва про
народження ОСОБА_4, свідоцтва про
народження ОСОБА_5, свідоцтва про
народження ОСОБА_6, свідоцтва про
смерть ОСОБА_7, свідоцтва про смерть
ОСОБА_6, свідоцтва про смерть ОСОБА_9;
документів на фамільне місце на
Слобідському цвинтарі в м. Одесі, де
поховані вказані вище особи; сімейних
фото сім'ї ОСОБА_7; ікони Божої матері у
срібному окладі вартістю 40000 грн.; ікони
Божої матері (емаль на металі) вартістю
40000 грн.; ікону Спаса вартістю 800 грн.;
олівцевих портретів Валерія та Георгія
Стражкових (роботи художника
Лозовського С.В.) вартістю 1000 грн.; копії
картини С. Індогурова «Початок весни»
вартістю 20000 грн; художніх фотографій
Георгія Стражкова; двох картини
художника Лозовського С.В. (Одеські
міські пейзажі: 1) Успенський собор; 2)
вулиця старої Одеси); договору про
продаж квартири АДРЕСА_6 від 01.07.2008 року;
ікони Божої матері в окладі із лампадою
на ланцюжку вартістю 10000 грн.; меблевого
гарнітуру кухонного та столу із м'яким
куточком вартістю 15000 грн.;
холодильнику імпортного двокамерного
з системою «No frost» вартістю 5000 грн.;
набору меблів в спальні (книжкова шафа,
комод, ліжко)) вартістю 6000 грн.; набору
меблів вітальні: шафи «Стінка»
вартістю 8000 грн. та м'якого куточку
вартістю 5000 грн.; набору меблів з
коридору: шафи-купе вартістю 5000 грн. та
шафи з зовнішньою вішалкою та сидінням
вартістю 5000 грн.; посуду фарфорового та
металевого (срібний та посріблений)
вартістю 30000 грн.; серьог з діамантовими
підвісками вартістю 12000 грн.; пральної
машини імпортної вартістю 4000 грн.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних
вимог суд виходив з норм ст. 1218, 1258, 1261,
1268-1270, 1283 ЦК України, а також з доказів,
які були надані позивачем на
підтвердження зазначених позовних
вимог.

Згідно ст. 1218 ЦК, 1. До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК, 1. Спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини. 2. Заява про прийняття
спадщини подається спадкоємцем
особисто.

Згідно ст. 1283 ЦК, 1. Охорона спадкового
майна здійснюється в інтересах
спадкоємців, відказоодержувачів та
кредиторів спадкодавця з метою
збереження його до прийняття спадщини
спадкоємцями. 2. Нотаріус за місцем
відкриття спадщини, а в населених
пунктах, де немає нотаріуса, -
відповідні органи місцевого
самоврядування з власної ініціативи
або за заявою спадкоємців вживають
заходів щодо охорони спадкового майна.
3. Охорона спадкового майна триває до
закінчення строку, встановленого для
прийняття спадщини. 4. Витрати на
охорону спадкового майна
відшкодовуються спадкоємцями
відповідно до їхньої частки у спадщині.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1
своєчасно звернувся до Першої
державної нотаріальної контори та
подав заяву про прийняття спадщини
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.

ОСОБА_1 стверджував, що заявлений
перелік речей - це спадкове майно, яке
залишилося після смерті ОСОБА_4

Проте позивач не надав суду доказів,
які б свідчили, що спірні речі входять
до складу спадкового майна і що
нотаріусом та спадкоємцем своєчасно,
впродовж 6-ти місяців після відкриття
спадщини, відповідно до положень ст. 1283
ЦК та Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
від 03.03.2004р. за N283/8882, були вжиті заходи
щодо охорони спадкового майна.

Суд не бере до уваги роздруківку
телефонної розмови (т. 2, а.с.60-62),
оскільки це є недопустимим доказом.

Суд не бере до уваги фотоматеріали та
пояснення до них позивача (т. 2, а.с. 198-201,
т. 3, 35,36, т. 3, а.с. 54, 55), оскільки обставини
справи щодо повернення ОСОБА_2
перелічених речей не можуть бути
підтверджені такими доказами, тобто
цей доказ є неналежним.

Суд також не бере до уваги пояснення
свідків ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_24,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 в частині, які
стосуються доказування повернення
ОСОБА_2 речей, оскільки пояснення
свідків не можуть слугувати доказом
виникнення або не виникнення у ОСОБА_2
обов'язку повернення спадкових речей і
такі докази також є неналежними.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не довів до
суду законність та обґрунтованість
своїх вимог щодо порушення ОСОБА_2 його
цивільних прав, тому заявлені позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 60, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК, ст. 3, 15, 16, 202, 203, 215,
216, 225, 1216, 1218, 125, 1261, 1268-1270, 1283 ЦК, ЗУ «Про
нотаріат»,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовів ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

27.03.2014