22-ц/772/1267/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Король О. П.Категорія: 5
Доповідач: Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Стадника І.М.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю прокурора Медяної В.О.,
представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання права
власності на транспортний засіб,
звільнення майна з-під арешту та
виключення транспортного засобу з акту
опису і арешту майна, за апеляційною
скаргою прокурора м.Вінниці в
інтересах держави в особі Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області на
рішення Вінницького міського суду від
02 грудня 2013 року, -

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, за участю третьої особи - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
права власності на транспортний засіб,
звільнення майна з-під арешту та
виключення транспортного засобу з акту
опису і арешту майна. Посилався на те,
що 31.03.2010 року він придбав у ОСОБА_4
транспортний засіб, марки «FORD TRANSIT»,
д.н.з. НОМЕР_1, 2002 року випуску, за 12000
доларів США. Тоді ж відповідач видав
довіреність на його ім'я з правом
розпорядження та користування даним
транспортним засобом. 07.06.2013 року
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції при примусовому виконанні
виконавчого провадження по виконанню
рішень про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
боргу в сумі 237756,97 грн. було проведено
процедуру опису та арешту майна
вказаного транспортного засобу. З
огляду на це, ОСОБА_3 просив визнати за
ним право власності на вказаний
транспортний засіб, звільнити майно
з-під арешту та виключити транспортний
засіб з акту опису і арешту майна.

Рішенням Вінницького міського суду від
02.12.2013 року визнано за ОСОБА_3 право
власності на транспортний засіб марки
FORD моделі TRANSIT, 2002 року випуску, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_2, тип пасажирський-В,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Звільнено
даний транспортний засіб з-під арешту,
накладеного за виконавчим
провадженням №31905187 при виконанні
виконавчого листа №2-2693, виданого
Ленінським районним судом м.Вінниці
про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Виключено зазначений транспортний
засіб з акту опису і арешту майна від
07.06.2013 року, проведеного при виконанні
виконавчого листа №2-2693, виданого
Ленінським районним судом м.Вінниці
про стягнення заборгованості з ОСОБА_4
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В апеляційній скарзі прокурор
м.Вінниці просить зазначене рішення
суду скасувати через порушення судом
норм матеріального і процесуального
права ,а по справі ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовів
відмовити. Зазначив, що сторонами не
дотримано встановленого порядку
відчуження та набуття права власності
на транспортні засоби, а тому суд
дійшов невірного висновку про набуття
позивачем права власності на
транспортний засіб. Позивач набув
права власності на автомобіль без
сплати до Пенсійного фонду України
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, що є
порушенням Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» , яким
передбачено сплату даного внеску, а
отже порушено інтереси держави.

Заслухавши доповідача ,осіб, що беруть
участь в справі ,перевіривши матеріали
справи, рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що
31.03.2010 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4
транспортний засіб, марки «FORD TRANSIT»,
д.н.з. НОМЕР_1, 2002 року випуску, за 12000
доларів США. 31.03.2010 року ОСОБА_4 видав на
ім'я ОСОБА_3 нотаріально посвідчену
довіреність з правом користування та
розпорядження автомобілем. Згідно акту
опису та арешту майна від 07.06.2013 року,
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції при примусовому виконанні
виконавчого провадження по виконанню
рішень про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
боргу в сумі 237756,97 грн., проведено
процедуру опису та арешту вказаного
транспортного засобу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
доведеності тих обставин, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 досягли згоди щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
і відбулось повне його виконання, а
тому визнав за позивачем право
власності на зазначений транспортний
засіб, звільнив останній з-під арешту,
виключив з акту опису та арешту майна.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд невірно встановив
обставини справи, допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушив норми
матеріального та процесуального права.

Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК
України вказують, що підставами для
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, при вирішенні даного спору,
суд першої інстанції не врахував п. 8
Порядку державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року
(далі - Порядок від 07.09.1998 року №1388 року),
яким передбачено, що документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, є засвідчені підписом
відповідної посадової особи, що
скріплений печаткою: довідка-рахунок,
договори та угоди, укладені на товарних
біржах, копія рішення суду, довідка
органу соціального захисту населення
або управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, що виділили
автомобіль або мотоколяску, акт
приймання-передачі транспортних
засобів, вантажна митна декларація на
паперовому носії або електронна
вантажна митна декларація, або видане
митним органом посвідчення про
реєстрацію в підрозділах
Державтоінспекції транспортних
засобів чи їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери, договір
фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею зазначені
транспортні засоби повинні бути зняті
з обліку в підрозділах
Державтоінспекції. Державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Як вбачається з матеріалів справи,
31.03.2010 року ОСОБА_4 видав на ім'я ОСОБА_3
довіреності про надання права
керування та розпорядження спірним
транспортним засобом.

Відповідно ч.1 ст.1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

Зі змісту ст.ст. 238, 244 ЦК України
вбачається, що довіреність не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль, а є
документом, що посвідчує право
представництва інтересів власника
цього автомобіля.

Крім того, договір купівлі-продажу
транспортного засобу, у вигляді
встановленому Порядком від 07.09.1998 року
№1388 року, сторони не укладали, інших
дій що підтверджували б правомірність
придбання автомобіля не вчиняли, а
саме: ОСОБА_4 вказаний транспортний
засіб в установленому законом порядку
з обліку в підрозділах
Державтоінспекції не знімав, сплату
передбачених п.8 Порядку від 07.09.1998 року
№1388 року податків і зборів не
здійснював.

Враховуючи, що дії, які згідно
законодавства свідчать про укладення
договору купівлі-продажу
транспортного засобу сторони не
вчинили, договір купівлі-продажу не
уклали, а тому визнання права власності
на автомобіль за ОСОБА_3 являється
помилковим, суперечить обставинам
справи та вимогам закону.

Оскільки, ОСОБА_3 права власності на
спірний автомобіль не набув,
відповідно його права накладенням
арешту порушені не були, тому підстави
для звільнення транспортного засобу
з-під арешту, виключення з акту опису та
арешту майна відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є обґрунтованими, рішення суду не
відповідає дійсним обставинам справи
та вимогам закону, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст.626, 638, 655 ЦК
України, ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження», п.8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 року, ст.ст. 307, 309, 314,
316 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора м.Вінниці
в інтересах держави в особі Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
задовольнити .

Рішення Вінницького міського суду від
02 грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання права
власності на транспортний засіб,
звільнення майна з-під арешту та
виключення транспортного засобу з акту
опису і арешту майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: