АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/8675/14
Головуючий в 1 інстанції - Петріщева І.В
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко
О.А., Іванченко М.М.

при секретарі Онищенко
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 травня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення відповідачки, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду в грудні 2013
року про стягнення з відповідача боргу
за договором кредиту, який остання
отримала в квітні 2008 року в сумі 3000 грн.
та просив стягнути заборгованість в
сумі 24447,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено через
пропуск позивачем строку позовної
давності.

Не погодившись з таким рішенням
представник позивача подав апеляційну
скаргу в якій просив про його
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення позову, оскільки на
думку позивача ними не пропущено строк
звернення до суду.

В судове засіданні апеляційного суду
представник позивача не з`явився, про
день і час розгляду справи
повідомлений належним чином.
Відповідачка заперечувала проти
задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
вважав встановленими такі обставини.

Між сторонами по справі 10 квітня2008 року
було укладено договір про надання
банківських послуг, за умовами якого
затверджений кредитний ліміт у сумі
3000,00 грн., базова процентна ставка за
кредитом 2% на місяць на залишок
заборгованості, щомісячна комісія 3,5%,
щомісячний платіж 420,00 грн., з
можливістю погашення заборгованості
за кредитом шляхом внесення коштів на
картку клієнтом або шляхом списання
коштів з картки НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно Заяви ОСОБА_2 погодилася, що
дана заява разом з Пам'яткою клієнта,
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами,
становить між нею та позивачем Договір
про надання банківських послуг,
ознайомившись та погодившись з Умовами
та Правилами надання банківських
послуг, Тарифами банку, які були надані
їй для ознайомлення у письмовому
вигляді (а.с. 7-11).

Відповідно до змісту заяви позивач
зазначив, що відповідач повинен
здійснювати щомісячні платежі в
розмірі не менше 14% від суми
затвердженого кредитного ліміту, що
містять у собі оплату тіла кредиту,
щомісячної комісії та базової
процентної ставки за договором, що
необхідно вносити не пізніше 25 числа
місяця на номер картки, зазначеній у
Анкеті (а.с. 7).

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за договором, станом на
14.10.2013 року у відповідача перед
позивачем наявна заборгованість у
розмірі 24447,00 грн., яка складається з:
3000,00 грн. заборгованості за кредитом;
12981,67 грн. заборгованості за процентами,
в тому числі 17,9 грн. - несплачені
проценти на поточну заборгованість та
12963,77 грн. - несплачених процентів на
прострочену заборгованість; 105,00 грн.
нарахованої комісії; 6720,00 грн.
простроченої комісії; 1640,33 грн.
заборгованості по судовим штрафам (а.с.
4-6).

Судом об'єктивно встановлено, що між
сторонами у справі на підставі
укладеного кредитного договору
виникли зобов'язання, за якими позивач
надав відповідачеві послуги, а
останній зобов'язався їх оплатити на
визначених умовах та у відповідний
строк. Проте, всупереч взятим на себе
зобов'язанням по виплаті кредитних
коштів у визначені договором строки,
відповідач їх належним чином не
виконав, у зв'язку з чим у відповідача
перед позивачем виникла прострочена
заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК).

Визначення поняття «зобов'язання»
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема: зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).
Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним
із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття - як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - протягом 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів -
щомісяця не пізніше 25 числа кожного
календарного місяця в розмірі не менше
14% від суми затвердженого кредитного
ліміту, що містять у собі оплату тіла
кредиту, щомісячної комісії та базової
процентної ставки за договором.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього кодексу
(ч.2ст. 1050ЦК).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2-4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК,
які передбачають відповідальність
боржника.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору
відповідно п. 9.12. Умов та правил надання
банківських послуг, так і відповідно
Заяви, строки виконання зобов'язань
щомісячними платежами, що містять у
собі оплату тіла кредиту, щомісячної
комісії та базової процентної ставки
за договором, не пізніше 25 числа місяця,
перший з яких у визначеній сумі в
розмірі 420,00 грн. підлягав виконанню у
строк не пізніше 25.04.2008.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК,
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язаний його
початок (ст. 253 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.
257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом
встановлено спеціальну позовну
давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).За
загальним правилом, перебіг загальної
та спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК). Так, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припиненням дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(ст. 261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Суд установив, що згідно з умовами
договору про надання банківських
послуг позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
розмірі та в строки, визначені
договором, і щомісяця сплачувати
проценти за користування кредитом,
щомісячні комісії.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватися позичальником частинами
не пізніше 25 числа кожного місяця, то
початок перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає суду підстави для висновку про те,
що стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не
виконувала щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів за
користування кредитом з 26.04.2008, що
підтверджується розрахунком
заборгованості, у якому відсутні дані
щодо здійснення щомісячного платежу, у
зв'язку із чим станом на 01.05.2008
утворилася заборгованість за
Договором (а.с. 4). У свою чергу банк
звернувся до суду з позовом до неї
06.12.2013 (а.с. 18).

Отже, аналізуючи умови договору сторін
і зміст зазначених правових норм, суд
дійшов правильного висновку про те, що
у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові В СУ від 19 березня 2014 року
№6-20цс14.

Отже, позивачу стало відомо про
порушення відповідачем умов договору
26.04.2008 року, однак позовні вимоги
пред'явлені ним до суду лише 06.12.2013 року,
після спливу позовної давності.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про пропуск позивачем
строку позовної давності відповідає
встановленим обставинам та вимогам
Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір постійно пролонгувався, а тому
строк давності не пропущений, колегія
суддів не приймає, тому, що перебіг
позовної давності щодо місячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, а щодо повернення
кредиту в повному обсязі зі спливом
останнього дня місяця дії картки, а не
закінчення строку дії договору.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки указано на
ній і вона дійсна до останнього
календарного дня такого місяця, строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця
вказаного на картці.

Так як з 2008 року відповідачка платежів
по картці не вносила, а дія картки
закінчилася через рік, висновок суду
про пропуск позивачем строку позовної
давності є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: