АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
на заочне рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 25 грудня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1,
третя особа Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС
України в місті Києві про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у
гуртожитку та зняття з реєстраційного
обліку, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач
звернувся із позовом, уточнивши який
зазначив, що гуртожиток по АДРЕСА_1
належить до відомчого житлового фонду,
знаходиться на балансі і
обслуговується позивачем та
призначений для проживання
працівників в період роботи на
підприємстві.

12.03.2004 року відповідачка була
прийнята на роботу заступником
начальника Головного управління
організаційно-правового забезпечення.

Згідно ордеру від 15.06.2004 року,
спільної постанови профкому та
адміністрації підприємства позивача
від 15.04.2004 року № 42 відповідачці була
надана кімната АДРЕСА_1 на період
роботи у ВАТ «АК «Київводоканал».

Проте у гуртожитку ОСОБА_1 не
проживає з моменту реєстрації.

Враховуючи викладене та
посилаючись на положення ст.ст. 71,72, 116,
127-129, 132, 156 ЖК України, ст.. 405 ЦК України
позивач просив визнати відповідачку
такою, що втратила право користування
кімнатою АДРЕСА_1, стягнути 229.40 грн.
судового збору.(а.с. 1-23)

Заочним рішенням Дарницького
районного суду міста Києва від 25 грудня
2013 року в задоволенні позову ПАТ
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
до ОСОБА_1, третя особа ВГІРФО
Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням у
гуртожитку та зняття з реєстраційного
обліку відмовлено. (а.с.86, 88-90)

В апеляційній скарзі позивач
посилався на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування скарги зазначив, що
суд не врахував фактичних обставин та
доказів та дійшов помилкового висновку
про відмову в задоволенні позову.(а.с.
95-102)

В судовому засіданні представник
апелянта Пясецька Г.О. підтримала
скаргу і просила її задовольнити. Інші
особи повідомлялись про час та місце
розгляду справи, про що у справі є
докази, до суду не прибули. Представник
третьої особи просив розглядати справу
за його відсутності. (а.с. 124-130)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Згідно із чч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української
РСР працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину. Осіб, які припинили
роботу з інших підстав, ніж ті, що
зазначені в частині другій цієї статті,
а також осіб, перелічених у ст. 125 цього
Кодексу, може бути виселено лише з
наданням їм іншого жилого приміщення.

Так, ст. 125 ЖК Української РСР, п. 41
Примірного положення визначено, що без
надання іншого жилого приміщення у
випадках, зазначених у ст. 124 цього
Кодексу, а саме у разі, якщо робітники і
службовці припинили трудові відносини
з підприємством, установою,
організацією за власним бажанням, не
може бути виселено певне коло осіб.

Отже, за змістом наведеного ст. 125, ч. 3
ст. 132 ЖК Української РСР
застосовуються до житлових
правовідносин, одним із суб'єктів яких
є особа, яка перебувала з
підприємством, установою чи
організацією у трудових відносинах.

Виходячи з положень ст. 71 Житлового
кодексу України та роз'яснень, даних у
п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 р. N 2, право користування жилим
приміщенням при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї зберігається протягом 6 місяців
або інших строків, передбачених цією
статтею. У разі відсутності цих осіб
понад установлені строки з поважних
причин цей строк може бути продовжений
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідні роз'яснення містяться і в п.
11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі» та
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України».

Судом встановлено, що гуртожиток
по АДРЕСА_1 належить до відомчого
житлового фонду, знаходиться на
балансі і обслуговується позивачем та
призначений для проживання
працівників в період роботи на
підприємстві.(а.с. 9-21)

12.03.2004 року відповідачка ОСОБА_1
була прийнята на роботу заступником
начальника Головного управління
організаційно-правового забезпечення.

Згідно ордеру від 15.06.2004 року,
спільної постанови профкому та
адміністрації підприємства позивача
від 15.04.2004 року № 42 відповідачці була
надана кімната АДРЕСА_1 на період
роботи у ВАТ «АК «Київводоканал».(а.с.
6-8)

Наказом від 28 лютого 2005 року № 58к
ОСОБА_1 була звільнена з роботи за
переводом в КП «Київській
метрополітен».(а.с. 34-35)

На обґрунтування заявлених
вимог позивач надав акт від 19 серпня 2013
року про факт не проживання ОСОБА_1,
рахунки за проживання відповідачці не
виставлялись і заборгованість
відсутня.(а.с. 36-37)

Встановивши, що відповідачка
була звільнена не за власним бажанням,
а у зв'язку із переводом із одного
комунального підприємства де отримала
кімнату у гуртожитку до іншого
комунального підприємства в межах
міста Києва, а відповідачем складений
акт за яким 19 серпня 2013 року
встановлена відсутність відповідачки
за місцем проживання, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову. Відсутність заборгованості по
сплаті за проживання в гуртожитку, як і
не виставлення позивачем рахунків за
проживання не є підставою для визнання
особи такою, що втратила право
користування гуртожитком.

При цьому колегія суддів
враховує наявність у позивача права
звертатись до суду із зазначеними
вимогами за наявності передбачених
чинним законодавством підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, а тому, колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308,
ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 25 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/3004/2014

Головуючий у першій інстанції
-НабудовичІ.О.

Доповідач Левенець Б.Б.