РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м.Харків

Московський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору частково
недійсним, визнання майна особистою
приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому зазначив, що під час перебування
сторін у шлюбі відповідач за кошти, які
належали особисто позивачу за
договором купівлі-продажу від 22.12.2011
року придбав квартиру АДРЕСА_1. З цих
підстав позивач просить суд визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 22.12.2011 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з однієї
сторони, та ОСОБА_2, з другої сторони, та
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, недійсним в частині
зазначення про згоду ОСОБА_1 на
придбання квартири ОСОБА_2 за особисті
кошти в особисту приватну власність та
в частині зазначення в ньому покупцем
ОСОБА_2, визнавши покупцем квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1; визнати квартиру
АДРЕСА_1 об'єктом особистої приватної
власності ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та пояснив про обставини,
зазначені у позові.

Відповідач проти позову заперечував та
у письмових запереченнях зазначив, що
вказана квартира була придбана за
належні відповідачу особисто грошові
кошти.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась.

Дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що під час
перебування сторін у шлюбі відповідач
за кошти, які належали особисто
позивачу за договором купівлі-продажу
від 22.12.2011 року придбав квартиру
АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджуються
наступними доказами.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб
сторони зареєстрували шлюб 20.02.2010 року.

За договір купівлі-продажу від 22.12.2011
року відповідач придбав квартиру
АДРЕСА_1 за 50000 доларів США.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 24.09.2009 року позивач продав належну
йому квартиру АДРЕСА_3 за 50000 доларів
США.

Цей договір підтверджує наявність у
позивача грошових коштів, які належали
йому особисто, для придбання квартири
АДРЕСА_1.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
показали, що їм відомо, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за грошові кошти,
які позивач отримав від продажу тієї
квартири, яка раніше належала позивачу
на праві особистої власності.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15
ОСОБА_16 показали, що їм відомо, що
позивач займався пошуками для
придбання квартири на Салтівці, у тому
числі приймав активну участь у огляді
квартири АДРЕСА_1.

Показання цих свідків підтверджують
факт зацікавленості позивача до
придбання спірної квартири та активної
участі позивача у її пошуках та
придбанні.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як доказ, що підтверджує заперечення
відповідача та підтверджує придбання
ним спірної квартири за особисті
грошові кошти, відповідач надав суду
заяву позивача від 22.12.2011 року до
компетентних органів, в якій позивач
зазначає, що спірну квартиру
відповідач набуває за рахунок
особистих коштів.

Однак, суд вважає, що така заява
беззаперечно не свідчить про наявність
у відповідача грошових коштів,
достатніх для придбання спірної
квартири.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, він погодився на придбання
спірної квартири на ім'я відповідача,
оскільки останній вчиняв сварки в їх
родині, погрожував покинути позивача
з їх малолітньою дитиною, сам позивач у
зв'язку з цим перебував у стресовому
стані. Такі пояснення позивача
підтверджуються показаннями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_21 про численні сварки між
позивачем та відповідачем під час їх
сумісного проживання, матеріалами про
відмову в порушенні кримінальної
справи №4098 від 06.03.2011 року по факту
сімейної сварки, висновками
спеціаліста психолога від 27.11.2013 року,
відповідно до яких позивач за своїми
індивідуально-психологічними
властивостями схильний до впливу з
боку відповідача; сімейні сварки з
відповідачем були серйозним стресовим
фактором для позивача; 22.12.2011 року, в
день укладання договору
купівлі-продажу квартири, позивач
могла знаходитися у стані
загальмованості, некритичного
відношення до того, що відбувалося.

Разом з там, відповідач не надав суду
жодного доказу, який би підтверджував
наявність у нього особистих грошових
коштів, достатніх для придбання
спірної квартири.

Доводи відповідача та наданий ним
доказ, крім того, спростовується
доказами, наданими позивачем, а саме
відомостями з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб
Міністерства доходів і зборів України
про суми виплачених доходів,
індивідуальних відомостей про
застраховану особу Пенсійного Фонду
України. Відповідно до цих відомостей,
відповідач мав незначний дохід за
період з 2003 по 2006 роки та з 2011 по 2012 роки
(2003 рік - 2252,67 грн., 2004 рік - 350,01 грн., 2005
рік - 100 грн., 2011 рік - 9813,64 грн., 2012 рік -
5797,75 грн.) і сукупна сума доходу
відповідача не дозволяла йому придбати
спірну квартиру за вказану суму 50000
доларів США, що становило 399465 грн.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Ч.1 ст.215 ЦК України передбачає, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Ст.217 ЦК України передбачає, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Таким чином, оскільки зміст
оскаржуваного правочину в частині
зазначення про згоду позивача на
придбання квартири відповідачем за
особисті кошти в особисту власність та
в частині зазначення відповідача
покупцем квартири суперечить акту
цивільного законодавства, а саме п.3 ч.1
ст.57 СК України, вказаний правочин в цій
частині слід визнати недійсним, а
позивача - визнати покупцем вказаної
квартири, яка є об'єктом права
особистої приватної власності
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 22.12.2011 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з однієї
сторони, та ОСОБА_2, з другої сторони, та
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, недійсним в частині
зазначення про згоду ОСОБА_1 на
придбання квартири ОСОБА_2 за особисті
кошти в особисту приватну власність та
в частині зазначення в ньому покупцем
ОСОБА_2, визнавши покупцем квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
особистої приватної власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 3654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя

27.03.2014