АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/596/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Білосевич Г.С. Провадження №
22-ц/789/400/14 Доповідач - Храпак
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю - представника апелянта
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника
позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Гнатишака
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 06
лютого 2014 року в справі за позовом
приватного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, зустрічним
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" про визнання
недійсним та нікчемним кредитного
договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ПАТ КБ "Приват
Банк" звернувся в суд з позовом про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в
розмірі 23192 грн. 90 коп., посилаючись на
неналежне виконання нею своїх
зобов'язань за кредитним договором б/н
від 07.05.2007 року.

В квітні 2013 року ОСОБА_1
звернулася в суд з зустрічним позовом
до ПАТ КБ "Приват Банк" про визнання
недійсним та нікчемним кредитного
договору, посилаючись на те, що
кредитний договір та заяви на
отримання кредиту вона не підписувала,
платіжної картки та кредитних коштів
не отримувала.

Рішенням Кременецького районного
суду від 06 лютого 2014 року позов
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" 23 192 грн. 90 коп. боргу за
кредитним договором на р/р 3111, МФО
№305299 одержувач ПАТ КБ
"ПриватБанк" та судові витрати по
справі в розмірі 231 грн. 93 коп. судового
збору на р/р №0001, МФО №305299 одержувач ПАТ КБ
"ПриватБанк".

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" про визнання недійсним та
нікчемним кредитного договору
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення в
користь банку заборгованості за
кредитним договором б/н від 07.05.2007 року,
суд першої інстанції керувався
встановленим фактом порушення
позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань
за укладеним кредитним договором.
Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання недійсним та нікчемним
кредитного договору, суд виходив з
того, що така вимога не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитися не може, оскільки
вони не відповідають обставинам справи
та нормам матеріального права, що
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.202 ЦПК України
правочином є діє особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Правочини поділяються за
ступенем недійсності на абсолютно
недійсні з моменту їх вчинення
(нікчемні) та відносно недійсні, які
можуть бути визнані судом недійсними
за певних умов (осопрювані).

Статтею 215 ЦК України визначено,
що нікчемним є той правочин,
недійсність якого прямо передбачена
законом, тобто коли є правова норма, яка
безпосередньо визначає недійсність
договору без дотримання її вимог, а
оспорюваним є той правочин,
недійсність якого прямо не встановлена
законом, але який у разі, якщо одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, може бути судом
визнаний недійсним.

Відповідно до п.14 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,
1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір
обов'язково має укладатись у письмовій
формі (стаття 1055 ЦК); недодержання
письмової форми тягне його нікчемність
та не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його нікчемністю.
При вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати
кредитний договір, який є недійсним у
силу закону (нікчемний) або може бути
визнаний таким у судовому порядку
(оспорюваний) з підстав, встановлених
частиною першою статті 215 ЦК, та
кредитний договір, який є неукладеним
(не відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Крім того, пунктом 2.4. Постанови
№223 від 30.04.2010 року Управління
Національного банку України "Про
здійснення операцій з використанням
спеціальних платіжних засобів"
передбачено, що договір укладається в
письмовій формі. Один примірник
договору зберігається в емітента, а
другий примірник договору емітент
зобов'язаний надати клієнту під підпис.
Емітент зобов'язаний під час видачі
спеціального платіжного засобу надати
клієнту договір, правила використання
спеціального платіжного засобу і
тарифи банку.

З матеріалів справи вбачається,
що 07.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № б/н, згідно умов
якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав
останній кредит у розмірі 7 000 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Заперечуючи проти задоволення
позову ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1
звернулася з зустрічним позовом про
визнання вказаного договору недійсним
та нікчемним (а.с.34-36), посилаючись на те,
що вказаний кредитний договір та заяви
на отримання кредиту вона не
підписувала, платіжної картки, ПІН-коду
та кредитних коштів не отримувала.

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи №
2576/13-22 від 29.11.2013 року рукописний текст у
п.1,2 та 4 заяви (кредитного договору) від
07.05.2007 року виконано ОСОБА_1, обидва
підписи від імені ОСОБА_1 у заяві
(кредитному договорі) від 07.05.2007 року, а
саме підпис "Клієнта" та "Платіжну
картку і ПІН-код отримав" виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.77-83).

Крім цього, як пояснив у судовому
засіданні представник апелянта ОСОБА_1
- ОСОБА_2, що його довірителька спірного
договору не підписувала, платіжної
картки, ПІН-коду та кредитних коштів не
отримувала і в подальшому не схвалила
цього правочину, а навпаки звернулася з
заявою в прокуратуру
Дніпропетровської області, яка ними
була відправлена до Кременецького РВ
УМВС для проведення відповідної
перевірки неправомірних дій
працівників ПАТ КБ "ПриватБанк".

Таким чином, колегія суддів
встановила, що спірний договір
відповідає за формою і змістом вимогам
закону, але експертизою підтверджено,
що ОСОБА_1 його не підписувала і
платіжної картки не отримувала, тому
слід вважати, що такий договір є
вчиненим. У цьому випадку випадку п.8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 2.11.2009р. "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" про невчинення,
чи неукладення - не застососвується.
Зазначене вище є підставою для
визнання договору недійсним за ст.203, 215
ЦК України, підписання договору особою,
яка не має на це повноваження та
відсутність волевиявлення власника,
якщо власник у подальшому не схвалив
такого правочину, на які зіслалася
відповідачка в зустрічному позові про
визнання кредитного договору
недійсним.

Не заслуговують на увагу доводи
представника позивача, що
відповідачкою був схвалений спірний
договір, в зв"язку із здійсненням оплат
в в рахунок погашення заборгованості,
оскільки в судовому засіданні не
доведено ким фактично здійснювалися
дані проплати, а представник
відповідачки ОСОБА_1 в судовому
засіданні категорично заперечив
здійснення проплат його довірителькою
і відповідачка ОСОБА_1 заперечила даний
факт.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів прийшла до висновку, що в позові
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 07.05.2007 року в сумі 23 192
грн. 90 коп. слід відмовити, а зустрічний
позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" задовольнити
частково. Визнати недійсним кредитний
договір без номеру від 07.05.2007 року,
укладений між публічним акціонерним
товариством комерційний банк "Приват
Банк" та ОСОБА_1. Судові витрати
сплачені відповідачкою ОСОБА_1 за
зустрічним позовом в сумі 114,70 грн.
стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" в користь ОСОБА_1 В решті позову -
відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 06
лютого 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким в позові публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 07.05.2007 року в сумі 23 192
грн. 90 коп. відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приват Банк"
задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитний
договір без номеру від 07.05.2007 року,
укладений між публічним акціонерним
товариством комерційний банк "Приват
Банк" та ОСОБА_1.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" (р/р № 0001, МФО №
305299 ) в користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в сумі 114,70
грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак