Справа № 159/1045/14-ц
Провадження № 2/159/393/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
25 березня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря - Канашкової О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Ковельської
міської ради, ОСОБА_3, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача нотаріус
Ковельської державної нотаріальної
контори Голомис Світлана
Володимирівна, Комунальне
підприємство «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації», про
визнання недійсним та скасування
рішення виконкому Ковельської міської
ради, визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсним та
скасування договору дарування частини
житлового будинку, визнання недійсним
та скасування реєстраційного
посвідчення, скасування державної
реєстрації права власності,

в с т
а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до виконавчого комітету
Ковельської міської ради, ОСОБА_3, у
якому прохає суд ухвалити рішення, яким
визнати недійсним та скасувати рішення
виконкому Ковельської міської ради від
16 вересня 1999 року №243 в частині
визнання за ОСОБА_5 права власності на
частину будинку по АДРЕСА_1; визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право власності на 53/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1, видане
виконкомом Ковельської міської ради
народних депутатів Волинської області
від 24 вересня 1999 року на ім'я ОСОБА_5;
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
законом, зареєстроване за №3-1534 від 26
грудня 2000 року на 53/100 частину будинку,
що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати
недійсним та скасувати договір
дарування частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 від 13 лютого 2001 року,
зареєстрованого у реєстрі за №3-162;
визнати недійсним та скасувати
реєстраційне посвідчення Волинського
обласного бюро технічної
інвентаризації, видане на ім'я ОСОБА_3
на 53/100 частини будинку, що знаходиться
по АДРЕСА_1; скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_3 в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, а саме на частину будинку
розміром 53/100 за адресою АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви позивач посилається на наступні
обставини: у 1996 році він вселився в
квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_5, з
якою проживав однією сім'єю, а 24 січня
1997 року зареєстрував шлюб. У шлюбі з
ОСОБА_5, за спільні кошти та спільними
зусиллями було здійснено добудову до
частини належної ОСОБА_5 частини
житлового будинку, унаслідок чого її
частка у будинку збільшилась з 26/100
частини будинку до 53/100 частини будинку.
За життя ОСОБА_5 право власності на
новостворене нерухоме майно, у
передбаченому законом порядку, не
реєструвалось. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла, а 16 вересня 1999 року виконавчим
комітетом Ковельської міської ради
було прийняте рішення №243 про
оформлення за померлою ОСОБА_5 права
власності на 53/100 частини будинку по
АДРЕСА_1. 24 вересня 1999 року Волинським
обласним бюро технічної
інвентаризації, на підставі вказаного
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради, за ОСОБА_5
було зареєстровано право власності на
53/100 частини будинку по АДРЕСА_1.
Незважаючи на ту обставину, що
зазначене нерухоме майно фактично було
набуте ОСОБА_5 та позивачем у шлюбі,
нотаріусом Ковельської державної
нотаріальної контори спадкоємцям
померлої ОСОБА_5, а саме позивачеві, як
чоловікові, відповідачеві ОСОБА_3, як
дочці та ОСОБА_6, як батькові, 26 грудня
2000 року було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом на 53/100 частини
будинку по АДРЕСА_1, за яким вказана
частина будинку успадковувалась усіма
спадкоємцями в рівних частинах, без
урахування права позивача на частку у
новоствореному нерухомому майні, як у
спільній сумісній власності подружжя.
Крім цього, переслідуючи корисливу
мету, ОСОБА_6, скориставшись глибоким
депресивним станом позивача, схилив
останнього до відчуження, шляхом
дарування, належної йому в порядку
спадкування 53/300 частини домоволодіння
дочці померлої - відповідачеві ОСОБА_3,
якій на той час було 9 років. Колегією
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Волинської області від 04 лютого 2014 року
було залишене в силі рішення
Ковельського міськрайонного суду від 24
жовтня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_3 до позивача та членів
сім'ї останнього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщення по
АДРЕСА_1. Оскільки оспорюване рішення
виконкому Ковельської міської ради №243
від 16 вересня 1999 року про оформлення за
померлою ОСОБА_5 права власності на 53/100
частини будинку, суперечить змісту ст.
25 чинного ЦК України та ст. 9 ЦК України
в редакції 1963 року, а також вказаним
рішенням він був позбавлений права
власності на належну йому частину
будинку, з посиланням на норми ч.10 ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст. 203,215 ЦК України
позивач прохає скасувати вказане
рішення, а також похідні від нього
свідоцтва про право власності, про
право на спадщину, договір дарування та
реєстраційне посвідчення.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2
позов підтримали з підстав, зазначених
у позовній заяві і прохають його
задовольнити. Прохають суд ухвалити
рішення, яким визнати недійсним та
скасувати рішення виконкому
Ковельської міської ради від 16 вересня
1999 року №243 в частині визнання за
ОСОБА_5 права власності на частину
будинку по АДРЕСА_1; визнати недійсним
та скасувати свідоцтво про право
власності на 53/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, видане виконкомом
Ковельської міської ради народних
депутатів Волинської області від 24
вересня 1999 року на ім'я ОСОБА_5; визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право на спадщину за законом,
зареєстроване за №3-1534 від 26 грудня 2000
року на 53/100 частину будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1; визнати
недійсним та скасувати договір
дарування частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 від 13 лютого 2001 року,
зареєстрованого у реєстрі за №3-162;
визнати недійсним та скасувати
реєстраційне посвідчення Волинського
обласного бюро технічної
інвентаризації, видане на ім'я ОСОБА_3
на 53/100 частини будинку, що знаходиться
по АДРЕСА_1; скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_3 в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, а саме на частину будинку
розміром 53/100 за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 та
представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позову не визнали і
заперечили проти його задоволення.
Заперечуючи проти позову посилаються
на наступні обставини: спірне
домоволодіння, а саме 53/100 частини
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 не може бути визнаним спільною
сумісною власністю позивача та матері
відповідача ОСОБА_5, оскільки вказане
нерухоме майно було побудоване за
кошти та спільними зусиллями діда
відповідача, ОСОБА_6, а також рідного
батька відповідачки - ОСОБА_9 та матері
відповідача - ОСОБА_5, у період
перебування батьків відповідача у
зареєстрованому шлюбі шляхом добудови
та переобладнання належної на підставі
договору дарування ОСОБА_5 26/100 частини
будинку по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1
вселився до спірного будинку після
того, як переобладнання та добудова
будинку були фактично закінчені.
Придбання позивачем та матір'ю
відповідача ОСОБА_3 у шлюбі меблів чи
здійснення поточного ремонту, не тягне
за собою виникнення в позивача права на
спірне домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1
загинула мати відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_5 після смерті якої відкрилась
спадщина на 53/100 частини будинку по
АДРЕСА_1. 16 вересня 1999 року виконавчим
комітетом Ковельської міської ради, на
підставі поданої ОСОБА_5, за життя
останньої, заяви було прийняте рішення
№243 про оформлення за ОСОБА_5 права
власності на 53/100 частини будинку по
АДРЕСА_1. Вказане рішення виконавчого
комітету не суперечило діючому, на час
його прийняття, законодавству, а крім
того, не порушувало прав та інтересів
інших осіб. Звернувшись, у
передбаченому чинним законодавством
порядку до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5, її батько, ОСОБА_6
повідомив нотаріусу про наявність
інших спадкоємців першої черги, а саме
позивача та відповідача ОСОБА_3 і лише в
грудні 2000 року спадкоємці за законом
отримали у Ковельській державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно
якого позивач, відповідач та батько
спадкодавця в рівних частинах
успадкували належну ОСОБА_5 за життя
53/100 частину будинку по АДРЕСА_1.
Заперечують ту обставину, що договір
дарування, за яким позивач подарував
відповідачеві 53/300 частини спірної
квартири, був укладений внаслідок
збігу тяжких для позивача обставин, у
зв'язку зі смертю дружини. Зокрема, на
час видачі нотаріусом свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_5 та на час укладення
оспорюваного договору дарування,
позивач вже проживав однією сім'єю з
іншою жінкою, з якою згодом
зареєстрував шлюб. На час вчинення
нотаріальних дій позивач був дорослою
свідомою людиною, мав вищу освіту,
розумів значення своїх дій та їх
правові наслідки, а відтак вимоги
позовної заяви є безпідставними.

Представник виконавчого комітету
Ковельської міської ради, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду даної справи, в судове
засідання не з'явився, звернувся до
суду з письмовою заявою у якій клопоче
про розгляд справи у відсутності
представника відповідача. Тож неявка
представника відповідача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
даної справи по суті.

В судовому засіданні 11 березня 2014
року державний нотаріус Ковельської
державної нотаріальної контори
Голомис С.В. заперечила обставини,
зазначені позивачем у обґрунтування
позову з посиланням на матеріали
спадкової справи №6/2000 після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зокрема пояснила, що 10 січня 2000 року
державний нотаріус Ковельської
державної нотаріальної контори Лобас
Е.О. прийняла від ОСОБА_6, батька
померлої ОСОБА_5, заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, у якій спадкоємець вказав на
існування інших спадкоємців, а саме
позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3
Заява про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом від позивача,
надійшла до нотаріальної контори лише
26 грудня 2000 року. Видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом
передувало роз'яснення позивачеві
змісту ст. 22 КпШС України та з'ясування
наявності в позивача прав, як власника,
на спадкове майно. Тоді ж позивач
письмово підтвердив, що на видачу
свідоцтва про право власності на ?
частку належного померлій частини
будинку не претендує, так як будинок -
53/100 його частини, були особистою
власністю померлої. Оскільки позивач,
відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були
спадкоємцями першої черги, їм було
видане свідоцтво про право на спадщину
за законом на 53/100 частини
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1, в рівних частинах.
Волевиявлення позивача на прийняття
спадщини та відсутність претензій на
майно померлої, яке за життя було
особистою власністю померлої, були
добровільними та свідомими. Тож
позовні вимоги вважає безпідставними.

Представник Комунального
підприємства «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації», будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду даної справи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Враховуючи
наведене суд приходить до висновку, що
неявка представника третьої особи в
судове засідання не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків та дослідивши письмові докази
у справі суд приходить до висновку, що
позов безпідставний і задоволенню не
підлягає.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу
України Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви позивач посилається на ту
обставину, що рішенням виконкому
Ковельської міської ради від 16 вересня
1999 року №243, про оформлення права
власності на 53/100 частини будинку по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, позивача було
безпідставно позбавлено права на
частку у спільній сумісній власності
подружжя. А крім цього, на підставі
вказаного рішення було здійснено
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно за померлою особою, що
суперечить ст. 9 ЦК України в редакції
1963 року.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, та доводиться матеріалами
інвентаризаційної справи на нерухоме
майно за адресою АДРЕСА_1 та обставина,
що державним нотаріусом Ковельської
державної нотаріальної контори
Гурською В.С. 19 листопада 1992 року було
посвідчено Договір дарування, за яким
ОСОБА_10 подарував ОСОБА_5 26/100 частин
житлового будинку з належною частиною
господарських та побутових будівель та
споруд в АДРЕСА_1. Вказана частина
жилого будинку належала дарителю на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданим
Ковельською держнотконторою 6
листопада 1992 року та зареєстрованого у
Волинському БТІ за Р №3941 09 листопада 1992
року (а.ін.с.37-38).

Поясненнями сторін, матеріалами
зазначеної вище інвентаризаційної
справи та показаннями допитаних в
судовому засіданні свідків
спростовуються посилання позивача у
обґрунтування позову на ту обставину,
що спірна частина домоволодіння,
власником якої на теперішній час є
відповідач ОСОБА_3, була побудована за
кошти та зусиллями позивача.

Так, сторонами визнається та
обставина, що набута за договором
дарування ОСОБА_5 26/100 частина будинку
по АДРЕСА_1 була реконструйована,
унаслідок чого вказана частина
домоволодіння збільшилась до 53/100.

У той же час, відповідач
заперечила ту обставину, що
будівництво вказаної частини будинку
було здійснене за кошти позивача та за
його участі, вказавши що реконструкція
будинку була здійснена за кошти її
батьків та діда, ОСОБА_6

Вказану обставину, а саме те, що
будівництво спірної частини будинку
по АДРЕСА_1 було фактично закінчене за
час перебування батьків відповідача
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у зареєстрованому
шлюбі, підтвердили допитані у даному
судовому засіданні свідки ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_9, а також допитані в
судовому засіданні 11 березня 2014 року
свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

Так, з показань зазначених
свідків убачається, що будівництво
спірної частини будинку по АДРЕСА_1, яка
на даний час на праві приватної
власності належить відповідачеві
ОСОБА_3, провадилось за кошти та
спільними зусиллями діда відповідача
ОСОБА_3 ОСОБА_6, який отримав спадок
після смерті брата у США, батьків
відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_9, а також
рідної бабусі відповідача. Зокрема
ОСОБА_6 наймав бригаду будівельників
для будівництва будинку, привозив
будівельні матеріали. Безпосередню
участь у будівництві будинку приймав
як свідок ОСОБА_9, так і свідок ОСОБА_12,
який робив покрівлю будинку, зводив
фронтони, склив вікна, клав підлогу,
тощо. З показань свідка ОСОБА_14
убачається, що її чоловік також приймав
участь у будівництві будинку, зокрема
маючи навики тесляра оббивав будинок,
виконував столярні роботи. Крім цього,
з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11.
убачається, що після закінчення
будівництва вони, разом з іншими
подругами ОСОБА_5, клеїли шпалери у
новозбудованому приміщенні. З показань
зазначених свідків убачається, також,
що до реконструйованого будинку
відповідач разом з батьками, ОСОБА_5 та
ОСОБА_9, вселилась за рік - півтора до
того, як ОСОБА_5 почала проживати з
позивачем. Свідки категорично
заперечили участь позивача у
будівництві будинку, хоча не
заперечили тієї обставини, що позивач
приймав участь у облаштуванні двору,
зведенні огорожі.

Суд критично оцінює показання
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_15 та ОСОБА_16, оскільки показання
вказаних свідків містять ряд
суперечностей, протирічать поясненням
самого позивача та спростовуються
письмовими доказам, що містяться у
матеріалах інвентаризаційної справи.

Так з показань вказаних свідків
убачається, що за час проживання
батьків відповідача у шлюбі, останніми
було побудовано лише коробку будинку
та накрито його. Зокрема з показань
свідка ОСОБА_15 вбачається, що мати
відповідача, ОСОБА_5, віднаймала разом з
позивачем у 1996-1997 роках квартиру,
оскільки у цей час позивач займався
будівництвом будинку по АДРЕСА_1. У той
же час з пояснень самого позивача
убачається, що до спірного
домоволодіння він вселився ще у 1996
році. Свідок ОСОБА_16 взагалі не зміг
пояснити, на чому ґрунтуються його
твердження, щодо будівництва спірної
частини будинку позивачем ОСОБА_1,
оскільки з показань свідка убачається,
що останній фактично провадив
косметичний ремонт будинку,
облаштування двору.

Як убачається з матеріалів
інвентаризаційної справи, ще 20 травня
1997 року ОСОБА_5 замовила у Волинському
обласному бюро технічної
інвентаризації інвентаризацію
домоволодіння АДРЕСА_1 з метою
отримання свідоцтва на вказане
домоволодіння (а.інв. справи 47) і згідно
даних інвентаризаційної справи станом
на травень 1997 року реконструкція
будинку була повністю завершена (а.інв.
справи 39-42).

З архівного витягу Архівного
відділу виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 06.03.2014
року убачається, що рішенням
виконавчого комітету Ковельської
міської ради від 19 серпня 1999 року було
погоджено за померлою ОСОБА_5, по
АДРЕСА_1 добудовані три кімнати, а
також допоміжні приміщення (а.с.88).

Витягом з рішення виконавчого
комітету Ковельської міської ради № 243
від 16.09.1999 року «Про оформлення права
власності на житлові будинки,
кооперативні квартири, гаражі»
доводиться та обставина, що саме на
підставі заяви ОСОБА_5 виконавчим
комітетом Ковельської міської ради
було прийняте рішення про оформлення
за ОСОБА_5 права власності на 53/100
частини будинку по АДРЕСА_1.

Оспорюючи вказане рішення
виконавчого комітету Ковельської
міської ради позивач посилається на ту
обставину, що вказане рішення, як і
видане на підставі нього 24 вересня 1999
року на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про
право власності на 53/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1,
суперечить ст. 9 ЦК України в редакції
1963 року, оскільки видані на померлу
особу.

Разом з тим, згідно ст. 12,13
Закону України «Про власність» від
07.02.1991 року, що втратив чинність на
підставі Закону №997-V (997-16) від 27 квітня
2007 року, громадянин набуває права
власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства, а також на
майно, одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод, не
заборонених законом. Об'єктами права
приватної власності є жилі будинки,
квартири, предмети особистого
користування, дачі, садові будинки,
предмети домашнього господарства,
продуктивна і робоча худоба, земельні
ділянки, насадження на земельній
ділянці, засоби виробництва,
вироблена продукція, транспортні
засоби, грошові кошти, акції, інші
цінні папери, а також інше майно
споживчого і виробничого призначення.

Згідно п.1.7 Інструкції про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України 09.06.1998 року №121, що була чинна на
час прийняття оспорюваних позивачем
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради та свідоцтва
про право власності на об'єкт
нерухомого майна, реєстрація права
власності на об'єкт нерухомого майна
провадиться на підставі
правовстановлювальних документів за
рахунок коштів власників нерухомого
майна.

Згідно п.2.1, 2.2, 2.4,2.5,2.6,2.7
Інструкції реєстрація провадиться на
підставі правовстановлювальних
документів (додаток 1). Реєстрація
поділяється на первинну та поточну.
Первинна реєстрація - це така
реєстрація, коли об'єкт нерухомості
вперше записується в реєстрову
книгу і йому присвоюється черговий
реєстровий номер у цій книзі. Разом з
об'єктом нерухомості в реєстрову
книгу під тим же реєстровим номером
записується і суб'єкт права
власності - фізична чи юридична особа.
Після проведення первинної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна бюро технічної інвентаризації
повинно здійснювати державну
реєстрацію всіх змін у правовому стані
цього

об'єкта, тобто проводити поточну
реєстрацію. Поточна реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна -
це реєстрація переходу права власності
від одних власників до інших.
Правовстановлювальний документ, що
свідчить про перехід права власності
на об'єкт нерухомого майна, не може
бути зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації, якщо не проведена
первинна реєстрація права власності на
цей об'єкт. Поточна реєстрація права
власності на об'єкт нерухомого майна
провадиться в тій самій реєстровій
книзі і під тим самим реєстровим
номером, за яким провадилась
первинна реєстрація об'єкта
нерухомості. Поточна реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна,
як і первинна реєстрація,
провадиться на підставі
правовстановлювальних документів,
передбачених додатком 1 до цієї
Інструкції.

Згідно п. 4.1 Інструкції
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна провадиться з
видачею свідоцтва про право власності
за зразком, наведеним в додатку 11: а)
місцевими органами державної
виконавчої влади, місцевого
самоврядування: фізичним особам на
новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності або рішення про відведення
земельної ділянки для цієї мети та
за наявності акта державної комісії
про прийняття об'єкта і введення його в
експлуатацію; фізичним та юридичним
особам на підставі документів,
встановлених законодавством, які
підтверджують їх право власності на
об'єкти нерухомого майна;

Згідно Додатку 1 до Інструкції
про порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб у Перелік
правовстановлювальних документів, на
підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна входять: 1. Договори
купівлі-продажу, міни, дарування,
довічного утримання, посвідчені
державними нотаріальними конторами
та приватними нотаріусами.

ОСОБА_5 набула право власності на
26/100 частини домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1 на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування. Як убачається за матеріалів
інвентаризаційної справи, зазначених
вище, прийняттю виконкомом Ковельської
міської ради рішення про оформлення за
ОСОБА_5 права власності на 53/100 частини
будинку по АДРЕСА_1 та видачі
відповідного свідоцтва про право
власності, передували дії самої ОСОБА_5,
регламентовані Інструкцією про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб.

Відтак, як рішення виконкому
Ковельської міської ради від 16 вересня
1999 року №243 в частині визнання за
ОСОБА_5 права власності на частину
будинку по АДРЕСА_1, так і видача
свідоцтва про право власності на 53/100
частини житлового будинку по АДРЕСА_1
від 24 вересня 1999 року на ім'я ОСОБА_5,
відповідають чинному, на час їх
прийняття та видачі, законодавству.

Обґрунтовуючи вимоги позовної
заяви в частині визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, зареєстрованого
за №3-1534 від 26 грудня 2000 року на 53/100
частину будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та визнання недійсним та
скасування договору дарування частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13
лютого 2001 року, зареєстрованого у
реєстрі за №3-162, позивач посилається на
ту обставину, що нотаріусом
Ковельської державної нотаріальної
контори спадкоємцям померлої ОСОБА_5, а
саме позивачеві, як чоловікові,
відповідачеві ОСОБА_3, як дочці та
ОСОБА_6, як батькові, 26 грудня 2000 року
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на 53/100 частини
будинку по АДРЕСА_1, за яким вказана
частина будинку успадковувалась усіма
спадкоємцями в рівних частинах, без
урахування права позивача на частку у
новоствореному нерухомому майні, як у
спільній сумісній власності подружжя.
Крім цього, переслідуючи корисливу
мету, ОСОБА_6, скориставшись глибоким
депресивним станом позивача, схилив
останнього до відчуження, шляхом
дарування, належної йому в порядку
спадкування 53/300 частини домоволодіння
дочці померлої - відповідачеві ОСОБА_3,
якій на той час було 9 років.

За змістом ст.22, 25 КпШС України
спільною сумісною власністю подружжя є
майно, нажите подружжям за час шлюбу.
Якщо майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Наведеними вище доказами
спростовуються твердження
відповідача, щодо наявного в нього
права спільної сумісної власності на
53/100 частини домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1.

Крім цього, з матеріалів
спадкової справи №6/2000 після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
убачається, що 10 січня 2000 року
державний нотаріус Ковельської
державної нотаріальної контори Лобас
Е.О. прийняла від ОСОБА_6, батька
померлої ОСОБА_5, заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, у якій спадкоємець вказав на
існування інших спадкоємців, а саме
позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3
(а.с. 73). Заява про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом від
позивача, надійшла до нотаріальної
контори лише 26 грудня 2000 року (а.с.76). З
вказаної заяви убачається, що
позивачеві роз'яснено зміст ст. 22 КпШС
України і позивач письмово підтвердив,
що на видачу свідоцтва про право
власності на ? частку належного
померлій частини будинку не претендує,
так як будинок - 53/100 його частини, були
особистою власністю померлої ОСОБА_5

Матеріалами спадкової справи
доводиться також і та обставина, що
оскаржуване позивачем свідоцтво про
право на спадщину за законом було
видане державним нотаріусом 26 грудня
2000 року, тобто по спливу півтора року
після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Як убачається з пояснень
позивача та з показань допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, на час видачі
спадкоємцям ОСОБА_5 свідоцтва про право
на спадщину за законом, позивач вже
проживав у фактичних шлюбних
відносинах з іншою жінкою. Тож факт
відсутності в позивача, на момент
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, претензій на спірне
домоволодіння, аж ніяк не може бути
пов'язано з його депресивним станом з
причини трагічної смерті ОСОБА_5 .

З цих же підстав, суд не може
вважати таким, що вчинене під впливом
депресивного стану, пов'язаного зі
смертю ОСОБА_5 і рішення позивача про
відчуження (дарування) відповідачеві
ОСОБА_3 належної йому в порядку
спадкування за законом 53/300 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Не знайшли підтвердження в
судовому засіданні і ті обставини, що
належне позивачеві в порядку
спадкування майно, а саме 53/300 частини
спірного домоволодіння, позивач
відчужив під впливом та тиском ОСОБА_6,
який особисто возив його до нотаріуса і
коли позивач перебував у стані
алкогольного сп'яніння спонукав до
відчуження майна.

Так, 30 січня 2001 року за позивачем
ОСОБА_1 Волинським обласним бюро
технічної інвентаризації, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом виданого Ковельською
держнотконторою 26 грудня 2000 року, було
зареєстровано право власності на 53/300
частини будинку по АДРЕСА_1.
(а.інв.справи 73). А з договору дарування
частини житлового будинку,
посвідченого 13 лютого 2001 року
державним нотаріусом Ковельської
державної нотаріальної контори, згідно
якого позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6
подарували відповідачеві ОСОБА_3 кожен
по 53/300 частини будинку по АДРЕСА_1,
убачається, що позивач ОСОБА_1 особисто
був присутнім при посвідченні
вказаного договору дарування, а крім
того, при здйсненні вказаного
правочину, діяв на підставі
відповідної довіреності від імені
ОСОБА_6, про що свідчать відповідні
записи у Договорі дарування та підписи
самого позивача (а.с.16).

Згідно ст. 2 Закону України «Про
власність» від 07.02.1991 року право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.
Право власності в Україні
охороняється законом. Держава
забезпечує стабільність правовідносин
власності. Кожен громадянин в
Україні має право володіти,
користуватися і розпоряджатися
майном особисто або спільно з іншими.
Власність в Україні виступає в таких
формах: приватна, колективна,
державна. Всі форми власності є
рівноправними.

Відтак суд не вбачає підстав
для задоволення вимог позовної заяви
як в частині визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, зареєстрованого
за №3-1534 від 26 грудня 2000 року на 53/100
частину будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та визнання недійсним та
скасування договору дарування частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13
лютого 2001 року, зареєстрованого у
реєстрі за №3-162, так і в частині визнати
недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення
Волинського обласного бюро технічної
інвентаризації, виданого на ім'я ОСОБА_3
на 53/100 частини будинку, що знаходиться
по АДРЕСА_1 та скасування державної
реєстрації права власності ОСОБА_3 на
частину будинку розміром 53/100 за
адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства
є справедливий,

неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

У ході розгляду даної справи
позивач не надав суду доказів на
підтвердження фактів порушення його
права на частку у домоволодінні,
розташованому по АДРЕСА_1, у зв'язку з
чим у позові слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та
керуючись ст .ст. 1,10,11,59-61, 213-218 ЦПК
України, ст. ст. 2, 12,13 Закону України
«Про власність» від 07.02.1991 року, ст.22, 25
КпШС України, п.п. 1.7, 2.1, 2.2, 2.4,2.5,2.6,2.7,4.1
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України 09.06.1998 року
№121, суд

в и р
і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Ковельської міської ради,
ОСОБА_3, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача нотаріус Ковельської
державної нотаріальної контори
Голомис Світлана Володимирівна,
Комунальне підприємство «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації», про визнання
недійсним та скасування рішення
виконкому Ковельської міської ради,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсним та
скасування договору дарування частини
житлового будинку, визнання недійсним
та скасування реєстраційного
посвідчення, скасування державної
реєстрації права власності - відмовити
повністю.

Судові витрати залишити за
сторонами.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом 10-ти
днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Т.М.Луньова