Номер провадження: 22-ц/785/4031/14
Номер справи місцевого суду: 523/8024/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ФідоБанк» до прокуратури Одеської
області, ОСОБА_4 про звільнення майна
з-під арешту, за апеляційною скаргою
прокуратури Одеської області на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 лютого 2014 року,

встановила:

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 18.02.14 р. (а. с. 92 - 97)
вищевказаний позов ПАТ «ФідоБанк»
(далі - Банк) задоволено. Звільнено з-під
арешту, накладеного постановою
Біляївської міжрайонної прокуратури
Одеської області від 27.01.12 р., квартиру
АДРЕСА_1. Вилучено з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис про арешт
нерухомого майна від 02.02.12 р.,
зареєстрований за № 12124281, реєстратор -
Біляївська районна державна
нотаріальна контора, об'єкт обтяження -
квартира, номер за РПВН № 14563292, АДРЕСА_1
(далі - Спірна квартира), власник ОСОБА_4,
заявник: Біляївська міжрайонна
прокуратура Одеської області. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ФідоБанк»
судові витрати у сумі - 107,30 грн..

В апеляційній скарзі Одеська обласна
прокуратура просить рішення суду
першої інстанції скасувати. Ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Посилається на те, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального (ст. 391 ЦК України) та
процесуального (ст. 10, 33, 213 ЦПК України)
права: - банк не є власником майна, на
яке накладено арешт; - постанову про
накладення арешту ухвалено в рамках
кримінального провадження, а тому
позов банку не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства; -
прокуратура Одеської області не є
належним відповідачем. Відповідачами
по справі є боржник, на майно якого
накладено арешт. Кримінальна справа
відносно ОСОБА_4 розглянута, вирок
набрав чинності.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримала доводи та вимоги,
які викладені в апеляційній скарзі.

Банк письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав. В судовому
засіданні його представник вважав
необхідним апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін. Посилався
на необґрунтованість скарги. Пояснив,
що Банк користується пріоритетним
правом на задоволення вимог за рахунок
майна, на яке прокуратурою накладено
арешт, оскільки спірна квартира
знаходиться в іпотеці Банку.

Відповідач - ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явився. Про час і місце
розгляду справи сповіщений належним
чином. Заяв, клопотань суду не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
сповіщений про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Банку, суд першої інстанції
виходив з того, що Банк, як
заставодержатель має переважне право
для задоволення своїх вимог за рахунок
предмета застави (а. с. 95 - 96).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
задоволення позову. Висновки суду
відповідають обставинам справи,
вимогам діючого законодавства України
(ст. ст. 386, 387, 391, 396, 572, 575 ЦК України, ст. 3
Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 11,
60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної
скарги не спростовують вказаних
висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Судом правильно встановлено
наявність між сторонами правовідносин
щодо захисту речового права на чуже
майно.

За правилами, передбаченими ст. ст. 386,
387, 391 ЦК України, держава забезпечує
рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник має право
витребувати майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним. Власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання свої майном.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.08.76 р. № 6
«Про судову практику в справах про
виключення майна з опису», з подальшими
змінами та доповненнями, за правилами,
встановленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що грунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

У висновках, які містяться в
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
15.05.13 р. у справі № 6-26цс13 (а. с. 222 - 225),
викладених за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, також вказано, що вимоги особи,
що ґрунтуються на її праві власності на
арештоване майно, розглядаються за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з-під
арешту. У порядку, передбаченому
кримінальним процесуальним
законодавством, коли арешт на майно
накладено при провадженні в
кримінальній справі, розглядаються
заяви боржників на правильність арешту
майна.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа,
яка має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтями 572, 575 ЦК України передбачено,
що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Іпотекою є застава нерухомого
майна що залишається у володінні
заставодавця.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки. Зареєстровані
права та вимоги на нерухоме майно
підлягають задоволенню згідно з їх
пріоритетом - у черговості їх державної
реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вимоги особи, які
ґрунтуються на її речовому праві на
чуже майно, мають розглядатися також за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з-під
арешту.

Судом на підставі наявних у справі
доказів (а. с. 4, 7) встановлено, що
обтяження спірної квартири, як
іпотечного майна, було зареєстроване в
державному реєстрі раніше - 08.02.11 р., ніж
обтяження згідно постанови
Біляївської міжрайонної прокуратури
Одеської області - 02.02.12 р.. Таким чином,
право Банку щодо задоволення вимог за
рахунок іпотечного майна порушено, а
тому підлягає захисту.

Апелянт не надав суду доказів, які б
спростовували вищевказані висновки
суду першої інстанції. Доводи апелянта
про те, що Банк не є власником майна, на
яке накладено арешт, позов банку не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, про набрання чинності
вироком відносно ОСОБА_4 є
неспроможними, оскільки не засновані
на вищевказаних вимогах діючого
законодавства.

Колегія суддів звертає також увагу
на те, що апелянт в прохальній частині
апеляційної скарги просить ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Тобто, розглянути справу в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалив рішення на підставі наданих
сторонами та досліджених у судовому
засіданні доказів, повно, всебічно і
об'єктивно з'ясувавши обставини, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд надав
оцінку наявним доказам з врахуванням
їх належності, допустимості і
достовірності, з врахуванням їх
достатності та взаємного зв'язку в їх
сукупності. Суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, вірно застосував норми
матеріального права та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ПАТ «ФідоБанк».
Рішення суду є справедливим, законним
та обґрунтованим. Підстави для його
скасування, зміни в межах доводів
апеляційної скарги прокуратури
Одеської області відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокуратури
Одеської області - відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П.
Заїкін

Судді:
Л. І.
Доценко

А. І.
Дрішлюк