Справа № 761/7813/13-ц
Провадження №2/761/223/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Бондар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-тя особа - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
іпотеки недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, в якому просить визнати
недійсним договір іпотеки від 11.11.2008
року, зареєстрований в реєстрі за №116,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посилаючись на те, що предметом
договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1,
яка належить позивачу та відповідачу
ОСОБА_3 на праві спільної сумісної,
тобто під час укладання даного
договору співвласник квартири повинен
був повідомити, що знаходиться у
фактичних шлюбних стосунках, але
відповідач ОСОБА_3 цього не зробив, а
тому позивач вважає даний договір
недійсним.

Позивач в судове засідання не з'явився,
направив до суду свого представника,
який просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні просив позов
задовольнити та визнати недійсним
договір іпотеки.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
слухання справи, повідомлена належним
чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд встановив.

17.11.2008 р. між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
договір позики, за яким останній
отримав грошову суму у розмірі 300 000, 00
гривень. Для забезпечення взятих на
себе за договором зобов'язань 11.11.2008
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

У відповідності до ст.ст. 368, 369 ЦК
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю, а
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються майном спільно,
розпорядження таким майном можливе за
умови згоди всіх співвласників.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу
України чоловік та дружина
розпоряджаються майном, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Вона має
бути отримана у формі, у якій має бути
укладений договір, що вимагає такої
згоди. Це правило розповсюджується і на
осіб, які проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою і які
набули майно за час їх сумісного
проживання.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 578 ЦК України майно, що є
у спільній власності, може бути
передане в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласників нерухомого майна має
право передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10.01.2012 року було
визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та
встановлено факт проживання ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 08.11.1983 року по 30.10.2011 року. Дане
рішення змінене Апеляційним судом м.
Києва 18.12.2013 року в частині
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 08.11.1983 року по 30.10.2011 року та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким встановлено факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 30.10.2011
року. В решті рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 10.01.2012 року
залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з договору іпотеки, в п. 3.1.
зазначено, що іпотекодавець, тобто
відповідач ОСОБА_3 гарантує, що
нерухоме майно, яке є предметом іпотеки
належить йому на праві особистої
приватної власності ( а.с.208-209). Також в
заяві ОСОБА_3 повідомляє, що в
зареєстрованому шлюбі та у фактичних
шлюбних відносинах не перебував і на
час укладення договору іпотеки не
перебуває, а квартира, яка передається
в іпотеку є його особистою приватною
власністю, особи які б могли поставити
питання про визнання за ними права
власності, як на спільне майно -
відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України
правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає,
що на момент укладення правочину щодо
розпорядження спільним майном не були
додержані необхідні для цього вимоги
законодавства та правочин суперечить
законодавству України, а тому
вищевказаний позов підлягає
задоволенню частково.

В частині скасування заборони
відчуження нерухомого майна позов
задоволенню не підлягає, оскільки
вказані позовні вимоги є передчасними
у зв'язку з тим, що позивач не звертався
до приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 з
вимогами про зняття заборони, отже його
права в цій частині нотаріусом не
порушувались

На підставі викладеного, керуючись ст.
65 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368,
369, 578 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 213, 215, 224-226
ЦПК України, Законом України «Про
іпотеку», Законом України «Про
нотаріат» суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати договір іпотеки, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.11.2008 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 11.11.2008 року за реєстровим
№116, недійсним.

Стягнути зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних
частках на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмірі 114,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання його
проголошення, а в разі, якщо рішення
було проголошено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: