Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Мазур Л.М.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, третя особа - Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк», про поділ спільного
майна подружжя та стягнення
зобов'язання за договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 23 вересня 1993 року по 24 лютого 2011
року перебував у зареєстрованому шлюбі
із ОСОБА_5, від якого мають двох
спільних дітей. Під час шлюбу вони
побудували нежитлову будівлю

по АДРЕСА_1 Зважаючи на те, що після
розлучення поділити майно у
добровільному порядку вони не змогли,
позивач просив поділити спірну будівлю
та визнати за ним право власності на Ѕ
частини спірної будівлі (т. 1, а. с. 3).

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
посилалася на те, що у 2003 році вона
спільно з

ОСОБА_4 вирішили зайнятися
підприємницькою діяльністю, для чого
побудували спірне нежитлове
приміщення (магазин). Будівництво
здійснювалось у тому числі за рахунок 15
тис. доларів США, які вона позичила у
своєї матері - ОСОБА_6 та 13 тис. доларів
США, які вони отримали за кредитним
договором, укладеним між нею та
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (далі −? АКІБ
«УкрСиббанк»). Враховуючи викладене та
те, що у період шлюбу відповідач
зловживав спиртними напоями, не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
пошкодив спільне майно та не сплачує
аліментів на утримання дітей,
позивачка за зустрічним позовом
просила (в кінцевій редакції позовних
вимог): поділити спільне майно
подружжя, визнавши за нею право
власності на ѕ ідеальної частки
спірної будівлі, а за ОСОБА_4 −? право
власності на ј ідеальної частки
спірної будівлі, а також стягнути з
останнього на її користь грошові кошти
за кредитним зобов'язанням у сумі 32 904
грн 86 коп. та 721 грн. за страхування
нерухомого майна (т. 1, а. с. 215−?216).

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області

від 14 травня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3
ідеальну частину нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1

У решті позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3
ідеальних частини нежитлового
приміщення АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5
грошові кошти за зобов'язанням, яке
виникло за договором про надання
споживчого кредиту від 17 жовтня 2006 року
№ 0 у сумі 32 904 грн 86 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5
грошові кошти за страхування
нерухомого майна за зобов'язанням за
договором про надання споживчого
кредиту від 17 жовтня 2006 року № 0 та
договору іпотеки від 17 жовтня 2006 року в
сумі 721 грн,

У решті позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 13 січня 2014 року рішення
районного суду в частині поділу між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1 скасовано і в цій частині
ухвалено нове рішення, яким визнано за

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частини нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 -
за кожним з них.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
районного суду, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Скасувавши рішення суду першої в
частині поділу між сторонами спірної
нежитлової будівлі, та ухваливши в цій
частині нове рішення про визнання за
кожним з них права власності на Ѕ
частини спірного нерухомого майна,
апеляційний суд, керуючись положеннями
ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, виходив із того,
що судом не встановлено, а позивачем не
доведено наявність, передбачених
законом обставин, які дозволяють
відступити від засад рівності часток
подружжя в майні, що є спільною
сумісною власністю.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржуване
рішення апеляційного суду у справі -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 13 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська Л.М. Мазур М.А.
Макарчук