Справа № 466/6958/13
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/2366/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 21 січня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 21 січня 2014
року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" про відшкодування майнової
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
1000,00 (одну тисячу гривень, 00 копійок)
безумовної франшизи та 2202,09 грн. (дві
тисячі двісті дві гривні, 09 копійок)
податку на додану вартість на
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на
користь ОСОБА_2 11000,42 грн. (одинадцять
тисяч гривень 42 копійки) на
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на
користь ОСОБА_2 2091,60 грн. ( дві тисячі
дев'яносто одну гривню 42 копійки) пені
за прострочення виплати страхового
відшкодування та 442,87 грн. (чотириста
сорок дві гривні 87 копійок) процентів
за прострочення виплати страхового
відшкодування.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Приватне
акціонерне товариство "Українська
охоронно-страхова компанія".

Апелянт не погоджується з оскаржуваним
рішенням та вважає його незаконним і
необгрунтованим, оскільки районним
судом неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не врахував пояснення
ПАТ "УОСК", зокрема щодо сплати
відповідачем АТ «УОСК» повної суми
страхового відшкодування на час
розгляду справи в розмірі 16 394 грн. 42
коп. Вказує, що відповідно до ст.36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» з 25.05.2013 року
страховиком належним чином обраховано
розмір пені та виплачено її позивачу.
Апелянт також звертає увагу суду на те,
що районним судом неправильно
застосовано ст.625 ЦК України та
стягнуто три проценти річних, оскільки
даною нормою регулюються відносини,
які передбачають відповідальність за
порушення зобов'язань, зокрема
прострочення боржника за грошовим
зобов'язанням, а позивач у даному
випадку не є кредитором, а відповідач -
боржником. Крім того зазначає, що
відповідно до ст.2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.0.07.1991 р. № 1282-ХІІ
індексації підлягають лише ті виплати,
які не мають разового характеру, а
виплата страхового відшкодування з
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів має одноразовий характер, і
тому не підлягає індексації.

Просить рішення суду першої інстанції
у частині стягнення з ПрАТ "Українська
охоронно-страхова компанія" скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову до страхової компанії.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

Районним судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 25.09.2012 року о 20.25 год.
в м. Львові по вул. Липинського, 44,
керуючи транспортним засобом марки
«Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, скоїв ДТП. Так, не
вибравши безпечної швидкості руху, не
дотримався безпечної дистанції та
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Мазда», д.н.з. НОМЕР_4, який по інерції
відкотився й наніс пошкодження
автомобілю марки «Хюндай - Соната»,
д.н.з. НОМЕР_3, який рухався попереду.

Згідно постанови Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 02.11.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у
скоєнні правопорушення, передбаченого
ст.124 КУпАП, та призначено йому
покарання у вигляді штрафу в розмірі 340
гривень.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодування шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії АВ №4926556
від 09.07.2012 року, виданого АТ «Українська
охоронно-страхова компанія»,
цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_3 застрахована у цій
страховій компанії, забезпечений
транспортний засіб «Хюндай», д.н.з.
НОМЕР_1.

Згідно ст.5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно - правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону
визначено, що страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час дорожньо -
транспортної пригоди, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно - правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі,
якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно
-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено,
що у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо - транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент ДТП, чи до місця
здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно з поважних причин помістити
на стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" № 4 від 1 березня 2013 року,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка відбулася 25.09.2012 року,
автомобілю марки «Хюндай-Соната», д.н.з.
НОМЕР_3, який належить на праві
власності на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серія
НОМЕР_5 позивачу ОСОБА_2, спричинено
технічні пошкодження.

Відповідно до звіту про оцінку
вартості відновлюваного ремонту
транспортного засобу №П-00986 загальна
вартість відновлюваних робіт по
ремонту автомобіля позивача марки
«Хюндай-Соната», д.н.з. НОМЕР_3 становить
19596,00 гривень, з яких 17394,42 грн. - вартість
відновлювального ремонту та 2202,09
гривень - сума податку на додану
вартість.

Дійшовши вірного висновку про те, що
суму податку на додану вартість 2202,09
грн. та франшизу у розмірі 1000 грн.
повинен відшкодувати позивачу
відповідач ОСОБА_3, районний суд
правильно вважав, що АТ «Українська
охоронно-страхова компанія» повинна
виплатити решту суми заподіяної шкоди.

Проте, стягуючи з даного відповідача
11000,42 грн., районний суд виходив з того,
що страхова компанія добровільно
сплатила відповідачу частину
матеріальної шкоди у розмірі 5394 грн.,
однак не врахував того, що решту суми
11000, 42 грн. ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія»
перерахувала позивачу 03.01.2014 року, що
стверджується платіжним дорученням №2,
яке знаходиться на а.с.85.

Відтак, судове рішення у цій частині є
незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.35 Закону України «
Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів», для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику відповідну заяву та
додає до неї певний, визначений цим
Законом, пакет документів.

Згідно із п.36.2 ст.36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо - транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його або прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 вперше подав заяву про виплату
страхового відшкодування 25.12.2012
року(а.с.92).

Однак, у наданій на цю заяву відповіді
від 28.01.2013 року страхова компанія
зазначає, що позивачем не поданий пакет
документів, необхідний для прийняття
рішення про виплату страхового
відшкодування(а.с.93-94).

Наступну заяву у страхову компанію
позивач подає лише 06.03.2013 року(а.с.95).

Пунктом 36.5 ст.36 Закону України « Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
визначено, що за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування(регламентної виплати) з
вини страховика(МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позивач безпідставно
нараховував пеню, яка просив стягнути в
його користь, починаючи з 01.01.2013 року, а
суд безпідставно стягнув визначену
ОСОБА_2 пеню у розмірі 2091,60 грн.

Окрім того, при цьому районний суд
у порушення вимог ст.212 ЦПК України не
дав оцінки письмовому доказу -
платіжному дорученню №209 від 15.01.2014
року(а.с.86), згідно якого АТ «Українська
охоронно-страхова компанія»
перерахувала позивачу пеню у розмірі
1209,53 грн., який колегія суддів вважає
правильним, а тому оскаржуване рішення
у частині стягнення 2091,60 грн. пені також
підлягає скасуванню.

Обґрунтованими, на думку судової
колегії, є доводи апелянта щодо
неправильного застосування районним
судом ст. 625 ЦК України та стягнення з
нього три проценти річних в сумі 442,87
грн., оскільки відшкодування шкоди - це
відповідальність, а не боргове
(грошове) зобов'язання, на шкоду не
повинні нараховуватись проценти за
користування чужими грошовими коштами,
що теж є відповідальністю. Отже,
нарахування процентів на суму шкоди є
фактично подвійною мірою
відповідальності, а тому дія частини
другої статті 625 ЦК України не
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення у
частині задоволення позову до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні і цієї частини позовних
вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія"
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 21 січня 2014 року у
частині стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на
користь ОСОБА_2 11000,42 грн. на
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, 2091,60 грн. пені за прострочення
виплати страхового відшкодування, 442,87
грн. процентів за прострочення виплати
страхового відшкодування та судового
збору у розмірі 172,05 грн. скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні цієї частини позовних
вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: