АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2425/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Котушенко С.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 17 січня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до Першотравенського міського
житлово-комунального підприємства про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Першотравенського
міського житлово-комунального
підприємства про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. Позивач вказував на те,
що з 03 квітня 2013 року він працював у
відповідача електромонтером з ремонту
та обслуговування електроустаткування
4 розряду дільниці «Очисні споруди». 04
жовтня 2013 року його звільнено з роботи
за власним бажанням на підставі ст.38
КЗпП України. В порушення вимог ст.116
КЗпП України остаточний розрахунок з
ним проведено лише 28 листопада 2013 року,
тобто через 56 днів після звільнення.

Посилаючись на порушення своїх
трудових прав, позивач просив стягнути
з відповідача середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в розмірі 4 368,00 грн.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 17
січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
та ухвалення нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В п.п.6, 20, 21 постанови Пленуми
Верховного Суду України №13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз'яснено, що при
задоволенні вимог про оплату праці, суд
має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню.

Установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він в цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

При визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними
змінами і доповненнями).

За положеннями п.2,8 вказаного Порядку
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що з 03 квітня 2013 року
позивач знаходився в трудових
правовідносинах з відповідачем у
якості електромонтера з ремонту та
обслуговування електроустаткування 4
розряду дільниці «Очисні споруди». 04
жовтня 2013 року позивача було звільнено
з роботи на підставі ст.38 КЗпП України,
але остаточний розрахунок з ним
відповідач провів лише 28 листопада 2013
року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що на момент подачі
заяви про звільнення 04 жовтня 2013 року
після 16 години ОСОБА_2 не працював,
самовільно покинувши місце своєї
роботи, а також з недоведеності
позивачем факту звернення до
адміністрації відповідача за
остаточним розрахунком в період з 04
жовтня по 28 листопада 2013 року.

Погодитись з такими висновками суду не
можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи, а саме з наданої
відповідачем суду інформації (а.с.27)
вбачається, що відповідно до графіку
роботи працівників Першотравенського
МЖКП (очисні споруди) 3-я бригада, у
позивача 04 жовтня 2013 року була 12
годинна робоча зміна. У цей день ОСОБА_2
заступив на роботу о 8 годині, а о 16
годині 25 хвилин самовільно покинув
робоче місце не допрацювавши 3 години 35
хвилин.

З пояснень позивача в суді апеляційної
інстанції встановлено, що очисні
споруди знаходяться на значній
відстані від місця знаходження
відповідача, з урахуванням режиму
роботи котрого, а також того, що 04
жовтня 2013 року була п'ятниця, він
вимушений був залишити робоче місце,
щоб встигнути вирішити питання про
своє звільнення.

З наданого відповідачем суду
апеляційної інстанції табеля обліку
робочого часу вбачається, що 04 жовтня
2013 року ОСОБА_2 відпрацював 12 годин
(а.с.54).

Крім того, з письмового пояснення
представника відповідача (а.с.22)
вбачається, що 04 жовтня 2013 року не було
можливості здійснити розрахунок з
позивачем, оскільки на момент
звільнення його з роботи після 16
години, бухгалтер, який здійснює
відповідні операції, був відсутній на
робочому місці у зв'язку з проведенням
інкасації по касам підприємства, які
знаходяться у різних точках
м.Першотравенська.

З виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по
картковому рахунку ОСОБА_2 видно, що
після його звільнення з роботи, а саме в
період з 09 жовтня по 14 листопада 2013
року, відповідач неодноразово (13 разів)
перераховував на картковий рахунок
позивача незначні суми в рахунок
виплати сум, що належали позивачеві від
підприємства в день звільнення з
роботи (а.с.43). Остаточний розрахунок з
позивачем проведено 28 листопада 2013
року (а.с.31).

Враховуючи те, що суд першої інстанції
не взяв до уваги наведені обставини,
висновки суду суперечать матеріалам
справи, постановлене судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається (а.с.26,
32), що середньоденна заробітна плата
позивача за останні два місяці, що
передували звільненню складає 111,43 грн.
Відповідно до графіку роботи на 2013 рік
кількість робочих змін 3 бригади
очисних споруд Першотравенського МЖКП,
в якій працював ОСОБА_2, за період з 04
жовтня по 28 листопада 2013 року складає 40
змін (а.с.27). Середній заробіток
позивача за час затримки розрахунку
при звільненні становить 4 457,20 грн. (111,43
грн. х 40).

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 заявив вимоги
про стягнення середнього заробітку у
розмірі 4 368,00 грн., колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з
відповідача саме вказану позивачем
суму.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 17 січня 2014 року скасувати.

Стягнути з Першотравенського міського
житлово-комунального підприємства на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у розмірі 4 368,00 грн. та на користь
держави судовий збір в сумі 436,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: