У Х В А Л А

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: служба у справах
дітей відділу обліку у справах сім'ї,
молоді та спорту Первомайської міської
ради Луганської області, орган опіки та
піклування Горлівської міської ради
Донецької області, рада опіки та
піклування виконавчого комітету
Золотівської міської ради Луганської
області, про позбавлення батьківських
прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
дитини, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від 9
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 19 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 через свого
представника звернулася до суду із
указаним позовом, у якому просила
позбавити ОСОБА_5 батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача
понесені судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову
зазначала, що вони з відповідачем
перебували у зареєстрованому шлюбі з 10
червня 2005 року по 29 липня 2008 року, від
якого у них народилася донька ОСОБА_7
Відповідач з 2007 року покинув сім'ю,
переїхав до іншого міста та припинив
надавати їй матеріальну допомогу на
утримання дитини. Станом на вересень 2012
року заборгованість відповідача по
аліментам становила 23 126 грн. 18
листопада 2011 року виконавчим комітетом
Золотівської міської ради прийнято
рішення № 112 про доцільність
позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.
Також зазначала, що від народження по
теперішній час дитина проживає з нею,
бабусею та дідусем у м. Золоте
Луганської області, вона офіційно
влаштувалася на роботу за кордоном,
повністю забезпечує свою дитину.

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначав, що після розірвання шлюбу, за
домовленістю із ОСОБА_4, дочка
залишилася проживати із нею у спільній
квартирі АДРЕСА_1, яку він їй
залишив. Але остання переїхала
проживати у інше місто, чим ускладнила
його спілкування з дочкою, а в
подальшому створювала перешкоди у
спілкуванні з дитиною. 6 вересня 2008 року
він вдруге одружився, та у нього
народилася дочка ОСОБА_8 З 18 серпня 2007
року по теперішній час він
систематично здійснював всі можливі
заходи щодо утримання старшої доньки
ОСОБА_7, надсилав на адресу ОСОБА_4
поштовими переказами грошові кошти для
утримання дитини. Після того, як йому
стало відомо, що ОСОБА_4 проживає за
кордоном та в порушення ч.
2 ст. 150 СК України не здійснює
піклування про здоров'я дитини, її
фізичний розвиток, не проживає разом з
дитиною, залишила її з бабусею, яка
систематично перешкоджала його
спілкуванню з донькою, він вважає, що
ОСОБА_4 не може надати дитині ані
належного виховання, ані матеріального
забезпечення.

Ураховуючи викладені обставини, просив
суд визначити місце проживання доньки
ОСОБА_7 разом із ним у м. Горлівка
Донецької області.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 9 вересня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 19 листопада 2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 157, 164 СК України.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому перегляду в
касаційному порядку не підлягають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від 9
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 19 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник