Справа № 463/1300/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/271/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретар - Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт» про розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва та стягнення
коштів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до Західної
регіональної дирекції ПАТ «Банк
Перший» та просила розірвати договір
№1/10 від 29 квітня 2008 року про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А», укладений між ОСОБА_2 та ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», стягнути з Західної
регіональної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
грошові кошти в сумі 300182 грн. 48 коп.

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 29 серпня 2013 року
позов задоволено.

Розірвано договір №1/10 від 29.04.2008
року про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А», укладений між
ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним
товариством «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк Перший».
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» на користь
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 300 182 грн.
48 коп. та судовий збір в розмрі 3001 грн.
83 коп.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Банк Перший».
Посилаючись на його незаконність,
ухвалення з порушенням норм
процесуального права й неправильного
застосування норм матеріального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Свої вимоги мотивує тим, що судом
не враховано, що відповідно до частини
сьомої ст. 20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» -
сума коштів, яка піддягає поверненню
довірителю у випадках, передбачених
частинами четвертою - шостою цієї
статті, повертається довірителю
протягом п'яти днів після здійснення
управителем наступної повної
реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.
Частина четверта цієї статті
передбачає, що сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ, визначається управителем,
виходячи з кількості закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування, поточної ціни вимірної
одиниці цього об'єкта інвестування на
день передачі коштів в управління
управителю ФФБ. На момент винесення
судом рішення об'єкт інвестування
реалізовано не було і об'єкт
будівництва не було введено в
експлуатацію.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_2 звернулася із позовом
до ПАТ «Банк Перший», в якій просила
розірвати договір №1/10 від 29 квітня 2008
року, укладений між нею та ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший», стягнути з ПАТ «Банк
Перший» в особі Львівської філії на її
користь за невиконання умов договору
кошти в сумі 300 182 грн. 48 грн. внесених
за об'єкт інвестування.

Згідно п.2.1 цього договору зазначений
об»єкт фінансування було заплановано
ввести в експлуатацію в квітні 2010 року.

Договором « 1/10.1 Про внесення змін та
доповнень до Договору №1/10 від 24
листопада 2009 року змінено та доповнено
п. 2.1 Договору про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А» від
29 квітня 2009 року та зазначено, що
об'єктом інвестування за цим Договором
є 2 кімнатна квартира НОМЕР_1 в будинку
НОМЕР_2 на 4 поверсі, житловою площею 28, 5
кв.м та загальною площею 53,8 кв.м у
об»єкті будівництва, який заплановано
ввести в експлуатацію в ІІІ кварталі 2011
року.

Згідно з п.1.2 Договору від 29.04.2009 року,
довіритель зобов'язується передати
управителю у довірчу власність грошові
кошти у сумі, що відповідає вартості
вимірних одиниць площі об'єкта
інвестування на момент проведення
платежу, а управитель зобов'язався
використати ці кошти для фінансування
об'єкта будівництва, яке мало
здійснюватись ТзОВ «Будівельна
компанія «Український стандарт» у
порядку, визначеному Правилами ФФБ та
цим договором.

На виконання п.п. 1.2, 2.4,3.5 вказаного
договору позивач 30.04.2008 року, 22.05.2008
року, 24.11.2009 року передала відповідачу у
довірчу власність грошові кошти на
загальну суму 300 182 грн. 48 коп.(100%
вартості об'єкта інвестування) і 24
листопада 2009 року отримала Свідоцтво №
59 про участь у фонді фінансування
будівництва виду «А» житлових будинків
НОМЕР_2, НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 та
закріплення за ним 538 вимірних одиниць
об'єкта інвестування

Однак, в порушення умов підписаного
між сторонами договору, на час
звернення до суду об'єкт інвестування
не введений в експлуатацію та не
переданий у власність позивача.

Уклавши Договір інвестування в
нерухомість та управління майном,
сторони стали учасниками
інвестиційного процесу і
правовідносини, які виникли між ними,
регулюються спеціальними законами:
Законом України «Про інвестиційну
діяльність», Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Суд встановив, що недотримання строку
введення об»єкту інвестування в
експлуатацію є істотним порушення
договору. Позивачка позбавлена
можливості отримати квартиру в об»єкті
інвестування у встановлений строк, на
що вона розраховувала і перспективи
отримати цю квартиру у найближчий час
немає.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» /далі
Закон/ ФФБ вважається створеним після
затвердження управителем Правил ФФБ,
укладання договору із забудовником та
відкриття рахунків ФФБ.

Управитель ФФБ при здійсненні ФФБ: несе
відповідальність за дотримання
обмежень довірчої власності
управителя, визначених Правилами ФФБ
та визнаних довірителем ФФБ; несе
відповідальність за виконання своїх
зобов'язань перед довірителем ФФБ у
межах цього Закону та договору про
участь у ФФБ.

Управитель ФФБ не несе
відповідальності власним майном за
виплату коштів довірителю ФФБ в разі
його відмови від участі у ФФБ виду «А»,
якщо управитель ФФБ дотримався
встановлених Правил ФФБ процедур щодо
забезпечення можливості отримання
довірителем коштів з ФФБ на вимогу
довірителя.

Частиною 11 ст. 16 Закону передбачено, що
у разі зменшення обсягу підтвердженого
замовлення на будівництво, забудовник
зобов'язаний на вимогу управителя ФФБ
виду «А» повернути кошти на рахунок
цього ФФБ для розрахунку з
довірителями ФФБ виду «А».

За невиконання зобов'язання щодо
перерахування коштів на рахунок ФФБ
для проведення управителем
розрахунків з довірителями ФФБ виду
«А» забудовник несе відповідальність
своїм майном.

З врахуванням обставин справи та вимог
зазначеного Закону суд дійшов вірного
висновку, що є необхідні та достатні
підстави для розірвання Договору №1/10
про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А» від 29 квітня 2008
року, укладеного між Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший» та ОСОБА_2 та у зв»язку із
розірванням договору слід стягнути з
відповідача на користь позивача
внесені ним в рахунок фінансування
будівництва 300 182 грн. 48 коп. та судові
витрати.

При цьому суд правильно вказав, що
безпідставним є посилання відповідача
на ст. 20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»,
оскільки дана норма передбачає порядок
припинення договору про участь у ФФБ,
умови виплати довірителю коштів з ФФБ у
разі, зокрема, відмови довірителя від
участі в ФФБ. Дана норма не регулює
порядок розірвання договору внаслідок
істотного порушення його умов
стороною.

Колегія погоджується з таким висновком
судів, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону у разі
порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених частиною першою цієї
статті, довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов'язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до ст. 20 цього
Закону при відмові довірителя від
участі у ФФБ і не може бути меншою за
суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Статтею 18 Закону визначено контроль
управителя ФФБ за виконання
зобов'язань за договором.

Зокрема, у разі виявлення управителем
ризику порушень умов договору
управитель має право припинити
фінансування будівництва, вимагати
розірвання договору, повернення
забудовником усіх спрямованих на
фінансування будівництва цього об'єкта
коштів, відшкодування заподіяних
забудовником збитків, перерахування на
рахунок ФФБ коштів, необхідних для
розрахунків з довірителями відповідно
до вимог ст. 20 цього Закону, що виходять
із ФФБ у зв'язку із розірванням
договору про участь у ФФБ, а також
здійснювати інші заходи щодо виконання
забудовником своїх зобов'язань за
договором, визначені цим Законом.

Крім того, забудовник зобов'язаний на
вимогу управителя протягом строку,
визначеного в договорі, повернути
грошові кошти на рахунок ФФБ або
уступити майнові права на нерухомість,
яка є об'єктом будівництва, чи на інші
предмети іпотеки управителю з
додержанням вимог ст. 10 цього Закону,
якщо інше не передбачене договором.

Частиною 8 статті 20 Закону передбачено,
що у разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду "А",
зобов'язаний у визначений правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшої виплати
довірителю. Для ФФБ виду "А" виплата
коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого ФФБ
або власного майна управителя.

У матеріалах справи відсутні докази
про дотримання банком (управителем ФФБ)
процедури щодо забезпечення
можливості отримання довірителем
власних коштів, зокрема, відсутні
докази, передбачені Правилами ФФБ та
Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
щодо вчинення управителем ФФБ (банком)
будь-яких дій, спрямованих на
повернення від забудовника грошових
коштів у разі їх недостатності в
оперативному резерві для подальших
виплат довірителям, або інших заходів
щодо виконання забудовником своїх
зобов'язань, визначених цим Законом.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених статями
57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Тому покликання апелянта на те, що
судом не дано належної оцінки вимогам
ст. 20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» є
безпідставними.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі та спростовуються матеріалами
справи.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, суд правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення уду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. 303, ч.1 п. 1 ст. 307, ст. 308, ч.1
п.1 ст. 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк Перший"
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 серпня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.