Справа № 755/7307/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, треті особи: Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м.
Києві, Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
факту проживання однією сім'єю,
визнання спадкоємцем четвертої черги
та визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить встановити факт
проживання понад п'яти років однією
сім'єю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати її спадкоємцем
майна за законом четвертої черги та
визнати за нею права власності в
порядку спадкування за законом на 14/100
частини квартири АДРЕСА_11. Свої вимоги
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її
найкраща подруга ОСОБА_3, після її
смерті залишився проживати її
неповнолітній син ОСОБА_2, якому на той
час було 15 років. Починаючи з квітня 2006
року ОСОБА_2 проживав разом із нею та її
донькою ОСОБА_4 однією сім'єю в її
квартирі за адресою: АДРЕСА_12, вели
спільний побут, мали спільні права та
обов'язки, до набрання повноліття вона
доглядала та виховувала його,
допомагала в навчанні, годувала його, а
він, в свою чергу виконував певні
обов'язки по дому, допомагав прибирати,
ходив до магазину за продуктами та
виконував іншу чоловічу роботу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на його
майно - 14/100 частину квартири АДРЕСА_11.
Позивач вважає, що має право на частину
майна після смерті померлого у зв'язку
із тим, що проживала разом зі
спадкодавцем більше п'яти років, що є
предметом позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову вважаючи його
безпідставними та при цьому пояснили,
що матеріали справи не містять доказів
стосовно того, що позивач та ОСОБА_2
були пов'язані між собою спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки. Крім того, відсутні в справі
інші докази про спільне придбання ними
будь-яких речей, необхідних для
проживання та ведення спільного
господарства, а відповідно позивач не
довела факту спільного проживання
однією сім'єю з ОСОБА_2 починаючи з
квітня 2006 року по 28.10.2012 року, у зв'язку
із чим просила відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися, повідомлялися
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Суд, заслухавши думку учасників
судового процесу, допитавши в судовому
засіданні свідків, дослідивши
матеріали цивільної справи, зібрані та
надані сторонами докази, приходить до
наступного.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» при вирішенні спору про
право на спадщину осіб, які проживали
зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
необхідно враховувати правила частини
другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

В такому випадку при відкритті
спадщини слід довести, що особа
проживала зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 у віці 43
роки, яка була матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 5) На
той момент, її сину ОСОБА_2 виповнилося
15 років.

Відповідно до витягу з розпорядження
№730 від 04.05.2006 року піклувальником над
неповнолітнім ОСОБА_2 було призначено
його хрещену матір, ОСОБА_5, яка
опікувалась ним до повноліття.

В спірній квартирі, крім
неповнолітнього ОСОБА_2 проживав
співмешканець його покійної матері
ОСОБА_3, з яким вони продовжували
проживали разом та який також
опікувався неповнолітнім.

ОСОБА_2 навчався в середній школі №148 за
місцем свого проживання.

Після закінчення школи ОСОБА_2 вступив
до Вітцівської Академії перукарського
мистецтва, співмешканець матері на той
час у спірній квартирі вже не проживав.

ОСОБА_2 звернувся до 10-ї Київської
державної контори з заявою про
прийняття спадщини, про що йому було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на 14/200 частини квартири, яка
складається з однієї жилої кімнати,
загальною площею - 29,57 кв.м. в тому числі
житловою площею - 17,60 кв.м. (57).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у віці 21 рік,
про що відділом реєстрації смертей у
місті Києві в Книзі зроблено
відповідний актовий запис за № 19102 (а.с.
8). Після його смерті залишилося
спадкове майно, 14/100 частини квартири -
АДРЕСА_11

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в пояснили, що ОСОБА_2
проживав в сім'ї позивача та фактично
перебував на її утриманні.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, яка була опікуном ОСОБА_2
пояснила, що після смерті його матері
ОСОБА_3 вона дійсно оформила опікунство
над своїм похресником, запропонувала
йому проживати у неї, але він
відмовився, оскільки на той час разом
із ним проживав колишній співмешканець
матері, з яким вони вели спільне
господарювання, ОСОБА_2 навчався в
школі, вона утримувала на нього
матеріальну допомогу від держави. Ці
кошти ОСОБА_2 не завжди отримував,
оскільки ним опікувався співмешканець
матері, а пізніше, коли він закінчив
школу, то отримав від неї всі кошти, які
знаходились на його особовому рахунку,
про що надала розписку. Також свідок
пояснила, що її діяльність, як опікуна,
завжди перевірялася Службою у справах
неповнолітніх і ніяких зауважень з
цього приводу у неї не було. Пізніше
співмешканець матері залишив квартиру,
а ОСОБА_2, після закінчення шкоди та
вступу до інституту здавав свою
квартиру квартирантам, навчаючись у
вищому учбовому закладі працював та
отримував кошти, тому матеріально ні
від кого не залежав. Також свідок не
заперечує, що уже в дорослому віці
ОСОБА_2 періодично проживав у своїх
друзів, знайомих, дівчат, їй було відомо
про знайомством з донькою ОСОБА_1 проте
ніколи він не говорив, що живе у них
постійно та веде спільне
господарювання з ними. Про смерть
ОСОБА_2 вона дізналась від знайомих,
оскільки про його смерть їй не
повідомили, як і про його поховання.
Ніколи за життя матері та після її
смерті вона не чула про позивача та не
знала, що вона приймає якусь участь в
утриманні покійного ОСОБА_2 і це
підтверджено поясненнями ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали
разом із спадкодавцем однією сім'єю не
менш як п'ять років до часу відкриття
спадщини.

Позивач може мати право на четверту
чергу спадкування у випадку
встановлення факту проживання однією
сім'єю із померлим не менше 5 років до
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку встановлюються факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб.

Аналізуючи добуті в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд вважає, що
вимоги позивача в судовому засіданні
не можуть бути задоволені, оскільки не
знайшли свого підтвердження та
спростовуються матеріалами справи та
показами свідка ОСОБА_5

Витребувані судом матеріали з
Дніпровського районного центру
соціальних служб сім'ї та молоді
свідчать про те, що неповнолітній
ОСОБА_2 перебував на обліку як особа з
числа дітей-сиріт. Згідно акту проживав
один, йому запропоновувались
консультації юриста, соціального
педагога, психолога.

З акту №314 від 01.09.2009 року вбачається, що
проводилося соціальне інспектування
за місцем проживання ОСОБА_2, тобто на
той час він проживав у спірній
квартирі.

Цей факт також спростовує твердження
позивача в тій частині, що він після
смерті матері почав здавати в аренду
свою квартиру та спростовує доданий
договір аренди жилого приміщення від
07.01.2007 року, який укладений ТОВ
«Ден-Україна» з неповнолітнім ОСОБА_10,
якому на той час було 16 років та він не
мав права здавати в той час в аренду
належне йому житло без відома опікуна
та погодження з ним.

Таким чином, виходячи з пояснень
сторін, свідків вбачається, що
неповнолітній не міг проживати до
закінчення школи однією сім'єю з
позивачем, починаючи з квітня 2006 року,
як це передбачено законом, для
можливості задоволення позову
протягом п'яти років.

Позивач в судовому засіданні не
заперечує того, що вона ніколи не
спілкувалася з опікуном ОСОБА_2, не
погоджувала з нею проживання у неї
підопічного та не повідомила її про
смерть останнього.

З наведених вище підстав суд не може в
якості доказу спільного проживання,
ведення спільного господарства,
наявності подружніх відносин, прийняти
вищенаведені факти, оскільки вони не
підтверджені належними та допустимими
доказами в судовому засіданні, а також
показами свідків.

Підсумовуючи все наведене вище у своїй
сукупності, суд приходить до
однозначного висновку про те, що
позивачем також не надано і в судовому
засіданні не добуто доказів того, що
ОСОБА_1 проживала однією сім'єю зі
спадкодавцем безперервно на протязі
п'яти років до його смерті, а заявлені
позовні вимоги ґрунтуються лише на
припущеннях.

Таким чином, системний аналіз
наведених вище доказів свідчить про те,
що позивачем відповідно до вимог ст. 60
ЦПК України не доведено того, що вона з
ОСОБА_2 проживала однією сім'єю
безперервно, протягом п'яти років,
тобто в період з квітня 2006. року по
28.10.2012 року, а відповідно в задоволенні
позовних вимог має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 61, 215-218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Київської міської ради, треті особи:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві, Служба у
справах дітей Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації про
визнання факту проживання однією
сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої
черги та визнання права власності на
спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: