АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/4583/13-ц 22-ц/774/459/К/14
Справа № 211/4583/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/459/К/14
суддя Бардін О.С.
Суддя - доповідач - Зубакова
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Державного
вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» на рішення
Довгинцівського районного суду
м.Кривого Рогу від 15 листопада 2013 року
по цивільній справі за позовом
Державного вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» до ОСОБА_1 про стягнення
одноразової адресної грошової
допомоги.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник позивача Державного
вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» - Сирбу Юлія
Володимирівна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року Державний вищий
навчальний заклад «Криворізький
національний університет» (надалі -
ДВНЗ «КНУ») звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення одноразової
адресної грошової допомоги,
посилаючись на те, що у 2010 році останній
закінчив навчання у Криворізькому
державному педагогічному
університету, правонаступником якого є
ДВНЗ «КНУ».

26 серпня 2010 року між позивачем та
ОСОБА_1 укладено договір №12, предметом
якого виступає обов'язок
працевлаштування за спеціальністю і
кваліфікацією та відпрацювання
випускником університету протягом
трьох років з дня укладення угоди в
загальноосвітньому або
професійно-технічному навчальному
закладі, а також отримання одноразової
адресної грошової допомоги у
п'ятикратному розмірі мінімальної
заробітної плати.

25.08.2010 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу
на посаду вчителя трудового навчання
до Криворізької загальноосвітньої
школи-інтернату І-ІІ ступенів №1
Дзержинського району, у зв'язку з чим
позивач перерахував на розрахунковий
рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я
ОСОБА_1 3 854,75 грн.

05.06.2012 року відповідач звільнився із
займаної посади за згодою сторін
згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що є
підставою для повернення виплаченої
допомоги.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на
рахунок ДВНЗ «КНУ» одержану
відповідачем допомогу у сумі 3 854,75 грн.
та судовий збір.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 15 листопада 2013
року в задоволенні позову ДВНЗ «КНУ»
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ДВНЗ «КНУ» ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовано обставини справи та ухвалено
рішення з порушенням норм
матеріального права.

Так, відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того, що повернення
адресної грошової допомоги
передбачено у разі звільнення з
підстав прямо передбачених Порядком
надання адресної грошової допомоги
деяким категоріям випускників вищих
навчальних закладів у 2010 році, а
звільнення за ст. 36 КЗпП України не
входить до цього переліку.

При цьому, судом не враховано, що
відповідач звільнився із займаної
посади за угодою сторін на підставі п.1
ст. 36 КЗпП України, що свідчить про його
вільне волевиявлення та може
трактуватись як звільнення за власним
бажанням.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1
не з'явився, про час та місце розгляду
справи відповідач повідомлявся за
останньою відомою адресою місця
проживання та реєстрації (АДРЕСА_1).
Судова повістка про виклик у судове
засідання на 19 березня 2014 року
повернулась до суду без вручення.
Відповідно до п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України у
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ДВНЗ «КНУ» -
Сирбу Ю.В., яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах заявлених позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову про стягнення
одноразової адресної грошової
допомоги, суд першої інстанції виходив
з відсутності правових підстав для
повернення коштів отриманих згідно
Порядку надання адресної грошової
допомоги деяким категоріям
випускників вищих навчальних закладів
у 2010 році.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є випускником ДВНЗ «КНУ» та
здобув освітньо-кваліфікаційний
рівень спеціаліст.

Згідно записів у трудовій книжці
ОСОБА_1 був прийнятий на посаду вчителя
трудового навчання до Криворізької
загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ
ступенів №1 Дзержинського району
(а.с.17).

На підставі тристороннього Договору
№12 про працевлаштування випускника
від 26 серпня 2010 року, укладеної між
Криворізьким державним педагогічним
університетом, правонаступником якого
є ДВНЗ «КНУ», ОСОБА_1 та роботодавцем в
особі відділу освіти виконкому
Дзержинської райради м.Кривого Рогу,
ОСОБА_1 зобов'язався відпрацювати у
роботодавця протягом трьох років у
загальноосвітньому або
професійно-технічному навчальному
закладі з правом отримання одноразової
адресної грошової допомоги у
п'ятикратному розмірі мінімальної
заробітної плати (а.с.6). Саме такий
предмет договору визначений у вказаній
угоді, яку підписали сторони, в тому
числі і ОСОБА_1

На виконання наказів Міністерства
освіти і науки України від 11.10.2010 року
№935 «Про затвердження порядку надання
одноразової адресної грошової
допомоги деяким категоріям
випускників вищих навчальних закладів
у 2010 році» та від 20.10.2010 року №966 «Щодо
виплати одноразової адресної грошової
допомоги деяким категоріям
випускників вищих навчальних закладів
у 2010 році», на підставі особистої заяви
ОСОБА_1 про виплату йому одноразової
допомоги на підставі вказаної
постанови КМУ № 1361 (а.с.16) наказом
ректора Шрамка Я.В. №259-о від 03.11.2010 року
була виплачена одноразова грошова
допомога в сумі 4 535 грн. (а.с. 14-15)

Колегією суддів встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 всупереч вказаним
нормативно-правовим документам та
укладеній між сторонами угоді
відпрацював лише 2 роки та звільнився
на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за
згодою сторін.

Суд першої інстанції цей факт
встановив, проте, в порушення вимог ст.
213 ЦПК України не дав йому жодної
правової оцінки.

Між тим, згідно наказу Міністерства
освіти і науки України № 935 від 11.10.2010 р.,
яким затверджено порядок надання
одноразової адресної грошової
допомоги деяким категоріям
випускників вищих навчальних закладів
у 2010р., у разі відмови випускника без
поважних причин приступити до роботи
за призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
від початку роботи у
загальноосвітньому та
професійно-технічному навчальному
закладі отримувач такої допомоги
(ОСОБА_1) повинен повернути суму
фактично одержаної допомоги у вищий
навчальний заклад, де була здійснена
виплата. Вищий навчальний заклад
повертає зазначені кошти до державного
бюджету.

Крім того, у загальних положеннях
договору від 26 серпня 2010 року
визначено, що предметом є обов'язкове
відпрацювання випускником ДВНЗ «КНУ»у
протягом трьох років з дня укладення
угоди у загальноосвітньому або
професійно-технічному навчальному
закладі, а також отримання одноразової
адресної грошової допомоги.

У пункті 2.3.3. цього Договору сторони
погодились між собою, що у разі
звільнення з ініціативи адміністрації
за порушення трудової дисципліни,
звільнення за власним бажанням
протягом трьох років від початку
роботи в загальноосвітньому або
професійно-технічному навчальному
закладі, ОСОБА_1 зобов'язаний
відшкодувати до державного бюджету
суму допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом №184-к від 05.06.2012 року ОСОБА_1
звільнено з посади вчителя трудового
навчання Криворізької
загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ
ступенів №1 Криворізької міської ради
Дніпропетровської області з 05 червня
2012 року за згодою сторін за п. 1 ст. 36
КЗпП України (а.с. 16).

Передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
угода сторін є самостійною підставою
припинення трудового договору, яка
відрізняється від розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника та з ініціативи власника
підприємства, установи, організації,
тим, що в цьому разі потрібне спільне
волевиявлення сторін, спрямоване на
припинення трудових відносин в
обумовлений строк і саме з цих підстав.

При цьому, як вбачається із заяви
ОСОБА_1 від 05.06.2012 року, саме відповідач
звернувся до роботодавця Начальника
відділу освіти виконкому Дзержинської
районної у місті ради із проханням про
звільнення (а.с. 61), тобто ініціатором
розірвання трудових відносин був саме
ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1
звільнився за власним бажанням
протягом трьох років від початку
роботи у загальноосвітньому
навчальному закладі, а тому повинен
повернути суму фактично одержаної
допомоги у вищий навчальний заклад, де
була здійснена виплата.

З огляду на викладене, колегія суддів
скасовує рішення суду першої інстанції
у зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права на підставі п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалює нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК
України, колегія суддів змінює
розподіл судових витрат та стягує з
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивача витрати на оплату судового
збору у розмірі 344,10 гривень, які
складаються із судового збору за
подання позову до суду першої
інстанції у розмірі 229,40 грн. (а.с. 1) та
судового збору за подання апеляційної
скарги на рішення суду в розмірі 114,70
грн. (а.с. 39).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, ст.ст. 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача Державного вищого
навчального закладу «Криворізький
національний університет» -
задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 15 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги Державного вищого
навчального закладу «Криворізький
національний університет» до ОСОБА_1
про стягнення одноразової адресної
грошової допомоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» отриману одноразову
адресну грошову допомогу в сумі 3 854,75
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» 344,10 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: