Справа № 254/2712/14-ц
Провадження № 2/254/1117/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий-суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

За участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати
відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням в
домоволодінні АДРЕСА_1. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона в 2006 році
придбала вказане домоволодіння у
відповідачки і дозволила останній пів
року мешкати у літній кухні.
Відповідачка пообіцяла виписатися з
будинку після того, як підшукає собі
жиле приміщення, однак до теперішнього
часу не знялася з реєстрації, чим
змушує позивачку, як власника, вживати
додаткових зусиль для організації
свого життя. Крім цього, відповідачка,
яка фактично мешкає за іншою адресою,
бажає без її згоди та відома вселити в
її літню кухню якогось чоловіка. На
пропозицію позивачки виписатися з
будинку, відповідачка відповідає
відмовою, посилаючись на втрату
паспорту.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала в повному обсязі заявлені
позовні вимоги та доводи позовної
заяви, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді заперечила
проти задоволення позовних вимог в
повному обсязі, мотивуючи це тим, що
будинок № 62 по вул. Жебелева м. Донецька
є її батьківським будинком, вона в
ньому прожила все життя, а позивачка їй
ніяких грошей за будинок не давала.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні фактичні
обставини:

До позову додана копія договору
купівлі-продажу, за яким 13 червня 2006
року відповідачка ОСОБА_2 продала
позивачці ОСОБА_1 два житлових будинки
з відповідними надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1

Позивачка зареєструвала своє право
власності на домоволодіння в КП «БТІ м.
Донецька» 11 серпня 2006 року, що
підтверджується копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

З копії домової книги вбачається, що
відповідачка ОСОБА_2, яка була
зареєстрована у зазначеному будинку з
13 серпня 1962 року, після продажу будинку
з реєстраційного обліку не знялася та
залишається зареєстрованою в ньому на
час розгляду справи в суді.

Дослідженими доказами не встановлена
наявність будь яких угод між сторонами
щодо умов, порядку та строків
користування житлом.

Сторонами визнаний той факт, що
відповідачка не є та ніколи не була
членом сім'ї позивачки.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить
за наступного:

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції
України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК
України, власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї.

За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Таким чином, позивачка, як власник
будинку, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК
України, ст. 150 Житлового кодексу має
право володіти, користуватися та
розпоряджатися квартирою на власний
розсуд, використовувати його для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї. Таке право позивачки
згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1
ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не
може бути протиправно його позбавлена
або обмежена у його здійсненні.

Відповідачка ОСОБА_2 на час
розгляду справи в суді не є членом сім'ї
позивачки, договір найму будинку або
його частини між сторонами не
укладався.

Відповідачка з часу продажу будинку
втратила право користування ним, як
складову права власності.

При вирішенні спору суд виходить з
презумпції дійсності правочину -
зазначеного договору купівлі-продажу,
оскільки позовні вимоги про визнання
його недійсним сторонами не
заявлялися.

Питання фактичної оплати за вказаним
договором судом не досліджувалося,
оскільки не має значення для вирішення
спору. З цих підстав відповідні
заперечення відповідачки судом
відхиляються.

Як передбачено ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Таким чином, права позивачки як
власника порушені і вона згідно ст. 391
ЦК України має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні нею права
користування та розпоряджання своїм
майном.

За наведених обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий :