УХВАЛА

іменем україни

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
про визнання договору поруки
припиненим за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 12
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 8 травня 2007 року між ТОВ
«Універсальний комерційний банк
«Камбіо», назву якого змінено на
публічне акціонерне товариство «Банк
Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») та ТОВ
«Леолайт» було укладено кредитний
договір, за умовами якого останьому
надано кредитні кошти в розмірі 500 тис.
грн зі сплатою 20 % річних при
розрахунках у цьому банку та 24 % річних
при розрахунках в інших банківських
установах, до 7 травня 2009 року. З метою
забезпечення виконання вказаного
кредитного зобов'язання, цього ж дня
ПАТ «Банк Камбіо» уклав з нею
та ОСОБА_4 договір поруки, за умовами
якого вони поручались за виконання
всіх зобов'язань позичальника.
Позивачка вважала, що відповідачем
порушено її права, оскільки банк без її
відома уклав з позичальником ТОВ
«Леолайт» додаткові угоди, за якими
збільшилась процентна ставка за
користування кредитними коштами, що
призвело до збільшення обсягу її
відповідальності без її згоди.

Ураховуючи викладене, позивачка
просила суд визнати договір поруки
припиненим.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26
вересня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено.
Поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 8
травня 2007 року, укладеного на
забезпечення кредитного договору від 8
травня 2007 року між ТОВ «Універсальний
комерційний банк «Камбіо» та ТОВ
«Леолайт», припинено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Камбіо»,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що підписуючи договір поруки,
позивачка ознайомилась з кредитним
договором, який передбачав можливість
зміни обсягу відповідальності; також
нею пропущено строк позовної давності.

Скасовуючи рішення районного суду
та задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що банк підвищив відсоткову ставку за
кредитним договором без повідомлення
поручителя, ОСОБА_3, та без її згоди, що
призвело до збільшення обсягу
відповідальності поручителя і
припинення поруки; в інших судових
рішеннях питання про припинення поруки
не вирішувалось.

Проте повністю погодитись із
таким висновком апеляційного суду не
можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 8 травня 2007 року
між ТОВ «Універсальний комерційний
банк «Камбіо», назву якого змінено на
ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ
«Леолайт» було укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредитні кошти в розмірі 500 тис.
грн зі сплатою 20 % річних при
розрахунках у цьому банку та 24 % річних
при розрахунках в інших банківських
установах, до 7 травня 2009 року. З метою
забезпечення виконання вказаного
кредитного зобов'язання, цього ж дня
ПАТ КБ «Банк Камбіо» уклав з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 договір поруки, за умовами якого
вона поручалась за виконання всіх
зобов'язань позичальника.

Між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ
«Леолайт» у період з 1 серпня
2008 року по 3 листопада 2008 року було
укладено кілька додаткових угод, якими
були внесені зміни до указаного
кредитного договору про збільшення
процентної ставки за користування
кредитними коштами до 25% річних.

Також встановлено, що 3 листопада
2008 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_4
і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду
до указаного договору поруки, за яким
поручителі зобов'язались відповідати
за виконання ТОВ «Леолайт»
всіх зобов'язань за указаним кредитним
договором з урахуванням усіх подальших
змін до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 22
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч. 1
ст. 559 ЦК України порука припиняється у
разі зміни основного зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Судом також установлено, що рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 9
листопада 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 січня
2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 липня 2011 року, із солідарних
боржників, у тому числі з ОСОБА_3
стягнута кредитна заборгованість. При
цьому з судового рішення убачається, що
ОСОБА_3 заперечувала проти позову із
посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України,
тобто на збільшення обсягу
відповідальності без її згоди. Проте ці
її доводи були відхилені.

Отже, у порушення ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
ч. 2 ст. 223 ЦПК України апеляційний суд не
дав оцінки тому, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, не доказуються при
розгляді інших справ; що після набрання
рішенням законної сили сторони не
можуть оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
перевірив належним чином доводів
сторін, не встановив фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко