Номер провадження: 22-ц/785/3808/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Л.І., Журавльова О.Г.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Виконавчого комітету Одеської
міської ради, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
третя особа комунальне підприємство
«Бюро технічної інвентаризації»
Одеської міської ради про поновлення
строку та визнання незаконними
розпоряджень, свідоцтва, відновлення
права власності за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 20 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У 2012 році ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до
суду з названим позовом та просили:
визнати незаконним розпорядження
Суворовської районної адміністрації №
1180 від 15.09.2003 року про прийняття в
експлуатацію будов в домоволодінні
АДРЕСА_1; визнати незаконним
розпорядження Суворовської районної
адміністрації № 816 від 01.07.2004 року про
затвердження розрахунку ідеальних
часток у домоволодінні АДРЕСА_1;
визнати незаконним свідоцтво про право
власності на 11/25 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5, видане 12 жовтня
2004 року виконавчим комітетом Одеської
міської ради; відновити право
власності ОСОБА_4 на 3/25 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 та право
власності ОСОБА_3 на 4/25 частин
домоволодіння АДРЕСА_1; поновити строк
позовної давності, як пропущений із
поважних причин.

Позивачі посилалися на те, що ОСОБА_4 у
1975 році купив 7/25 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. Рішенням народного суду
Ленінського району м. Одеси від 20.04.1984
року вказане домоволодіння розділено
та виділено ОСОБА_4 3/25 частин
домоволодіння та ОСОБА_3 - 4/25 частин
цього домоволодіння.

Власником 11/25 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_5, власником
11/50 частин цього домоволодіння є
ОСОБА_6, 1/5 частина належить ОСОБА_7.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_5
самовільно збудувала літню кухню -
гараж літ. «В», збільшила прибудову літ.
«а1» та сарай літ «Е», після чого
звернулася до Суворовської районної
адміністрації із заявою про прийняття
самовільно збудованих споруд в
експлуатацію. Розпорядженням
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № 1180 від 15.09.2003
року були прийняті в експлуатацію з
правом приватної власності від ОСОБА_5
у літ. «А» житловому: 3-3 коридор 4,4 кв.м.,
а із надвірних споруд літню кухню -
гараж літ. «В» - 35,0 кв.м., сарай літ. «Е» -
6,9 кв.м. по АДРЕСА_1.

В результаті незаконно зробленого
перерахунку ідеальних часток в
домоволодінні АДРЕСА_1 позивачам
належить 7/50 часток домоволодіння
замість 7/25 частин.

Позивачі також вказують, що не надавали
згоду ОСОБА_5 на проведення
реконструкції спірної будівлі, про
існування документів на прибудову
дізналися тільки у 2011 році та просили
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись на відсутність порушень
при отриманні свідоцтва про право
власності, наполягала на застосуванні
строків позовної давності.

Представники Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради та
КП БТІ ОМР, ОСОБА_7, звернулись до суду з
заявами про розгляд справи у їх
відсутність, інші особи про слухання
справи повідомлені належним чином та
своєчасно про причини не явки суд не
повідомили.

Рішенням Суворовського районного
суду м.Одеси від 20 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Виконавчого комітету Одеської
міської ради, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
третя особа: комунальне підприємство
«Бюро технічної інвентаризації»
Одеської міської ради про поновлення
пропущеного строку звернення до суду й
визнання незаконними розпоряджень,
свідоцтва про право власності,
відновлення права власності залишено
без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати,
тому що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції справа
розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у відсутності відповідачів
ОСОБА_6, ОСОБА_7, представників
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
третьої особи КП«Бюро технічної
інвентаризації» Одеської міської ради,
які повідомлені належним чином про час
та місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, заперечення
на неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що за договором
купівлі-продажу від 23.06.1975 року ОСОБА_4
купив 7/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1.
Вказане домоволодіння було поділено
рішенням народного суду Ленінського
району м. Одеси від 20.04.1984 року та ОСОБА_4
виділено 3/25 частин цього
домоволодіння, а ОСОБА_3 - 4/25 частин.

Згідно договору купівлі-продажу від
16.12.1998 року ОСОБА_5 купила 9/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 26.08.1980
року ОСОБА_5 належить 3/25 частин
домоволодіня АДРЕСА_1.

Розпорядженням № 1180р від 15.09.2003 року
Суворовська районна адміністрація
Одеської міської ради прийняла в
експлуатацію побудовані ОСОБА_5 літню
кухню-гараж літ. «В», збільшені
прибудову літ. «а1» та сарай літ. «Е».

На підставі цього розпорядження та
діючого на той період законодавства
Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об»єктів
нерухомості 23.10.2003 року провело
перерахунок часток у домоволодінні
АДРЕСА_1, згідно якого у фактичному
користуванні позивачів знаходиться з
жилого будинку літ. «А» приміщення: 1-1
коридор, 1-2 кухня, 1-3 жила, 1-4 жила, літ.
«О» літня кухня, ? вбиральні літ. «К», що
складає 7/50 частин домоволодіння.
Зазначені приміщення знаходяться у
користування позивачів з 1975 року.

Розрахунок ідеальних часток у
домоволодінні АДРЕСА_1 затверджено
Суворовською районною адміністрацією
Одеської міської ради розпорядженням
№ 816 від 01.07.2004 року.

Виконавчим комітетом Одеської
міської ради 12.10.2004 року ОСОБА_5 видано
свідоцтво про право власності на 11/25
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивачі не
надавали своєї згоди ОСОБА_5 на
реконструкцію нею своєї частини
домоволодіння.

Судове рішення в цій частині не
оскаржується ОСОБА_5

В задоволенні позову відмовлено в
зв"язку з пропуском позовачами без
поважних причин строку позовної
давності при встановленні порушення
прав позивачів.

Як встановлено матеріалами справи та
підтверджено стороною позивачів в суді
апеляційної інстанції позивачі
звернулися до суду з позовом про
визнання незаконними розпоряджень
Суворовської районної адміністрації
та свідоцтва про право власності
видане виконкомом Одеської міської
ради з посиланням на ст. 393 ЦК України.

Стаття 393 ЦК України передбачає
визнання незаконним та скасування
правових актів органів державної влади
або органу місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника.

Однак, позовні вимоги про скасування
вказаних розпоряджень та свідоцтва про
право власності позивачами не
заявлялися в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Стаття 267 ЦК України передбачає
наслідки спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення / ч. 3
ст. 267 ЦК/.

Частина четверта ст. 267 ЦК України
визначає, що сплив позовної давності,
про застосування якого заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Порушене право підлягає захисту, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Встановлено, що з позовом про визнання
незаконними розпоряджень Суворовської
районної держадміністрації від 2003
року, 2004 року та свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Одеської міської ради у 2004 році,
позивачі звернулися до суду у 2012 році,
не надавши належних та допустимих
доказів поважності причин пропуску
строку.

Тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову з підстав
пропущення строку без надання
поважності причин пропуску цього
строку.

Посилання апеляційної скарги на те, що
про порушення своїх прав позивачі
дізналися у 2012 році при розгляді іншої
цивільної справи за їх позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_8, Управління архітектури
та містобудування Одеської області,
Інспекції ДАБК в Одеській області,
Одеської міської ради про усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні майном не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового. Встановлено та
матеріалами справи підтверджено,
сторонами не заперечується, що
предметом розгляду за цивільною
справою № 1527/8381/12 Суворовським
районним судом м. Одеси було самовільне
будівництво, здійснене ОСОБА_5 у 2011 році
частини домоволодіння АДРЕСА_1.
Предметом спору по даній справі є
будівництво та реконструкція,
здійснені до 2003 року.

Доводи апеляційної скарги про
незалучення до участі у справі судом
першої інстанції відповідачем КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об»єктів
нерухомості» не можуть бути підставою
для скасування рішення суду. Діючим
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено залучення до участі у
справі в якості співвідповідача особи,
яка не була залучена при розгляді
справи в суді першої інстанції, на
стадії апеляційного провадження.

Посилання апеляційної скарги на
неповне з»ясування судом першої
інстанції всіх обставин справи
відносно шкоди, спричиненої позивачам
незаконним будівництвом, є помилковим.
По даній справі позивачі оспорювали
право установчі документи, видані у 2003
році та у 2004 році органами місцевої
влади на реконструйовані та
новозбудовані об»єкти. Позивачі не
позбавлені права вимоги на
відшкодування шкоди, завданої
проведенням реконструкції та
новобудов.

Крім того, стаття 393 ЦК України, на яку
посилалися позивачі як на підставу
позову, передбачає скасування
незаконних правових актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування. Однак, такі позовні
вимоги позивачами в установленому
законом порядку не заявлялися.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які знаходяться в
матеріалах справи, належність та
допустимість яких перевірена судом та
їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 лютого 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
К.П. Мартинова

Судді
Ю.І. Кравець

О.Г. Журавльов