Справа № 459/3431/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1757/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.

при секретарі Данилик І.І.,

з участю представника відповідача
Музика М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 і
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Червонограді
Львівської області, ДП "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди
завданої трудовим каліцтвом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 05
грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 12
000 грн. відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок трудового
каліцтва.

У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржили ОСОБА_3 і Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі
просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
05.12.2013 року змінити в частині стягнення
з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в його користь 12 000
гривень 00 копійок, стягнувши з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в його користь 137 640
гривень 00 копійок та з ДП "Львіввугілля"
25 000 гривень на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов"язків, внаслідок трудового
каліцтва. Апелянт вважає, що суд
правильно прийшов до висновку про
обов'язковість відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
трудового каліцтва, про те він не
згідний з розміром моральної шкоди, яка
присуджена судом. Також вважає, що
розмір моральної шкоди визначений
судом без урахування роз'яснень п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року, з подальшими
змінами, "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області просить рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити. Вважає, що судом було
прийнято рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Також вважає, що судом не було надано
належної правової оцінки поясненням,
що до застосування ст. 34, 35 Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Україні".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 і
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області до задоволення не
підлягають із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Згідно з вимогами ст.ст.1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на
належні,безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як вбачається з копії трудової книжки
на ім"я ОСОБА_3, позивач протягом 1987 - 2005
років працював на підприємствах ДП
"Львіввугілля", під землею в шкідливих
умовах праці.

11 липня 2005 року з ОСОБА_3 стався
нещасний випадок в шахті внаслідок
якого він отримав травму голови.

З акту про нещасний випадок форми Н1 за
№17 від 14.07.2005 року вбачається, що
внаслідок обвалу породи, який потрапив
на обертальний верхній шнек комбайну
1К-101У №2 та відскочив в напрямку де
знаходився ОСОБА_3, травмувавши
останньому праву частину голови.

Як вбачається з акту розслідування
нещасного випадку від 14.07.2005 року
причиною настання останнього стало
порушення Інструкції з охорони праці, а
саме недотримання правил особистої
безпеки.

У зв"язку з отриманим ушкодженням
здоров"я в шахті, ОСОБА_3 неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні в
неврологічному відділенні
Червоноградської та Сокальської ЦМК,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями виписок з
історії хвороби.

Судом встановлено, що згідно з довідкою
МСЕК серії ЛВА-2 № 019973 від 01.11.2005 року
ОСОБА_3 вперше встановлено 60% втрати
професійної працездатності по
трудовому каліцтву від 11.07.2005 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2
№ 014607 від 28.09.2010 року ОСОБА_3
встановлено 80% втрати професійної
працездатності.

Довідками МСЕК серії ЛВА-2 №028944 від
05.10.2010 року та серії ЛВА-1 №465421 від 05.10.2010
року позивачу встановлено 80% втрати
професійної працездатності внаслідок
трудового каліцтва від 11.07.2005 року та
встановлено 2 групу інвалідності по
трудовому каліцтву.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту заподіяння позивачу
моральної шкоди внаслідок втрати таким
працездатності, отриманням
інвалідності пожиттєво, та зазначив
про обов`язок ВВДФССНВВПЗ України в м.
Червонограді Львівської області
відшкодувати таку. При цьому,
визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
враховано характер заподіяної
позивачу шкоди, глибину фізичних та
душевних страждань позивача, а також
вимоги розумності та справедливості.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги положення ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», відповідно до
якого державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 даного
Закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик /Фонд соціального
страхування від нещасних випадків/ тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.
На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999 року
№ 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці», згідно з якою відшкодування
шкоди, заподіяної працівником
внаслідок ушкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України. Відтак, доводи
апеляційної скарги Фонду в цій частині
є необґрунтованими.

З огляду на момент виникнення
спірних правовідносин /право на
відшкодування моральної шкоди виникло
у позивача з 01.11.2005 року, тобто з часу
встановлення 3 групи інвалідності та 60%
втрати працездатності/, роботодавець
не може бути відповідачем у даній
справі. У зв`язку з цим безпідставними є
доводи Фонду в частині відсутності в
діях /бездіяльності/ ВВДФССНВВПЗ
України в м.Червонограді Львівської
області порушення права позивача на
відшкодування моральної шкоди, як
підстави для задоволення позову, так як
останній не звертався до відповідача
із заявою про наявність моральних
страждань у зв`язку з втратою
професійної працездатності.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999 року
№ 1105-ХІV «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» так
і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з
якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоровя, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, відповідно до
законодавства України, а тому підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди з ДП
"Львіввугілля" у суду не було.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у звязку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоровя.

Встановлення Законом обовязку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 1 ст.14 Закону України «Про
загальнообовязкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», нещасний випадок - це
обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов"язків, внаслідок яких
заподіяно шкоду здоров"ю або настала
смерть.

Встановлено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з роз»ясненнями
Конституційного Суду України,
викладеними в Рішенні від 27.01.2004 року
№1-рп/2004 у справі за конституційним
зверненням Управління виконавчої
дирекції ФССНВВПЗ України в
Кіровоградській області про офіційне
тлумачення положень ч.3 ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
ушкодження здоров»я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов»язків, незалежно від ступеня
втрати профпрацездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання, а тому суд вірно прийшов до
висновку про наявність факту
заподіяння моральної шкоди, стягнувши
з відповідача грошову компенсацію на
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, в розмірі 12 000 грн., при
цьому врахував характер заподіяної
позивачу шкоди, глибину фізичних та
душевних страждань позивача, а також
вимоги розумності та справедливості.

З врахуванням вказаних доказів, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, так що
ступінь втрати професійної
працездатності позивача становить 80%,
яка встановлена йому безтерміново,
він не має можливості повноцінно
працювати та для організації свого
життя йому доводиться докладати
додаткові зусилля.

Виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, а також з врахуванням
конституційної значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст.23 ЦК
України, роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" висновки
суду щодо розміру відшкодування
моральної шкоди в повній мірі
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
судової колегії, є правильними.

Суд першої інстанції не повинен був
брати до уваги Прикінцеві положення
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань в Україні», яким
встановлено, що відшкодування Фондом
моральної шкоди припиняється 01.01.2008 р.,
оскільки наведені положення визнано
неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що сума компенсації
спричиненої позивачеві моральної
шкоди, що підлягає стягненню з Фонду,
складає 12 000 грн., а щодо вимоги про
відшкодування моральної шкоди в сумі 137
640 грн. суд вважав такими, що є завищені
і не відповідають дійсним обставинам
справи.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційних
скарг ОСОБА_3 і Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області висновків суду не
спростовують, а тому підстав для їх
задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 і Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій