УХВАЛА

іменем україни

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про встановлення факту ухилення
від виконання обов'язків щодо
утримання спадкодавця, усунення від
права на спадкування, надання права на
спадкування за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
12 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їх брат, ОСОБА_6, після смерті якого
відкрилась спадщина, до складу якої
входить в тому числі і квартира
АДРЕСА_1, яку він 19 червня 2003 року
отримав у дарунок від ОСОБА_7 Брат за
життя хворів, потребував сторонньої
допомоги, вони його доглядали.
Зазначали, що ОСОБА_6 мав сина, ОСОБА_5,
який проживав зі своєю матір'ю та який
не визнав ОСОБА_6 батьком, не
спілкувався з ним та не надавав
допомоги, не піклувався про свого
батька, ухилявся від допомоги
спадкодавцю, який був людиною похилого
віку, хворів та перебував у
безпорадному стані, позивачі просили
усунути відповідача від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6

Також просили надати їм право на
спадкування після смерті брата, як
спадкодавцям другої черги за законом.

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 12
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 28 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.
Позбавлено ОСОБА_5 права на спадкування
після смерті батька - ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши факт ухилення
ОСОБА_5 від виконання свого обов'язку як
повнолітнього сина щодо утримання
свого батька, який в останні роки свого
життя перебував у безпорадному стані
внаслідок хвороби і потребував
сторонньої допомоги. У задоволенні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання їм
права на спадкування, як спадкоємцям
другої черги за законом відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення в задоволеній
частині позову та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні цього
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Отже, судові рішення в частині відмови
в позові не оскаржуються, а тому не
переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що ОСОБА_5 ухилявся від
надання допомоги спадкодавцю, батьку,
ОСОБА_6, який перебував у безпорадному
стані внаслідок хвороби та потребував
сторонньої допомоги, яка не
обмежується лише матеріальною
допомогою, що не доведено відповідачем,
а також наданням побутових послуг,
придбанням ліків, продуктів
харчування, що не є матеріальними
витратами.

Проте повністю погодитись із
такими висновками судів не можна, тому
що суди дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Таким вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно
до договору дарування від 19
серпня 2003 року ОСОБА_6 придбав квартиру
АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про
народження відповідача, який після
розлучення батьків отримав прізвище
матері та проживав разом з нею за іншою
адресою ніж спадкодавець.

Відповідно до довідки МСЕК № 132704
від 3 липня 2008 року ОСОБА_6 отримав другу
групу інвалідності довічно за
загальним захворюванням з
неможливістю фізичного навантаження,
потребував лікування, яке періодично
проходив, що засвідчено медичною
карткою амбулаторного хворого, з 2005
року періодично знаходився на
стаціонарному лікуванні внаслідок
хронічного захворювання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи з указаних вимог закону та з
урахуванням роз'яснень, наданих судам у
п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця. Безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Суд при вирішенні справи про
усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

При цьому суди не врахували, що
відомості, які б свідчили про те, що
спадкодавець, який вже отримував
допомогу від позивачів та інших осіб,
додатково потребував та просив про неї
ще й відповідача, який проживав окремо
від нього, та те, що останній, маючи
змогу надати батьку допомогу, умисно
ухилявся від її надання, в матеріалах
справі відсутні. Позивачами не надано
доказів того, що ОСОБА_6 звертався до
ОСОБА_5 за допомогою, та йому було
відмовлено. Також позивачами не
доведено, що допомоги, яку спадкодавець
отримував від інших осіб, було
недостатньо, і крім неї, спадкодавець
потребував ще і допомоги з боку ОСОБА_5

За таких обставин, суди прийшли до
передчасного висновку про те, що ОСОБА_6
потребував допомоги саме ОСОБА_5, який
ухилився від надання допомоги своєму
батькові.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України суди на зазначені
положення закону уваги не звернули;
доводів сторін як на підтвердження, так
і на заперечення позову належним чином
не перевірили; не встановили фактичних
обставин та не зазначили про наявність
сукупності обставин, які б давали
підставу для задоволення позову, а саме
умисне ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця у
безпорадному стані, потреба у допомозі
саме цієї особи.

За таких обставин ухвалені у
справі судові рішення в оскарженій
частині не можуть вважатись законними
й обґрунтованими, тому відповідно до
ст. 338 ЦПК України вони підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від
12 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 28 листопада 2013 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
ухилення від виконання обов'язків щодо
утримання спадкодавця та усунення від
права на спадкування скасувати, справу
в цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко