Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/2516/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого-судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І.,
Забродського М.І.

при секретарі Камінній
М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи: служба у справах дітей
виконавчого комітету Коростенської
міської ради, відділ ДВС
Коростенського міського управління
юстиції про усунення перешкод в
користуванні власністю

за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому посилався на
те, що він та його мати ОСОБА_4 були
власниками по ? частини квартири
АДРЕСА_1. 08.11.2012 року мати подарувала
йому свою ? частину вищевказаної
квартири. Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 06.03.2012 року
ОСОБА_2 та її малолітню дочку ОСОБА_3
виселено з квартири АДРЕСА_2 у раніше
займане ними жиле приміщення, в
квартиру АДРЕСА_1. Оскільки він є
одноособовим власником квартири
АДРЕСА_1, просив визнати відповідачів
ОСОБА_2 та її малолітню дочку ОСОБА_3
такими, що не мають права користування
та проживання у спірній квартирі,
зобов"язавши їх не порушувати його
право володіння та користування
майном.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його незаконним, та
ухвалити нове, яким повністю
задовольнити його позовні вимоги.
Зазначає, що відповідачі не є
зареєстрованими у АДРЕСА_1 та
будь-якого права володіння,
користування чи розпорядження
належною йому на праві власності
квартирою не мають. Однак судовим
рішенням від 06.03.2012 року їх фактично
буде вселено до квартири, яка є його
особистою приватною власністю, що
порушить його права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи квартира АДРЕСА_1 згідно
Свідоцтва на право власності на житло
№6609 від 21 грудня 1998 року належала
позивачу та його матері ОСОБА_4 на праві
спільної часткової власності - по ?
частині кожному /а.с.4/.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 6 березня 2012
року у справі за зустрічним позовом ПАТ
КБ „ Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, що
діє особисто та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, відділ громадянства та
реєстрації фізичних осіб
Коростенського МВВС, відділ у справах
дітей, як орган опіки та піклування
Коростенської міської ради про
надання дозволів на виготовлення
дублікатів документів, скасування
реєстрації та виселення з будинку
виселено ОСОБА_2 разом з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 у
раніше займане ними жиле приміщення,
розташоване АДРЕСА_1 /а.с.15-18/.

Договором дарування частки
квартири від 8 листопада 2012 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу та зареєстрованим в реєстрі за
№5197, підтверджується, що ОСОБА_4
подарувала належну їй на праві
власності ? частку квартири АДРЕСА_1
своєму синові - позивачу по справі
ОСОБА_1 /а.с.6/. Згідно п. 5 зазначеного
Договору за твердженням Дарувальника
будь-яких прав на відчужувану частку
квартири на момент укладення нею цього
договору у третіх осіб немає.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту.

Обравши способом захисту права подання
позову на підставі ст.ст. 319, 321,358,363,386 ЦК
України про усунення перешкод у
користуванні власністю, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу своїх
вимог.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач зазначив про порушення його
права власності на квартиру.

Проте на час укладення договору
дарування /8 листопада 2012 року/
позивачу та його матері - ОСОБА_4 було
відомо про наявність рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 6 березня 2012 року, яким
вселено відповідачів у спірну
квартиру.

Судові рішення ухвалюються судами
України і є обов"язковими для
виконання на всій території України /ч.5
ст.124 Конституції України/.

Відтак, рішення апеляційного
Житомирської області від 06.03.2012 року
підлягає обов"язковому виконанню та
передбачає вселення відповідачів у
спірну квартиру.

Виходячи з наведеного, при
перевірці обґрунтованості вимог,
заявлених в порядку передбаченому
нормою ч.2 ст.386 ЦК України, доведенню
підлягає, зокрема, наявність у власника
підстав передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою у майбутньому.

Оскільки на час укладення
договору дарування спірної квартири
набуло чинності рішення апеляційного
суду Житомирської області від 06.03.2012
року про вселення відповідачів у
квартиру АДРЕСА_1, то немає підстав
вважати, що права позивача порушені і
підлягають захисту в порядку ч.2 ст. 386
ЦК України.

Відтак, за наведених обставин є
безпідставними доводи позивача,
наведені в апеляційній скарзі, про те,
що його права будуть порушені
вселенням до спірної квартири
відповідачів.

Інших доказів на обгрунтування
своїх позовних вимог позивач не надав.
Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 05 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді