Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі головуючого: судді Гончарука В.П.,

при секретарях Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? квартири, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? квартири поділ спільного майна подружжя, де з врахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує наступним, що з 17.04.2001 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, за час якого була набута квартира.

Предметом поділу майна є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що була придбана сторонами під час подружнього життя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та обставини, що були викладені в уточненій позовній заяві та наполягав на задоволенні його позову.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, та заперечила проти його задоволення, пояснивши, що квартира налетить їй на праві власності на житло, та надавши до суду свої письмове заперечення.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного:

09.02.2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI, яким ст.. 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Під час розгляду справи судом установлено, що з 17.04.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по теперішній час перебувають у шлюбі.

12.01.2007 року ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом приватизації.

За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України також зазначено, що майно , яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виходячи з вимог ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Ст.386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правовідносини подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спірної квартири виникли 2007 році, а тому регулюються нормами КпШС України, за якими приватизована квартира не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Закон № 2913- VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 30,60, 208, 209, 213, 215, 218, 294, 386 ЦПК України, ст.60, 68, 70 СК України, ст.386 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом 10 діб з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: