Справа № 376/669/13-ц Головуючий у І
інстанції Віговський С.І.Провадження №
22-ц/780/732/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

та секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Центру
забезпечення службової діяльності
Міністерства оборони та Генерального
штабу Збройних сил України на рішення
Сквирського районного суду Київської
області від 20 травня 2013 року у справі за
позовом Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави, в
особі Центру забезпечення службової
діяльності Міністерства оборони та
Генерального штабу Збройних сил
України до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди завданої державі
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Київська прокуратура
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері звернулася з вказаним
позовом та просила стягнути з
відповідача на користь Центру
забезпечення службової діяльності
матеріальну шкоду в порядку регресу у
розмірі 18 878,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
01.10.2010 року відповідач, керуючи
автомобілем, що належав Центру на праві
оперативного управління, скоїв ДТП, в
якій був пошкоджений автомобіль ОСОБА_2
Відповідно до постанови Солом'янського
районного суду Київської області від
21.10.2010 відповідача визнано винним у
вчинені зазначеної ДТП та притягнуто
до адміністративної відповідальності.
Позивач вказує, що ПАТ «СК Уніка»
здійснила виплату страхового
відшкодування власнику пошкодженого
автомобіля ОСОБА_2

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 19.06.2012 з Центру забезпечення
службової діяльності було стягнуто
матеріальну шкоду у розмірі 18 878,92 грн.
на користь ПАТ «СК Уніка», яку 29.08.2012
року позивачем було повернуто
страховій компанії. Таким чином,
позивач вважає, що має право на
регресне стягнення коштів з винної
особи - відповідача.

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 20 травня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник Центру забезпечення
службової діяльності Міністерства
оборони та Генерального штабу Збройних
сил України подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним нормам закону судове
рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 01 жовтня 2010 року
сталася дорожньо-транспортна пригода в
м. Києві, за участю відповідача ОСОБА_1,
який керував автомобілем марки ДЕУ
СЕНС, який перебував на обліку Центру
забезпечення службової діяльності (а.с.
61).

На час вчинення ДТП відповідач
перебував на строковій службі та
виконував обов'язки водія 3
автомобільного відділення 3
автомобільного взводу 1 автомобільної
колони (а.с. 6, 8).

Винним у вищевказаній
дорожньо-транспортній пригоді визнано
відповідача, що підтверджується
постановою Солом'янського районного
суду Київської області від 21.10.2010, якою
останнього притягнено до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП.

У результаті зазначеної ДТП з вини
відповідача був пошкоджений
транспортний засіб, що належить ОСОБА_2
, у зв'язку з чим, останній звернувся до
ПАТ «СК Уніка» з заявою про виплату
заподіяної шкоди його майну, яке йому
було виплачено страховою компанією.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 19.06.2012 з Центру забезпечення
службової діяльності на користь ПАТ
«СК Уніка» було стягнуто матеріальну
шкоду та судовий збір у розмірі 18 878,92
грн.

29 серпня 2012 року Центром забезпечення
службової діяльності були
перераховані стягнуті кошти на рахунки
ПАТ «СК Уніка», що підтверджується
платіжними дорученнями № 620, № 622
(а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Центром забезпечення службової
діяльності всупереч Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» використовувався автомобіль,
водієм якого був відповідач, без
страхового поліса.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

Судом встановлено, що позивач
відшкодував страховику потерпілого
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, вчинену його
автомобілю внаслідок ДТП, а тому
позивач у відповідності до ст. 1191 ЦК має
право зворотної вимоги до винної особи
- відповідача.

Але суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та, правильно
встановивши фактичні обставини справи,
помилково відмовив у задоволенні
позову з підстав невиконання позивачем
вимог Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», і в порушення
норм матеріального та процесуального
права, зокрема ст.ст. 1187, 1191 ЦК України,
ст.ст. 212-213 ЦПК України, ухвалив
оскаржуване рішення.

Оскільки відповідач на час вчинення
ДТП перебував на строковій службі та
виконував обов'язки водія, то для
вирішення спору необхідно керуватися
спеціальним законом - Положеннями про
матеріальну відповідальність
військовослужбовців за шкоду,
заподіяну державі затвердженого
Постановою ВР України «Про
затвердження Положення про
матеріальну відповідальність
військовослужбовців за шкоду,
заподіяну державі» від 23.06.1995 р (далі-
Положення).

Відповідно до п.10 Положення
військовослужбовці і призвані
на збори військовозобов'язані за
шкоду, заподіяну недбалим виконанням
ними службових обов'язків ,
передбачених військовими
статутами, порадниками, інструкціями
та іншими нормативними актами,
несуть матеріальну відповідальність у
розмірі заподіяної шкоди, але не
більше місячного грошового
забезпечення.

Відповідно до довідки про доходи,
наданої позивачем, ОСОБА_1 проходив
строкову військову службу у Центрі
забезпечення службової діяльності
підрозділів Міністерства оборони
України з посадовим окладом в розмірі
154 грн. щомісячно (а.с. 44).

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає, що відповідач повинен
відшкодувати Центру забезпечення
службової діяльності матеріальну
шкоду заподіяну внаслідок ДТП в
розмірі місячного грошового
забезпечення, тобто в розмірі 154 грн. та
судовий збір за подачу апеляційної
скарги у розмірі 114,70 грн.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку про часткове
задоволення позову та стягнення з
ОСОБА_1 матеріальної шкоди заподіяну
внаслідок ДТП в розмірі 154 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції не може вважатися
законним й обґрунтованим і підлягає
скасуванню відповідно до ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Центру забезпечення
службової діяльності Міністерства
оборони та Генерального штабу Збройних
сил України задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 20 травня 2013 року
скасувати та ухвалити нове про
часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центру
забезпечення службової діяльності
Міністерства оборони та Генерального
штабу Збройних сил України
матеріальну шкоду у розмірі 154 грн. (сто
п'ятдесят чотири гривні ) та судовий
збір в розмірі 114 , 70 грн. (сто
чотирнадцять гривень 70 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: