Справа № 159/5509/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Окостень І.В. Провадження №
22-ц/773/100/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.

суддів - Русинчука М.М, Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, про стягнення боргу та
процентів за договором позики, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 02 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського
міськрайонного суду від 02 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 31960 (тридцять одну
тисячу дев'ятсот шістдесят) гривень
заборгованості за договором позики та
414 (чотириста чотирнадцять) гривень 04
копійки процентів за користування
позикою, а всього 32374 (тридцять дві
тисячі триста сімдесят чотири) гривні 04
копійки.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 323 (триста двадцять три) гривні 70
копійок судового збору.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_3 покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову
частково.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
05 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_3
відповідно до розписки позичила у
позивача ОСОБА_2 4000 доларів США строком
на два місяці.

Сплата процентів за користування
позикою та їх розмір сторонами
обумовлені не були.

Відповідач свої зобов'язання за
договором позики не виконала - борг не
повернула.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК
України).

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК
України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Із укладеного між сторонами договору
позики, яким в даному випадку є
письмова розписка відповідача,
вбачається, що 05.10. 2010 року ОСОБА_3
позичила у ОСОБА_2 4000 доларів США, що
станом на день розгляду справи судом
становить 31960 грн., які остання
зобов'язувалася повернути через два
місяці, тобто до 05.12.2010 року(а.с.51).

Свої зобов'язання за договором
позики ОСОБА_3 не виконала - борг не
повернула.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, давши вірну оцінку
обставинам справи, обґрунтовано
прийшов до висновку, що відповідно до
вимог закону та з врахуванням
заявлених позовних вимог, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача сума боргу за
договором позики в розмірі 31960 грн. та 414
грн.04 коп. процентів за користування
позикою.

Сума стягнутого боргу за
договором позики апелянтом не
оспорюється.

Твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про стягнення усієї суми
заборгованості за договором позики
лише з неї не заслуговують на увагу,
оскільки, за змістом розписки саме
ОСОБА_3 позичила гроші в позивача і
зобов'язувалась їх повернути.

Покликання апелянта на положення ч.4 ст.
65 СК України не заслуговують на увагу
виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в пункті 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", на яку
посилається апелянт в апеляційній
скарзі, до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, боргові зобов'язання одного з
подружжя враховуються при поділі
спільного майна подружжя, що має
значення для вирішення питання про
визначення розміру їхніх часток у
спільному майні.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 02 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді