Справа № 369/8027/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/594/14 Доповідач у 2
інстанції Панасюк С.П.Категорія 51
УХВАЛА

іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Панасюка С.П.,

суддів: Савченка С.І., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ТОВ «Техноніколь-Центр» на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техноніколь-Центр»
про поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техноніколь-Центр» в якому просила
скасувати наказ про звільнення №156з
від 22 липня 2013 року.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що
вона з 09 липня 2012 року працювала на
посаді юрисконсульта ТОВ
«Техноніколь-Центр»

Наказом №156з від 22.07.2013 року її було
звільнено на підставі п.1ст.40 КзпП
України. Звільнення вважає незаконними
і необґрунтованими. У зв'язку з чим і
звернулася до суду за захистом свого
порушеного права.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15 листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Скасовано наказ ТОВ
«Техноніколь-Центр» №156з від 22.07.2013,
яким ОСОБА_2 звільнено на підставі п.1
ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді
юрисконсульта ТОВ «Техноніколь-Центр»
з 22 липня 2013 року. Стягнуто з ТОВ
«Техноніколь-Центр» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 23 липня 2013 року по 15 листопада
2013 року 41290грн.84коп. Стягнуто з ТОВ
«Техноніколь-Центр» судовий збір в
сумі 412,90грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техноніколь-Центр»
подало апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 листопада 2013
року та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ
«Техноніколь-Центр» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що дане рішення є
незаконним та необґрунтованим. Вважає,
що суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи в порядку, передбаченому ст. 303
ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи оспорюване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що ТОВ
«Техноніколь-Центр» не надано доказів
належного виконання вимог

ч.1 ст.42 та ч.2 ст. 42-2 КЗпП України щодо
переважного залишення на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 09 липня
2012 року працювала в Товаристві в
обмеженою відповідальністю
«Техноніколь-Центр» на посаді
юрисконсульта, це підтверджується
наказом про прийом на роботу №318 від 09
липня 2012 року.(а.с.5, т.1)

Наказом № 156з від 22.07.2013 року її було
звільнено на підставі п.1ст.40 КЗпП
України «зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату
працівників».(а.с.6, т.1)

В наказі про звільнення № 156 з від 22.07.2013
року підставою для звільнення
зазначені накази про скорочення
чисельності штату працівників №2205/13
від 22.05.2013 року, № 2205/14 від 22.05.2013 року.

В абз.1 п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.92р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» зазначено: «Розглядаючи
трудові спори пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.»

Частина 2 ст. 40 КЗпП України передбачає,
що звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2, 6, цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Аналогічна вимога щодо вивільнюваних
працівників міститься в ч. 3 ст. 49-2 КЗпП
України.

З матеріалів справи не вбачається, що
позивачці пропонувалась інша робота за
відповідною професією.

У випадку коли роботодавець не може
перевести вивільнюваного працівника
на роботу за відповідною професією
працівника йому повинна бути
запропонована інша робота за наявними
вакансіями.

З штатного розкладу відповідача (а.с.
99-106) вбачається наявність в період з
22.05.2013 року по 22.07.2013 року вільних
вакансій прибиральниць. Однак докази
про те, що позивачу було запропоновано
переведення на цю роботу суду не
надані.

Крім того, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
апелянта підтвердив наявність на час
звільнення ОСОБА_2 посади бухгалтера та
прибиральниці, але заміщення цих посад
ОСОБА_2 не пропонувалося.

Позивач ОСОБА_2 також в суді
апеляційної інстанції підтвердила
даний факт та свою згоду на переведення
на іншу будь-яку посаду наголосивши, що
має відповідну
бухгалтерсько-економічну освіту.

Також при скороченні посади
юрисконсульта не було враховано, що
ОСОБА_2 належить до осіб, в сім'ї якої
немає інших працівників з самостійним
заробітком, що на її утриманні
знаходиться дочка-студентка, що вона,
згідно трудової книжки(а.с.13-18), має
трудовий стаж на посаді начальника
юридичного відділу за попереднім
місцем роботи 7 років.

Отже, у зв'язку з тим, що відповідачем не
надано доказів належного виконання
вимог ч.2 ст.40, ч.1 ст.42 та ч.2 ст. 42-2 КЗпП
України щодо переважного залишення
ОСОБА_2 на роботі, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів не знайшла
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України
для скасування рішення суду першої
інстанції, а тому відхиляє апеляційну
скаргу ТОВ «Техноніколь-Центр» та
залишає рішення суду першої інстанції
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техноніколь-Центр» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
15 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: