У Х В А Л А

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Шевченківського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сподобівка»,
Приватного підприємства «Сподобівка
Агро Плюс», третя особа - відділ
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області, про визнання
додаткових угод недійсними,
зобов'язання повернути земельні
ділянки та усунути перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження ділянками, за
касаційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сподобівка» та Приватного
підприємства «Сподобівка Агро Плюс»
на рішення апеляційного суду
Харківської області від
10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року прокурор
Шевченківського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 звернувся
до суду з указаним позовом, у
якому зазначав, що 29 січня 2005 року та 25
лютого 2006 року між ОСОБА_3 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сподобівка» (далі -
ТОВ «Сподобівка») були укладені
договори оренди належних йому
земельних ділянок, розташованих у
межах Сподобівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області. Строк оренди за вказаними
договорами становив 5 років і
закінчився у 2010 та 2011 роках відповідно.
Наміру продовжувати строк дії
договорів він не мав. Проте відповідач
не повертає ОСОБА_3 вказані земельні
ділянки, оскільки, як згодом дізнався
позивач, у 2012 році товариство
зареєструвало додаткові угоди до
договорів оренди строком дії на 15
років. Позивач зазначав, що вказаних
додаткових угод він не укладав та не
підписував, відтак товариство
користується земельними ділянками без
відповідних правових підстав.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визнати недійсними
додаткові угоди від 24 липня 2008 року до
договорів оренди від 29 січня 2005 року та
25 лютого 2006 року, зобов'язати
відповідача повернути належні йому
земельні ділянки та усунути перешкоди
у їх користуванні та розпорядженні.

Рішенням Шевченківського
районного суду Харківської області від
25 червня 2013 року провадження
у справі за позовом прокурора
Шевченківського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 до ТОВ
«Сподобівка», третя особа - відділ
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області, про визнання
додаткових угод недійсними закрито.

У задоволенні позовних вимог
прокурора Шевченківського району
Харківської області в інтересах ОСОБА_3
до ТОВ «Сподобівка», ПП «Сподобівка
Агро Плюс», третя особа - відділ
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області, про зобов'язання
повернути земельні ділянки та усунути
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
ділянками відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 жовтня 2013
року рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
25 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Визнано недійсними додаткові угоди
від 24 липня 2008 року до договору оренди
землі від 29 січня 2005 року № 107,
укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ
«Сподобівка», зареєстровані у відділі
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області від 20 лютого 2012
року за № 01067 та № 01068;
додаткову угоду від 24 липня 2008 року до
договору оренди землі від 25 лютого 2006
року № 236, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ
«Сподобівка», зареєстровану у відділі
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області від 20 лютого 2012
року за № 01066.

Зобов'язано ТОВ «Сподобівка»
повернути земельні ділянки, які
належать ОСОБА_3, із незаконного
володіння та усунуто перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження земельними ділянками
власником.

Вирішено питання судових витрат.

У поданих касаційних скаргах ТОВ
«Сподобівка» та ПП «Сподобівка Агро
Плюс», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просять скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційних
скарг та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що скарги підлягають
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про закриття
провадження у справі в частині
визнання додаткових угод недійсними,
суд першої інстанції, посилаючись на
приписи ч. 2 ст. 205 ЦПК України, виходив
із того, що вказані вимоги вже були
предметом судового розгляду у справі №
2037/1628/12, щодо якого 15 листопада
2012 року ухвалено рішення
Шевченківського районного суду
Харківської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про зобов'язання повернути
земельні ділянки та усунути перешкоди
у здійсненні права користування та
розпорядження ділянками, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач у
суді не довів обставин, на які
посилався як на обґрунтування таких
вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що
оскаржувані угоди укладено без
додержання вимог ст. ст. 203, 215 ЦК
України, за відсутності вільного
волевиявлення позивача, який їх не
підписував.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 січня 2005
року та 25 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та
ТОВ «Сподобівка» було укладено
договори оренди землі № 107 та № 236
відповідно, які зареєстровані 05 червня
2006 року та 19 вересня 2007 року
в Шевченківському РВ ХРФ «Центр ДЗК при
Держкомземі України».

24 липня 2008 року від імені ОСОБА_3 з ПП
«Сподобівка» було підписано додаткові
угоди про внесення змін до договорів
оренди землі в частині строку дії
вказаних договорів, а саме: визначено,
що договори оренди укладено на 15 років.

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи від 26 квітня 2013 року
№ 1962, проведеної в межах даної справи,
встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_3 у додаткових угодах від 24 липня
2008 року виконано іншою особою.

Вирішуючи спір по суті та частково
задовольняючи позов ОСОБА_3,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що позовні вимоги ОСОБА_3 аналогічного
змісту були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 15
листопада 2012 року у справі №
2037/1628/12 у задоволенні позову прокурора
Шевченківського району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 до ТОВ
«Сподобівка», третя особа - відділ
Держкомзему в Шевченківському районі
Харківської області, про визнання
недійсними додаткових угод від 24 липня
2008 року до договорів оренди землі від 29
січня 2005 року № 107 та від 25 лютого
2006 року № 236 та повернення земельних
ділянок відмовлено (а. с. 49-51).

Посилаючись на зазначене судове
рішення, представником ТОВ
«Сподобівка» - Журковим В. І. в суді
першої інстанції заявлялось
клопотання про закриття провадження у
справі з підстав, передбачених
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ( а.с. 171-172).

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині закриття
провадження у справі щодо позовних
вимог про визнання додаткових угод
недійсними, апеляційний суд виходив із
того, що, звернувшись до суду з позовом
у грудні 2012 року, прокурор в інтересах
ОСОБА_3 навів інші підстави - висновок
судово-почеркознавчої експертизи від 26
квітня 2013 року № 1962, яка була
проведена в межах даної справи.

У той же час, вирішуючи спір по суті
та за наявності у справі
№ 2037/1628/12 висновку експерта
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при ГУМВС України в Харківській
області від 08 серпня 2012 року, на
який посилався прокурор як на
обґрунтування своїх вимог, на
порушення приписів ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд належним чином не
перевірив тотожність підстав
звернення прокурора до суду з позовом у
вересні та грудні 2012 року з вимогами
про визнання недійсними додаткових
угод до договорів оренди землі та
повернення земельних ділянок. Сам факт
оцінки доказів, на які посилається
прокурор як на обґрунтування своїх
вимог, з точки зору їх допустимості та
належності, не свідчить про
неоднаковість підстав звернення до
суду з позовом. Висновок експертизи, на
який як на підставу позову посилається
прокурор, відповідно до приписів ст. ст.
59, 212 ЦПК України підлягає оцінці у
сукупності з іншими доказами і не може
бути самостійною підставою нового
позову.

Крім того, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та задовольняючи
позов у частині вирішення вимог, за
якими судом першої інстанції
провадження у справі було закрито,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що у разі наявності підстав для
скасування зазначеного судового
рішення у цій частині, розгляд
зазначеного питання у порядку
апеляційного провадження має
вирішуватись відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307
ЦПК України, а не шляхом ухвалення
рішення по суті вимог.

З урахуванням наведеного, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, на порушення приписів ст. ст. 212,
303 ЦПК України апеляційний суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, яка
підлягає застосуванню, належної оцінки
наданим доказам не надав та дійшов
передчасного висновку про часткову
підставність позову.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих сторонами доказів, судом не
з'ясовувались у повному обсязі, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів cудової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сподобівка» та Приватного
підприємства «Сподобівка Агро Плюс»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 10 жовтня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук