Справа № 219/320/2014-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року

Артемівський міськрайонний суд
Донецької області у складі
головуючого судді Шевченко Л.В., при
секретарі судового засідання
Бурикіній Я.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
- ОСОБА_2, представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Артемівськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області з позовною заявою до
відповідача - ОСОБА_2, в якому просить
розділити спільне майно, стягнувши з
відповідача грошову компенсацію у
розмірі половини вартості жилого
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 93000 грн. та земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 площею 0,0797 га вартістю 11000 грн.
згідно договору купівлі-продажу від
01.12.2010 року в сумі 52000 грн. Поділити
витрати на інформаційне забезпечення
розгляду справи.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов та просить його
задовольнити.

Відповідач просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки
будинок придбав на кошти, які отримав
за договором позики.

Представник відповідача в
судовому засіданні також просив
відмовити в задоволенні позову,
оскільки вважав, що позов є
передчасним, відповідач не узгоджував
з позивачем грошову компенсацію,
вартість майна на момент подання
позову між сторонами не узгоджувалась,
експертна оцінка майна відсутня.

Вислухавши пояснення сторін, їх
доводи та заперечення, представника
відповідача, дослідивши надані суду
докази в їх сукупності, встановивши
правовідносини, що склалися між
сторонами, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є
колишнім подружжям. Заочним рішенням
від 05.11.2013 року у справі № 219/8116/2013-ц, яке
набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 розірвано. Цим же рішенням
встановлено, що останні були одружені з
07.11.2009 року.

01.12.2010 року відповідач ОСОБА_2
придбав жилий будинок з надвірними та
спорудами по АДРЕСА_1. Згідно договору
купівлі-продажу вартість жилого
будинку становить 93000 грн. Пунктом 4.10
договору також встановлено, що покупку
будинку вчинено за письмовою згодою
дружини, яка проживала за адресою:
АДРЕСА_2. Державну реєстрацію права
власності на жилий будинок проведено
17.01.2011 року, право власності належить
ОСОБА_2. В той же день, 01.12.2010 року, ОСОБА_2
придбано земельну ділянку з
кадастровим номером :00:005:0989
площею 0, 0797 га за адресою: АДРЕСА_1.

Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60
СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України, можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки,
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі,
грошові кошти та майно, належне
подружжю та іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо, відповідно до
п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділу
спільного майна подружжя».

Згідно ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
України,

Проте, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка, зокрема, є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідач вказує, що купив будинок
за кошти, отримані ним за договором
безпроцентної позики, підписаного
03.06.2010 року між ним та ВАТ «Часівярський
вогнетривкий комбінат». За цим
договором він отримав 50000 грн. Станом на
18.02.2014 року ним виплачено 41680 грн.
(довідка № 117 від 18.02.2014 року). В договорі
також вказується, що він укладений з
відома ОСОБА_1 В судовому засіданні
позивач зазначила, що вона також
приймала участь в оплаті вартості
будинку та земельної ділянки, проте
будь-яких доказів суду не надано.

Згідно частини 1 статті 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Судом встановлено, що домовленості
чи шлюбного договору у сторін немає.

Згідно із постановою Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя». Вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Цією ж постановою передбачено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи по суті позовні вимоги,
суд виходить також з того, що якщо виділ
у натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Разом з тим, позивач не
звертався до суду з позовом про виділ у
натурі частки із спільного майна,
вважаючи, що майно придбане під час
шлюбу є спільним майном і кожен з
подружжя має рівні частки.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 Сімейного
Кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускаються лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. При
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок відповідної
грошової суми.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" N 11 від 21 грудня 2007 року до
складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року N 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільні речі, суди мають
застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Проте, суду не надано доказів
дійсноі вартості майна, узгодження
вартості майна, що підлягає поділу,
внесення коштів на депозитний рахунок.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позов є передчасним і
недоведеним належними та допустимими
доказами, а тому в позові необхідно
відмовити.

Керуючись ст. 1, 2, 4, 8, 10, 15, 60, 88, 208-209,
212, 213, 215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2

про розподіл спільного майна -
відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті
08.04.2014 року. Вступну та резолютивну
частини рішення оголошено в судовому
засіданні 08.04.2014 року. Повне рішення
виготовлено 11.04.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддя
Л.В.Шевченко