АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22 - ц-796/1108/2014
Головуючий у 1 інстанції - Войтенко Т.В.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

16 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м.
Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Подільського районного
суду м. Києва від 06 листопада 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Головне управління
юстиції у м.Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення від права спадкування,
визнання права власності в порядку
спадкування, об'єднаною зі справою за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті
особи: Головне управління юстиції у
м.Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Подільський
районний відділ ГУ Державної
міграційної служби України в м.Києві
про визнання права власності в порядку
спадкування, вселення та позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Головне управління юстиції у
м.Києві, Подільський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України в
м.Києві про визнання договору
дарування недійсним та визнання права
власності в порядку спадкування, за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне
управління юстиції у м.Києві,
Подільський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України в
м.Києві про усунення від права на
спадкування, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Головне управління юстиції у
м.Києві, Подільський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України в
м.Києві про усунення від права на
спадкування, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/6
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яку вона
набула на підставі договору дарування
1/3 частини цієї квартири, укладеного 31
липня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні квартирою шляхом
вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6.

В решті позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_4, а також у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3441
грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 600
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 просить змінити рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 06 листопада 2013 року, задовольнити
її позовні вимоги в повному обсязі, а у
задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4
відмовити.

Зазначала, що з рішення суду першої
інстанції вона погоджується лише в
частині визнання ОСОБА_6 таким, що
прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_7 та в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування від 31.07.2009 року, укладеного
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1. З іншою
частиною рішення суду не погоджується,
так як вважає в цій частині рішення
суду незаконним та необґрунтованим
через неправильність встановлення
обставин, які мають значення для
справи, неправильного і неповного
дослідження доказів у справі та через
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Так, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про відсутність доказів та
підстав для усунення від спадкування
ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7 та
батька ОСОБА_6, а ОСОБА_4 після смерті
батька ОСОБА_6 Вказувала, що суд не
врахував такі докази, як довідку МСЕК
про те, що ОСОБА_7 з 05.01.1994 року до дня
смерті мала другу групу інвалідності і
була непрацездатною, так як хворіла на
рак і потребувала сторонньої допомоги.
Спадкодавець ОСОБА_6 також мав
інвалідність з 01.02.2007 року, мав невелику
пенсію і потребував допомоги своїх
дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Помилковим є
висновок суду першої інстанції про те,
що отримана ОСОБА_6 у спадщину після
смерті дружини ОСОБА_7 1/6 частина
квартири є спадковим майном після його
смерті, оскільки вказану частку ОСОБА_6
набув у власність в порядку
спадкування на підставі заочного
рішення Подільського районного суду
м.Києва від 02.04.2009 року та подарував
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 31.07.2009 року. 30.07.2012 року вказане
рішення суду було скасоване, але право
на спадкування 1/6 частини спірної
квартири після смерті ОСОБА_7 за ОСОБА_6
визнано і оскаржуваним рішенням, а тому
вважає, що ОСОБА_6 мав право
розпорядитись 1/6 частиною спірної
квартири на користь ОСОБА_1 Вказані
обставини призвели до неправильності
визначення судом часток у спірній
квартирі між спадкоємцями після
смерті ОСОБА_6 Не ґрунтується на
вимогах закону і висновок суду про
витребування у ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 ј частини спірної квартири на
підставі ст. 388 ЦК України .

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8
повністю підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, його
представник
ОСОБА_9,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проти доводів
апеляційної скарги заперечували
посилаючись на їх безпідставність та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Представник третьої особи:
Головного управління юстиції у м.Києві
в м.Києві в судове засідання не
з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку,
причину неявки суду не повідомив, а
тому, колегія суддів вважає можливим
слухати справу в його відсутності.

Третя особа: Подільський районний
відділ ГУ Державної міграційної служби
України в м.Києві про день та час
слухання справи повідомлений у
встановленому законом порядку, надав
заяву про розгляд справи у відсутності
представника відділу, а тому, колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу у відсутності представника
Подільського районного відділу ГУ
Державної міграційної служби України в
м.Києві.

Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 належала в рівних частках на
праві власності сім'ї ОСОБА_6: ОСОБА_6 -
батьку, ОСОБА_7 - матері, ОСОБА_2 - сину на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 26 січня 1998 року №20313,
виданого Відділом приватизації
житлового фонду Шевченківської
держадміністрації .

Вказані особи були зареєстровані в
даній квартирі та постійно в ній
проживали.

З досліджених судом оригіналів
медичних карток ОСОБА_7, копії записів з
яких долучено до матеріалів справи
встановлено, що в 1993 році у ОСОБА_7 було
виявлено рак молочної залози. В серпні
1993 року їй проведено видалення грудей
та розпочато лікування хіміотерапією.
Після першої операції ОСОБА_7
неодноразово госпіталізувалася до
медичних закладів та пройшла 7 курсів
хіміотерапії протягом періоду з
вересня 1993 року по червень 1996 року.

Відповідно до довідок серії MCE №08771 від
05 січня 1994 року та серії КИЕ-1 №098805 від 20
лютого 1998 року, виданих
Спеціалізованою онкологічною
медико-соціальною експертною комісією
м.Києва на підставі акту огляду МСЕК,
ОСОБА_7 було визначено II групу
інвалідності.

Відповідно до запису в трудовій книжці
з 05 січня 1994 року ОСОБА_7 була звільнена
з роботи за станом здоров'я та після
цього не працювала.

Впродовж періоду після проходження
останнього курсу хіміотерапії ОСОБА_7
неодноразово проходила медичні
обстеження, госпіталізувалася до
онкоцентру, у жовтні 1999 року ОСОБА_7
проведено другу операцію по видаленню
жіночих органів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на
належну їй на праві власності 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_7 у квартирі
постійно проживав її чоловік ОСОБА_6 та
син ОСОБА_2, які протягом встановленого
ст. 549 ЦК УРСР шестимісячного строку на
прийняття спадщини не зверталися до
нотаріальної контори з метою її
оформлення. Разом з тим, син та батько
ОСОБА_6 продовжували проживати у
спірній квартирі після смерті ОСОБА_7

2 липня 2002 року ОСОБА_6 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_1

Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, нове подружжя та ОСОБА_2 почали
проживали разом у спірній квартирі.

У 2008 році між батьком ОСОБА_6 та сином
ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу поділу
майна, на ґрунті якого батько
заперечував проти проживання ОСОБА_2 у
спірній квартирі.

З 2008 року та на час розгляду справи
ОСОБА_2 проживає окремо.

У грудні 2008 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом про усунення сина
ОСОБА_2 від права на спадкування після
смерті матері ОСОБА_7 та визнання за ним
права власності в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7 на 1/3 частину
спірної квартири.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м.Києва від 02 квітня 2009
року сина ОСОБА_2 було усунуто від права
спадкування за законом частки після
смерті матері. За ОСОБА_6 було визнано
право власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, тобто на всю спадщину, що
відкрилася після смерті ОСОБА_7

Отриману у власність в порядку
спадкування за судовим рішенням 1/3
частину спірної квартири 31 липня 2009
року ОСОБА_6 подарував своїй дружині
ОСОБА_1

18.09.2010 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті з заявами про
прийняття спадщини до Першої
Київської державної нотаріальної
контори звернулись: син ОСОБА_2, мати
ОСОБА_3, дружина ОСОБА_1 та дочка
ОСОБА_4.

В ході оформлення спадщини після
смерті батька ОСОБА_6, ОСОБА_2 стало
відомо про заочне рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 2 квітня 2009 року та позбавлення його
права на спадкування після смерті
матері ОСОБА_7.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Подільського районного суду
м.Києва від 30 липня 2012 року заочне
рішення Подільського районного суду
від 02 квітня 2009 року було скасоване,
справу було призначено до розгляду у
загальному порядку, а вимоги про
усунення ОСОБА_2 від спадкування після
смерті матері ОСОБА_7 підтримала, як
правонаступник, дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_1

Як на підставу усунення ОСОБА_2 від
спадщини після смерті матері, ОСОБА_1
посилалась на те, що у зв'язку з
онкологічним захворюванням ОСОБА_7
була у безпорадному стані, потребувала
стороннього догляду, постійного
лікування, значних витрат на утримання
та купівлю медичних препаратів.
Утриманням та доглядом за ОСОБА_7
займався лише чоловік ОСОБА_6, в той час,
коли син ОСОБА_2 ухилявся від догляду на
матір'ю, вів аморальний спосіб життя, а
тому має бути усунутий від спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від
спадкування після смерті матері
ОСОБА_7, суд першої інстанції посилався
на те, що в матеріалах справи відсутні
будь-які медичні довідки на
підтвердження того, що ОСОБА_7 у зв'язку
хворобою потребувала стороннього
догляду та висновок комісії лікарів
про безпорадний стан ОСОБА_7, а
також, що жоден із допитаних судом
свідків не вказав на те, що ОСОБА_2
злісно ухилявся від обов'язків по
утриманню та догляду за матір'ю, а тому
суд приходить до висновку про
недоведеність вимог ОСОБА_1 про
перебування ОСОБА_7 у безпорадному
стані та ухилення ОСОБА_2 від її
утримання та про відсутність
передбачених ч. 2 ст. 528 ЦК УРСР підстав
для усунення ОСОБА_2 від спадкування
після смерті матері ОСОБА_7

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду 1-ї інстанції
ґрунтується на досліджених судом
доказах та вимогах закону.

Так, згідно вимог ч. 2 ст. 528 ЦК УРСР, яка
діяла на момент смерті ОСОБА_7, не мають
права стати спадкоємцями за законом
батьки і повнолітні діти, що злісно
ухилялися від виконання покладених на
них в силу закону обов'язків по
утриманню спадкодавця, якщо ці
обставини підтверджені в судовому
порядку.

З досліджених судом першої
інстанції медичних документів щодо
стану здоров'я ОСОБА_7 та показів
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_13
не вбачається, що ОСОБА_7 у зв'язку
хворобою перебувала у безпорадному
стані чи потребувала стороннього
догляду та що її син ОСОБА_2 злісно
ухилявся від обов'язків по утриманню та
догляду за матір'ю, а тому, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного та обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині у
зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
про те, що відмовляючи в задоволенні її
позову про усунення ОСОБА_2 від
спадкування після смерті матері, суд не
врахував такі докази, як довідку МСЕК
про те, що ОСОБА_7 з 05.01.1994 року до дня
смерті мала другу групу інвалідності і
була непрацездатною, так як хворіла на
рак і потребувала сторонньої допомоги,
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
довідки МСЕК містять лише інформацію
про наявність у ОСОБА_7 інвалідності
другої групи та щодо її непридатності
до регулярної професійної праці і не
містять інформації щодо безпорадного
стану та потреби у сторонній допомозі.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, які
діяли на час смерті ОСОБА_7, для
придбання спадщини вимагалося її
прийняття. Діями, що свідчать про
прийняття спадщини визнавалися: 1) якщо
спадкоємець фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, суд першої інстанції
прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 проживали та були
зареєстровані разом із спадкодавцем
ОСОБА_7, як члени її сім'ї - чоловік та
син, в квартирі АДРЕСА_1 та продовжили
проживати в цій квартирі після її
смерті, а тому, в силу вимог ст.ст. 548, 549
ЦК УРСР, фактично прийняли спадщину
після її смерті у вигляді 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 в рівних частках,
тобто, по 1/6 частині кожний.

Зважаючи на те, що спадщина, яка була
фактично прийнята ОСОБА_6 та ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_7, до постановлення
даного судового рішення оформлена не
була, а заочне рішення Подільського
районного суду м.Києва від 2 квітня 2009
року про визнання за ОСОБА_6 права
власності на 1/3 частину квартири, яка
належала ОСОБА_7, скасоване, то суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що поділ такої
спадщини необхідно здійснювати у
судовому порядку.

Враховуючи зазначене, суд
обґрунтовано виходив з того, що на
момент смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 йому
належала приватизована 1/3 частина
спірної квартири та фактично прийнята
1/6 частина квартири після смерті
дружини, тобто, 1/2 частина квартири
АДРЕСА_1.

Згідно вимог ст. 1258 ЦК України, яка
діяла на момент відкриття спадщини,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Відповідно до ст. ст. 1261-1262 ЦК
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_6 є його син ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4,
дружина ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_3
відмовилась від своєї частки у
спадщині на користь онука ОСОБА_2, а
тому суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
частка дружини ОСОБА_1 у спадковому
маній після смерті ОСОБА_6 становить 1/8
частину квартири АДРЕСА_1, частка дочки
ОСОБА_4- 1/8 частину, а частка спадщини
ОСОБА_2 у спірній квартирі становить ј
частину, проте, оскільки ОСОБА_2 просив
визнати за ним права власності в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_6 на 1/6 частину спірної
квартири, то суд обґрунтовано вирішив
спір в цій частині в межах заявлених
позовних вимог, визнавши за ОСОБА_2
право власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його
батька ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
про неправильність висновку суду
першої інстанції про те, що отримана
ОСОБА_6 у спадщину після смерті дружини
ОСОБА_7 1/6 частина квартири є спадковим
майном після його смерті, оскільки
вказану частку ОСОБА_6 набув у
власність в порядку спадкування на
підставі заочного рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 02.04.2009 року та подарував ОСОБА_1 на
підставі договору дарування від 31.07.2009
року. 30.07.2012 року вказане рішення суду
було скасоване, але право на
спадкування 1/6 частини спірної
квартири після смерті ОСОБА_7 за ОСОБА_6
визнано і оскаржуваним рішенням, а тому
вважає, що ОСОБА_6 мав право
розпорядитись 1/6 частиною спірної
квартири на її користь, колегія суддів
вважає такими, що не ґрунтуються на
встановлених судом обставинах справи
та вимогах закону, оскільки рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 02.04.2009 року на підставі якого ОСОБА_6
набув право власності на 1/3 частину
квартири в порядку спадкування за
законом після смерті дружини ОСОБА_7
було скасовано, а тому сторони
повертаються у первісний стан і поділ
спадкового майна здійснюється без
врахування обставин встановлених
скасованим рішенням.

Обґрунтованим є також рішення в
частині відмови в задоволенні
зустрічних позовів ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про усунення їх від права на
спадкування після смерті батька
ОСОБА_6, оскільки позивач не надала
суду належних та допустимих доказів, як
того вимагає ст. 60 ЦПК України, на
підтвердження своїх доводів про те, що
ОСОБА_6 за станом свого здоров'я
потребував такого догляду, а його діти
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ухилялись від надання
такого догляду. Так, з дослідженої
судом медичної документації та
показів свідків достовірно
встановлено, що з 2007 року ОСОБА_6 був
інвалідом 3 групи, працював він до
останнього дня життя, хоча і
неофіційно, керував автомобілем ,
помер раптово у віці 61 року.

Законним та обґрунтованим є рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
дарування 1/3 частини спірної квартири
від 31 липня 2009 року, за яким ОСОБА_6
отриману за судовим рішенням 1/3
частину спірної квартири, подарував
своїй дружині ОСОБА_1, оскільки
відповідно до роз'яснень п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. Порушене право в
даному випадку підлягає захисту не
шляхом визнання недійсним договору
дарування, а шляхом витребування майна
з чужого незаконного володіння
відповідно до вимог ст. 388 ЦК України.

В частині визнання за нею права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_4
суд вірно задовольнив частково та
визнав за нею права власності на 1/8
частину квартири АДРЕСА_1.

Так як ОСОБА_1 має право на оформлення
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/8
частину спірної квартири, а по
договору дарування від 31.07.2009 року вона
отримала у власність 1/3 частину
вказаної квартири, що перейшла у її
власність від особи, яка не мала права
на її відчуження, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про задоволення
позову ОСОБА_2 про витребування, в силу
вимог ст. 388 ЦК України, від ОСОБА_1. на
його користь 1/4 частину спірної
квартири, яку вона набула на підставі
договору дарування від 31 липня 2009 року.

Що стосується рішення суду в частині
задоволення позову ОСОБА_2 про
виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та
вселення в дану квартиру ОСОБА_2, то
колегія суддів вважає його законним та
обґрунтованим з огляду на те, що
реєстрація ОСОБА_5 та вселення його в
спірну квартиру було здійснене ОСОБА_1
без згоди іншого співвласника ОСОБА_2,
а тому він, в силу вимог ст. 116 ЖК України
підлягає виселенню як такий, що
самоправно займає жиле приміщення,
частина якого належить власнику ОСОБА_2
В силу вимог ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» рішення
про виселення особи є підставою для
знання особи з реєстрації.

З досліджених судом доказів
вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово
звертався в органи міліції з заявами
про те, що зі сторони ОСОБА_1 йому
чиняться перешкоди у користуванні
спірною квартирою, будучи
співвласником квартири на даний час
доступу до квартири ОСОБА_2 не має, що є
порушенням його прав власника,
передбачених ст..ст. 317, 391 ЦК України, а
тому порушене право підлягає захисту
шляхом усунення перешкод в
користуванні ОСОБА_2 власністю та
вселення його в квартиру АДРЕСА_1. .

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 06 листопада 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили .

Головуючий:
Судді: