У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за клопотанням Гродненського
республіканського унітарного
підприємства електроенергетики
«Гродноенерго» про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду, за касаційною скаргою
Гродненського республіканського
унітарного підприємства
електроенергетики «Гродноенерго» на
ухвалу Харцизького міського суду
Донецької області від 01 жовтня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 16 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Гродненське
республіканське унітарне підприємство
електроенергетики «Гродноенерго»
(далі - РУП «Гродноенерго») звернулося
до суду із клопотанням про надання
дозволу на примусове виконання на
території України рішення
Господарського суду Гродненської
області від 04 березня 2013 року, яке
набрало законної сили 27 березня 2013
року, яким з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зуївський
енергомеханічний завод» (далі - TOB
«ЗЕМЗ») на користь РУП «Гродноенерго»
стягнуто 389 246 дол. США пені за
прострочення постачання обладнання за
контрактом від 19 серпня 2011 року № 690 та 3
892 дол. США витрат з державного мита.
Обґрунтовуючи своє клопотання, заявник
зазначав, що оскільки рішення
іноземного суду набрало законної сили,
тому підлягає виконанню на території
України.

Ухвалою Харцизького міського суду
Донецької області від 01 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 16 грудня 2013 року, у задоволенні
клопотання РУП «Гродноенерго»
відмовлено.

У касаційній скарзі РУП
«Гродноенерго», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду,
задовольнити клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судом установлено, що 19 серпня 2011 року
між РУП «Гродноенерго» та TOB «ЗЕМЗ»
укладено контракт № 690, відповідно до
умов якого, ТОВ «ЗЕМЗ» зобов'язалось
виготовити та поставити РУП
«Гродноенерго» гідромеханічне та
вантажопідйомне обладнання.

Відповідно до ст. 11 контракту сторони
визначили, що всі спори і розбіжності,
які виникатимуть при виконанні
контракту або у зв'язку з ним,
підлягають розгляду в Господарському
суді Гродненської області або
Господарському суді Донецької області
залежно від місця перебування позивача
з застосуванням матеріального і
процесуального права держави
місцезнаходження позивача.

Рішенням Господарського суду
Гродненської області від 04 березня
2013 року стягнуто з ТОВ «ЗЕМЗ» на
користь РУП «Гродноенерго»
389 246 дол. США пені за прострочення
поставки обладнання за контрактом від
19 серпня 2011 року № 690 та 3 893 дол.
США витрат з держмита.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 14 травня 2013 року
визнано недійсною статтю 11 контракту
від 19 серпня 2011 року № 690 в частині умов:
будь-які спори, протиріччя та
претензії, що виникають внаслідок або у
зв'язку з цим контрактом або його
порушенням, припиненням дії або
недійсністю, які не можуть бути
вирішені за обопільною згодою,
підлягають розгляду в Господарському
суді Гродненської області або
Господарському суді Донецької області
залежно від місця знаходження позивача
із застосуванням матеріального та
процесуального права країни
знаходження позивача.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду не
дозволяється у випадках, передбачених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, та, посилаючись на те, що
статтею 9 Угоди про порядок вирішення
спорів, пов'язаних із здійсненням
господарської діяльності, якою
передбачено, що у виконанні рішення
може бути відмовлено на прохання
сторони, проти якої воно направлене,
тільки якщо ця сторона надасть
компетентному суду за місцем, де
виклопотується виконання рішення,
докази того, що, зокрема, спір згідно з
цією угодою вирішений некомпетентним
судом, дійшов висновку про те, що спір
між сторонами щодо стягнення сум
розглянутий некомпетентним судом.

Статтею 390 ЦПК України встановлено, що
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

Розгляд судами клопотань про визнання
й виконання рішень іноземних судів та
арбітражів є особливою формою взаємної
правової допомоги, яка надається
Україною та іншими
державами-учасницями відповідних
міжнародних договорів.

При їх вирішенні суди повинні виходити
з положень ст. 84 Закону України «Про
виконавче провадження», статей 35, 36
Закону України «Про міжнародний
комерційний арбітраж» і відповідних
міжнародних договорів України, що
передбачають порядок визнання й
виконання рішень іноземних судів та
арбітражів, і враховувати, що згідно зі
ст. 9 Конституції України міжнародні
договори, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України,
входять до національного
законодавства України та відповідно до
Закону України «Про дію міжнародних
договорів на території України» такі
договори застосовуються в Україні в
порядку, передбаченому для норм цього
законодавства.

Згідно зі статтею 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Статтею ІІІ Конвенції про визнання та
приведення до виконання іноземних
арбітражних рішень, прийнятої 10 червня
1958 року в м. Нью-Йорку, ратифікованої
Україною 10 жовтня 1960 року, яка набрала
чинності для України 08 січня 1961
року (далі - Нью-Йоркська конвенція),
передбачено, що кожна Договірна
Держава визнає арбітражні рішення
обов'язковими та приводить їх до
виконання відповідно до процесуальних
норм тієї території, де запитується
визнання та приведення до виконання
цих рішень, на умовах, викладених у цій
Конвенції.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
арбітражне рішення, незалежно від того,
в якій країні воно було винесено,
визнається обов'язковим і при поданні
до компетентного суду письмового
клопотання виконується з урахуванням
положень цієї статті та ст. 36
вказаного Закону.

У ст. 396 ЦПК України передбачені
підстави для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення.

Також вичерпний перелік підстав для
відхилення клопотання міститься в ст. V
Нью-Йоркської конвенції.

Відмовляючи у задоволенні клопотанням
РУП «Гродноенерго» про надання дозволу
на примусове виконання рішення
іноземного суду, суди попередніх
інстанції зазначених вимог закону не
врахували та дійшли передчасного
висновку про відсутність підстав для
задоволення клопотання.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що доводи касаційної
скарги є обґрунтованими, мотивованими
і є підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 342
ЦПК України, про скасування ухвали суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду з передачею питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Гродненського
республіканського унітарного
підприємства електроенергетики
«Гродноенерго» задовольнити частково.

Ухвалу Харцизького міського суду
Донецької області від 01 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 16 грудня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Т.О. Писана

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська