Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 9 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
між ним та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 4 тис. грн зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі
36 % з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Оскільки позичальник не
виконує свої зобов'язання за вказаним
договором, утворилась заборгованість у
розмірі 21 904 грн 05 коп., яку позивач
просив стягнути на його користь з
відповідача.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 9 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 19 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих
сторонами, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що банк
пропустив строк звернення до суду
(позовна давність), без поважних причин,
оскільки строк дії кредитної картки
сплив у липні 2009 року, а з позовом до
суду позивач звернувся у жовтні 2013 року
(ст. 257 ЦК України)

При цьому відповідач зробив заяву про
застосування позовної давності, що
відповідає ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с. 27-29).

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 9 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

В.А.
Черненко