Справа № 259/1076/14-ц
Провадження № 2/259/821/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2014 року

Куйбишевський районний суд міста
Донецька у складі:

головуючої судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Литвиненко Ю.Е .,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності; зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою, в якій просила визнати
за нею право власності на нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на таке: 01 лютого
2012 року вона уклала з відповідачкою
договір про сумісну діяльність,
відповідно до умов якого зобов'язалася
внести грошовий вклад в сумі 50000,00
гривень для організації спільної
діяльності з реконструкції
нежитлового приміщення, розташованого
на перехресті вулиць АДРЕСА_1. Нею було
зроблено внесок у спільну діяльність в
сумі 30000,00 гривень, що підтверджується
актом. На вказані гроші відповідачка
закупила будівельні матеріали, які
були використані у процесі
реконструкції приміщення. Внаслідок
виконання договору була здійснена
реконструкція вказаного нежитлового
приміщення. Але у процесі спільної
діяльності за сімейними обставинами
вона не змогла у подальшому вносити
грошовий внесок на реконструкцію
нежитлового приміщення, тим самим
припинила участь в його реконструкції
та розірвала договір з відповідачкою.
Їй відомо, що всі будівельні роботи
завершені, будівля проінвентаризована,
їй присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 та
будівля введена до експлуатації. Вона
відповідно до умов договору має право
на 10 відсотків від реконструйованого
приміщення. Але відповідачка не визнає
за нею право власності на вказані 10
відсотків, саме тому виник судовий
спір. У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та заявила
про те, що її гроші відповідачка
використала для закупівлі будівельних
матеріалів.

Відповідачка звернулася до суду із
зустрічною позовною заявою, в якій
просила визнати за нею право власності
на об'єкт нерухомого майна літерА-1
площею 72,9 кв. метрів, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на таке: 01
лютого 2012 року між нею та позивачкою за
первісним позовом укладений договір
укладено договір про сумісну
діяльність. Предметом цього договору є
організація сумісної діяльності з
реконструкції нежитлового приміщення,
розташованого на перехресті АДРЕСА_1,
введення його в експлуатацію з метою
подальшої сумісної експлуатації як
об'єкта реконструкції. Відповідно до
цього договору вони мали діяти без
створення юридичної особи шляхом
об,єднання майна, грошових коштів,
інших матеріальних ресурсів,
професійного досвіду. За цим договором
вона зобов'язалась надати нежитлове
приміщення для реконструкції, замовити
технічну та проектну документацію
реконструкції, укласти договори з
проектною, підрядною та іншими
організаціями, контролювати хід
виконання робіт, здійснювати закупівлю
будівельних матеріалів та виконувати
інші сплати, інформувати ОСОБА_2 про хід
виконання умов договору та надавати
звіти, здійснювати грошовий внесок у
розмірі 150000,00 гривень. ОСОБА_2
зобов'язалась внести 50000,00 гривень. За
спільною згодою вони прийшли до
висновку, що після закінчення
виконання умов договору частки кожного
в реконструйованому приміщенні будуть
складати 90 відсотків її та 10 відсотків
ОСОБА_2. Згідно акту від 2 березня 2012
року на виконання умов договору про
сумісну діяльність ОСОБА_2 внесла
грошовий вклад в сумі 30000,00 гривень, а
вона - 100000,00 гривень. Нею були виконані
всі умови договору, а ОСОБА_2 своєю
заявою від 04 червня 2012 року забажала
розірвати договір. Вона повернула
ОСОБА_2 внесені нею 30000,00 гривень. Таким
чином, нею за власні кошти проведена
реконструкція приміщення та рішенням
виконкому куйбишевської районної в
місті Донецьку Ради номер 174 вказаному
приміщенню присвоєно поштову адресу:
АДРЕСА_1. Згідно декларації про
готовність об'єкту до експлуатації від
18 липня 2013 року, зареєстрованої
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю за
номером ДЦ12 вказане нежитлове
приміщення вважається закінченим
будівництвом та прийнятим до
експлуатації. Відтак ОСОБА_2 не має
права претендувати на 10 відсотків
реконструйованого приміщення. У
судовому засіданні представник
відповідачки позовні вимоги підтримав,
первісний позов не визнав. Вважав, що
оскільки позивачка ОСОБА_2 отримала
суму, яку вклала в реконструкцію
нежитлового приміщення в сумі 30000,00
гривень, за її власною ініціативою було
розірвано договір про сумісну
діяльність від 01 лютого 2012 року, вона на
має правових підстав вимагати визнання
за нею права власності на нерухоме
майно.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 не
підлягаючими задоволенню за таких
підстав: 01 лютого 2012 року між ОСОБА_2 як
фізичною особою та ОСОБА_3 укладений
договір про сумісну діяльність.
Предметом цього договору є організація
сумісної діяльності з реконструкції
нежитлового приміщення, розташованого
на перехресті АДРЕСА_1, введення його в
експлуатацію з метою подальшої
сумісної експлуатації як об'єкта
реконструкції. Учасники цього договору
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи шляхом
об,єднання майна, грошових коштів,
інших матеріальних ресурсів, а також
свого професійного досвіду. За цим
договором ОСОБА_3 зобов'язалась надати
нежитлове приміщення для
реконструкції, замовити технічну та
проектну документацію реконструкції,
укласти договори з проектною,
підрядною та іншими організаціями,
контролювати хід виконання робіт,
здійснювати закупівлю будівельних
матеріалів та виконувати інші сплати,
інформувати ОСОБА_2 про хід виконання
умов договору та надавати звіти,
здійснити грошовий внесок в розмірі
150000,00 гривень. ОСОБА_2 зобов'язалась
здійснити грошовий вклад в сумі 50000,00
гривень, сприяти у здійсненні
реконструкції. За спільною згодою вони
прийшли до висновку про те, що після
закінчення виконання умов цього
договору, частки кожного з них в
реконструйованому приміщенні будуть
складати: ОСОБА_3 - 90 відсотків, а ОСОБА_2
- 10 відсотків. На виконання умов
вказаного договору ОСОБА_2 передала
ОСОБА_3 грошовий внесок 30000,00 гривень,
про що свідчить акт від 02 березня 2012
року. За вказаним договором ОСОБА_3
внесла 100000,00 гривень. Вказані грошові
внески призначені для закупівлі
будівельних матеріалів. Відповідно до
ст. 1130 ЦК України за договором про
спільну діяльність сторони /учасники/
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить закону. Спільна діяльність
може здійснюватись на основі
об,єднання вкладів учасників /просте
товариство/ або без об,єднання вкладів
учасників. Відповідно до ст. 1134 ЦК
України внесене учасниками майно, яким
вони володіли на праві власності, а
також вироблена в результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом. Користування спільним майном
учасників здійснюється зі їх спільною
згодою, а в разі недосягнення згоди - у
порядку, що встановлюється за рішенням
суду. Судом встановлено, що відповідно
до звіту про закупівлю матеріалів від 25
квітня 2012 року ОСОБА_3 були закуплені
будівельні матеріали на суму 121532,59
гривень, що підтверджується рахунками
на ім'я останньої. У судовому засіданні
встановлено, що 04 червня 2012 року ОСОБА_2
звернулася до ОСОБА_3 з заявою про
розірвання договору від 01 лютого 2012
року та повернення їй суми 30000,00
гривень. 07 липня 2012 року сторони уклали
угоду про розірвання договору від 01
лютого 2012 року та повернення ОСОБА_2
грошового внеску в сумі 30000,00 гривень.
Обидві сторони підписали вказану
угоду, яка діє з моменту підписання та 20
липня 2012 року ОСОБА_2 отримала від
ОСОБА_3 30000,00 гривень, про що власноруч
склала розписку, в якій зазначила, що
претензій до ОСОБА_3 не має. Відповідно
до п. 1.4. договору строк його дії
встановлений до 01 вересня 2013 року.
Відповідно до п. 6.2. договору від 01
лютого 2012 року договір може бути
припинений достроково внаслідок
письмової відмови учасника від
подальшої участі в договорі або
розірвання договору. Саме з такою
заявою і звернулася ОСОБА_2 та на
підставі її заяви між сторонами 07 липня
2012 року укладено угоду про розірвання
договору. Таким чином, у ОСОБА_2
відсутні правові підстави вимагати
визнання права власності на частку чи
весь об'єкт нерухомого майна, оскільки
договір, на який вона посилається на
час виникнення спору та звернення
позивачки з позовом не є дійсним,
оскільки його розірвано сторонами саме
з ініціативи позивачки ОСОБА_2
Посилання позивачки на той факт, що
відповідачка користувалася її
грошовими коштами, саме на них було
придбано будівельні матеріали не є
підставою для набуття права власності,
передбаченими ст. 328 ЦК України. Таким
чином, у судовому засіданні
встановлено, що об'єкт нерухомого майна
- нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_3 з
2011 року піддано реконструкції. На
виконання вказаних робіт було надано
дозвіл та про початок виконання
будівельних робіт, Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області видана
декларація ДЦ 53 від 10 квітня 2013
року. Відповідно до договору
користування земельною ділянкою номер
8/4469 від 17 грудня 2012 року, укладеного між
Донецькою міською Радою та ОСОБА_2
останній видано дозвіл на користування
земельної ділянки загальною площею
0,0120га , яка знаходиться за адресою:
ОСОБА_3 без виносу меж земельної
ділянки в натурі /на місцевості/, на
якій знаходиться нежитлове приміщення.
Відповідно до рішення виконавчого
комітету Куйбишевської районної у
місті Донецьку Ради номер 174 від 12
червня 2013 року вбачається, що між
ОСОБА_3 та Донецькою міською Радою 17
грудня 2012 року укладено договір номер
8/4469 оренди земельної ділянки площею 120
кв. метрів під нежиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Декларація про початок виконання робіт
з реконструкції нежитлового
приміщення під забудову магазину,
зареєстрована інспекцією
Держархбудконтролю у Донецькій
області 10 квітня 2013 року номер ДЦ
53. Відповідно до висновку ДП
«Науково-дослідний проектний інститут
«Донецький промбудндіпроект»
реконструкцію виконано. Будівля
магазину - капітальна та відноситься до
третього ступеня капітальності.
Керуючись рішенням Донецької міської
Ради від 21 лютого 2007 року номер 8/62 зі
змінами від 23 вересня 2009 року номер 37/20
та у відповідності до Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», вирішено забудові магазину
продовольчих товарів, належній ОСОБА_3,
розташованого по вулиці Куйбишева
присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.
Відповідно до Декларації про
готовність об'єкту до експлуатації, що
зареєстрована 18 липня 2013 року за
номером ДЦ 12 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області -
реконструкція нежитлового приміщення
за адресою: АДРЕСА_1 /код об'єкту 1230.1
категорія складності 111/,
зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2 є
закінченим будівництвом об'єктом
готовим до експлуатації. У
відповідності до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Відповідно
до ст. 320 ЦК України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
/створена/ особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
/створила/ річ зі своїх матеріалів на
підставі договору є власником цієї
речі. Право власності на новостворене
майно виникає з моменту завершення
будівництва. Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва /створення
майна/ особа вважається власником
матеріалів, обладнання щодо, які були
використані в процесі цього
будівництва /створення майна/. У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкту нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва. Відповідно до ст. 332 ЦК
України переробкою є використання
однієї речі /матеріалу/, в результаті
чого створюється нова річ. Особа, яка
самочинно переробила чужу річ не
набуває право власності на нову і
зобов'язана відшкодувати власникові
його вартість. Власник матеріалу, який
набув права власності на виготовлену з
нього річ, зобов'язаний відшкодувати
вартість переробки особі, яка її
здійснила, якщо інше не встановлено
договором. Таким чином, позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_3 доказала
свої позовні вимоги. Судом встановлено,
що позивачка ОСОБА_3 позбавлена
можливості оформити право власності
шляхом реєстрації завершеного
будівництва, оскільки це право оспорює
позивачка за первісним позовом ОСОБА_2
шляхом подання заяви у цей орган. У
відповідності до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, в також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. На підставі вищевказаного,
суд вважає, що позивачка за первісним
позовом ОСОБА_2 не доказала суду свої
вимоги, а тому її позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 16, 319, 320, 321, 328, 331, 332, 334,
386, 391, 392, 1130, 1131, 1132, 1133 ЦК України,
керуючись ст.ст. 213-215, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
об'єкт нерухомого майна літер А-1 площею
72,9 кв. метрів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
об'єкт нерухомого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів після його
проголошення. Рішення суду набуває
чинності після закінчення строку
подачі апеляційної скарги, якщо її не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набуває чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: