РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Ленінський
районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого:
Циганаш І.А.

при секретарі:
Возлюбленій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
позики , -

Встановив:

27 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
даним позовом до відповідача,
обґрунтувавши його тим, що 20 червня 2012
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
договір позики грошових коштів,
відповідно до якого він передав у
власність гроші у сумі 29 000 грн., а
ОСОБА_2 отримавши грошові кошти надала
йому розписку та зобов'язалася
повернути їх в строк до 20 грудня 2012
року. Він неодноразово в усній формі
звертався до відповідача з проханням
повернути позичену суму, але до цього
часу борг йому не повернуто.

Заборгованість, яка виникала внаслідок
порушення взятих на себе зобов'язань,
стягується з урахуванням відсотків і
складає 81 200грн, де 29 000 грн. - сума
основного боргу; проценти - 52 200 грн.

Розрахунок процентів у відповідності
до п. 8 договору позики: період
нарахування з 20.06.2012 р по 20.12.2012 року: 29 000
грн. х 365 : 100 х 180 днів = 52 200 грн.

Загальна сума боргу складає 81 200 грн.( 29
000 грн. + 52 200 грн.).

Просить стягнути з відповідача на його
користь борг в розмірі 29 000 грн. з
урахуванням відсотків річних від суми
боргу у розмірі 52 200 грн., а всього 81 200
грн. та витрати по оплаті судового
збору в сумі 812 грн.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, вказуючи, що у
обґрунтування позовних вимог позивач
ОСОБА_1 поклав те, що ніби то між нею та
ним 20 червня 2012 року був укладений
договір про позику грошових коштів у
сумі 29 000 грн. терміном на шість місяців,
гроші нібито вона повинна була
повернути позичальнику в термін до 20
грудня 2012 року.

За п.8 цього договору вона ніби то
зобов'язалася сплачувати ОСОБА_1 1 % в
календарний день від суми позики та
проценти за користування позикою
сплачуються разом з позикою в день
повернення, але не пізніше 20 грудня 2012
року.

Вказане у позовній заяві ОСОБА_1 не
відповідає дійсним обставинам справи.

Договір про позику грошових коштів у
сумі 29 000 грн. від 20 червня 2012 року із
ОСОБА_1 вона не укладала, вказану у
договорі позики суму 29 000 грн. від
нього не отримувала, зобов'язань про
сплату відсотків у розмірі 1 % від суми
позики за кожен день користування
позикою я не давала.

У м. Кіровограді вона проживала із
співмешканцем ОСОБА_3, оскільки не
могла працевлаштуватися тривалий час
вона виїздила працювати до Польщі.

ОСОБА_3 вживав наркотики, неодноразово
брав у ОСОБА_1 кошти на наркотики. Їй
він телефонував у Польщу, що у нього
утворився борг і просив терміново

надіслати грошей, щоб спасти його від
боргових зобов'язань. Вона
неодноразово переводила ОСОБА_1 кошти
через Вестерюніон з метою погашення
боргу ОСОБА_3

У квітні 2012 р. вона приїхала в м.
Кіровоград щоб лікувати ОСОБА_3 від
наркотичної залежності у лікарні, від
ОСОБА_1 їй стало відомо, що
співмешканець заборгував йому близько
15 000 грн.

Коли в неї свої кошти закінчилися вона
брала у борг у ОСОБА_1 по 1 - 2 тис. грн. на
лікування свого співмешканця, всього
взяла у нього 8 000 грн.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його
поховання ОСОБА_1 почав вимагати від
неї кошти, які вона у нього взяла у борг,
та кошти, які раніше у нього взяв у борг
ОСОБА_3 в сумі 15000 грн.

У неї не було ніяких доказів того, що
ОСОБА_3 заборгував ОСОБА_1 таку суму,
але вона сказала, що буде частками
повертати йому борг.

Щоб зафіксувати розмір суми боргу та
умови його погашення вона під диктовку
ОСОБА_1 написала розписку від 20.06.2012 р. ,
за якою ОСОБА_1 дав їй кошти в борг в
сумі 23 000 грн. ( із розрахунку 15 000 грн.
борг колишнього співмешканця і 8 000
грн. її борг) під 15 % річних до 20.12.2012 р.

Розписка підписана ОСОБА_1 у її
присутності та у присутності свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5

Оскільки у ОСОБА_1 залишилися її
документи на належну їй квартиру у
розписці було вказано, що він
зобов'язується при поверненні суми
боргу повернути документи на квартиру,
залишені йому у заставу на взяту суму.

У серпні 2012 року знову поїхала
працювати до Польщі, де працювала до
листопада 2012 року.

В середині січня 2013 року до неї прийшли
ОСОБА_5 із товаришем позивача ОСОБА_1
ОСОБА_7, який у грубій формі трусонув її
за груди та сказав, що якщо вона на
наступний день не прийде до ОСОБА_1 і не
підпише документи, які він дасть, то він
пришле малоліток і ті заб'ють її і двох
малолітніх дітей молотками. Під
погрозами фізичної розправи над нею і
її рідними, які вона сприйняла як
цілком реальні, оскільки їй було
відомо, що такі дії раніше вже
проводилися відносно спільних
знайомих, на наступний день вона
вимушено прийшла додому до ОСОБА_1, де
були той же ,, ОСОБА_7 " і ОСОБА_5 ОСОБА_7
повторив свою погрозу розправою над
нею і її рідними та вимагав щоб вона
підписала договір позики.

Під погрозами і примусом товариша
ОСОБА_1 ОСОБА_7 вона підписала
заздалегідь виготовлений ним бланк
договору позики між нею і ОСОБА_1 на
суму 29 000 грн.

Цей договір вона вимушена була
підписати щоб не допустити розправи
над собою і своїми рідними.

Бланк договору позики містив у собі
незаповнені графи, значні пропуски.
Умов про сплату будь - яких відсотків
за користування позикою у договорі не
було.

Копію цього договору їй ОСОБА_1 і ОСОБА_7
відмовили надати, посилаючись на те, що
їй його необов'язково мати.

Із пункту 4 Договору про позику
грошових коштів від 20 червня 2012 року на
суму 29000 грн. видно, що укладений він був
лише у одному екземплярі, що видається
і зберігається у Позикодавця.

Це є підтвердженням того, що
оскаржуваний договір не є добровільно
укладеним та є нерівноправним.
Позичальнику за цим договором навіть
відмовлено у праві на отримання свого
екземпляру договору, щоб мати
можливість з свого боку контролювати
правильність його складання,
унеможливити одностороннього внесення
до нього змін та належного його
виконання, договір підписаний усупереч
її волі.

Договір позики на 29 000 грн. був
підписаний нею під примусом з боку
ОСОБА_1 і його товариша ОСОБА_7 не 20.06.2012
р., а в середині січня 2013 року. Умови
про сплату відсотків щоденно по 1
відсотку річних щоденно у договорі не
було.

Одночасно, під впливом погроз фізичної
розправи над нею і її дітьми з боку
товариша

ОСОБА_1 ,, ОСОБА_7 " і на його вимогу, вона
написала розписку від 20 червня 2012 року
про те, що отримала від ОСОБА_1 29 000 грн.,
з умовами договору про позику грошових
коштів від 20 червня 2012 року вона
погоджується та зобов'язується їх
виконувати належним чином у
відповідності до спільної
домовленості та чинного законодавства
України.

Про недостовірність договору позики,
наданого позивачем суду свідчить
складена від імені ОСОБА_1 у
присутності свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4
розписка від 20.06.2012 р., в якій містяться
зовсім інші суми і відсотки : сума
позики 23 000 грн. і 15 відсотків річних.

За наявності такої розписки не було
ніякої на той день необхідності і
підстав укладати договір про позику
грошових коштів від того ж 20 червня 2012
року між тими ж сторонами про позику
вже на 29 000 грн. та під 1 відсоток в
календарний день від суми позики за
кожен день користування позикою та не
було необхідності складати розписку
про отримання нею від ОСОБА_1 29 000 грн.,
про визнання договору позики грошових
коштів та зобов'язання виконувати
умови цього договору.

Складений під впливом погроз фізичною
розправою над нею і її неповнолітніми
дітьми у середині січня 2013 року
недостовірний договір позики,
протиправно датований 20 червня 2012 року
і розписка від того ж 20 червня 2012 року
про те, що вона ніби то отримала від
ОСОБА_1 29 000 грн. навмисно підтасовані
таким чином, щоб сума боргу становила
вартості належної їй квартири і має на
меті протиправно забрати у неї та у її
малолітніх дітей належну їй квартиру.
Про це ж свідчать надані ОСОБА_1 суду
копії договору дарування належної мені
квартири від 27.07.2005р., його клопотання
від 08.04.2013 р. про накладення арешту на цю
квартиру; подання ОСОБА_1 виконавчого
листа і документів на належну їй
квартиру до державної виконавчої
служби для відібрання квартири.

Оскаржуваний нею правочин - договір про
позику грошових коштів від 20 червня 2012
року між нею та ОСОБА_1 на суму 29 000 грн.
і під 1 відсоток в календарний день від
суми позики за кожен день та її
розписка від 20 червня 2012 року про
отримання нею від ОСОБА_1 29 000 грн. та
зобов'язання виконувати договір
позики, укладений під впливом
психічного тиску щодо неї з боку ОСОБА_1
і його товариша ОСОБА_7 погрозами
вчинення фізичної розправи над нею і
її неповнолітніми дітьми, укладені не у
день, вказаний на цьому договорі 20
червня 2012 року і у розписці про
отримання в борг 29 000 грн., а в середині
січня 2013 року, укладений усупереч її
волевиявленню, а тому договір про
позику грошових коштів від 20 червня 2012
року і розписка від 20 червня 2012 року
про отримання від ОСОБА_1 грошової суми
в розмірі 29 000 грн. під 1 % в календарний
день від суми позики, повинні бути
визнаними недійсними з моменту їх
укладення.

Оскільки вона є одинока мати, на її
утриманні знаходяться дві
неповнолітні дитини, вона отримує лише
мінімальну заробітну плату і не має
матеріальної можливості сплатити
судовий збір за подачу зустрічної
позовної заяви просить відстрочити
сплату судового збору до ухвалення
судового рішення.

Просить визнати недійсним договір про
позику грошових коштів від 20 червня 2012
року між нею та ОСОБА_1 в сумі 29 000 грн.
під 1 % в календарний день від суми
позики за кожен день, та її розписку від
20 червня 2012 року про отримання від
ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 29 000 грн. з
моменту їх укладання. Відстрочити
сплату судового збору за подачу
зустрічної позовної заяви до ухвалення
судового рішення та стягнути його з
ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити, з зустрічними
позовними вимогами ОСОБА_2 не згодні,
посилаючись на обставини, викладені в
позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
зустрічні позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити, з позовними
вимогами ОСОБА_1 не згодні, посилаючись
на обставини, викладені в зустрічних
позовних вимогах.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню в повному обсязі за
наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. 1 -3 , 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Винна сторона (інша особа), яка
застосувала фізичний або психічний
тиск до другої сторони, зобов'язана
відшкодувати їй збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані у
зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
виконання кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів невстановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (
позикодавець ) передає у власність
другій стороні ( позичальникові )
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики ) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості, договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно оригіналів договору про позику
грошових коштів та розписки від 20
червня 2012 року ОСОБА_2 взяла в борг у
ОСОБА_1 гроші в сумі 29 000 грн., які
зобов'язувалася повернути до 20 грудня
2012 року, в розписці зазначено, що ОСОБА_2
з умовами договору про позику грошових
коштів від 20.06.2012 року погоджується та
зобов'язується їх виконувати належним
чином у відповідності до домовленості
та чинного законодавства (а. с. 41,44).

Пунктом 8 договору позики грошових
коштів від 20 червня 2012 року
передбачено, що проценти за
користування позикою становлять 1 % в
календарний день від суми позики, за
кожен день користування позикою та
сплачуються разом з позикою в день
повернення позики. У разі порушення
Позичальником п.1, п.2 цього договору
щодо строків повернення суми позики,
проценти нараховуються за весь час
користування позикою до повного
повернення позичальником суми позики
позикодавцю ( а.с.44).

В судовому засіданні сторонами надано
ще розписки від 20 червня 2012 року: 1) - де
зазначено, що ОСОБА_2 бере у борг у
ОСОБА_1 23 000 грн. під 15% до 20.12.2012 року, в
залог заставляє свої документи на
квартиру, у випадку не повернення боргу
на

квартиру не претендує (а.с.113); 2) - де
зазначено, що ОСОБА_1 дає у борг ОСОБА_2
23 000 грн. під 15%, зобов'язується при
поверненні суми повернути документи
на квартиру, які залишені в залог на
взяту суму (а.с.64).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснила, що в її присутності
ОСОБА_1 20 червня 2012 року в перший
половині дня позичив ОСОБА_2 23 000 грн.
під 15 %, були написані ними розписки
один одному, а в другий половині дня 20
червня 2012 року ОСОБА_2 зайняла ще 6000 грн.
і тоді був укладений договір про позику
грошових коштів на суму 29 000 грн., де в
одному з пунктів зазначено, що проценти
за користування позикою становлять 1 % в
календарний день від суми позики, за
кожен день користування позикою та
сплачуються разом з позикою в день
повернення позики. У разі порушення
Позичальником п.1, п.2 цього договору
щодо строків повернення суми позики,
проценти нараховуються за весь час
користування позикою до повного
повернення позичальником суми позики
позикодавцю. В цей же день ОСОБА_2 дала
розписку про отримання від ОСОБА_1 в
борг 29 000 грн., зазначив, що з умовами
договору про позику грошових коштів
згодна. Заперечує той факт, що в січні
2013 року вона приходила до ОСОБА_2 додому
та погрожувала їй, ніякого ОСОБА_7 вона
не знає.

Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому
засіданні, що в січні - лютому 2013 року
бачив з вікна своєї квартири як на
вулиці якийсь мужчина з ОСОБА_5 щось
вимагали від ОСОБА_2, кричали на неї, про
що йшла мова він не чув.

Суд критично ставиться до доводів
ОСОБА_2 в частині того, що договір про
позику грошових коштів у сумі 29 000 грн.
від 20 червня 2012 року із ОСОБА_1 вона не
укладала, вказану у договорі позики
суму 29 000 грн. від нього не отримувала,
зобов'язань про сплату відсотків у
розмірі 1 % від суми позики за кожен
день користування позикою не давала,
даний договір було укладено під
загрозами їй та її дітям, оскільки
ОСОБА_2 не зверталася до правоохоронних
органів щодо погроз та вищезазначені
доводи спростовуються показами свідка
ОСОБА_5 і наданими сторонами
письмовими доказами по справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, те що
відповідач ОСОБА_2 грубо порушила
вимоги ст. 526, 530 ЦК України, не виконавши
належним чином взяті зобов'язання у
строк, що вказаний у розписці і
відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
кредиторові борг у розмірі та у строки,
які визначені в договорі, оскільки
відповідач не виплатив позивачеві всі
належні до виплати кошти, позов
належить задовольнити та стягнути з
відповідача суму боргу - 29 000 грн.

Тому підлягають задоволенню позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з
відповідача на його користь суми боргу
з урахуванням процентів від
простроченої суми у розмірі 81 200 ( 29 000
грн. х 1 % річних) : 365 днів х 180 (
кількість прострочених днів), а в
задоволенні зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики повинно бути
відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з
відповідача на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню витрати по
оплаті судового збору у розмірі 812
грн. та судовий збір на користь держави
у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 борг по договору позики
в розмірі 81 200 грн., з яких 29 000 грн. - сума
основного боргу, 52 200 грн. - відсотки за
користування позикою, а також понесені
судові витрати у розмірі 812 грн., а
всього: 82 012 грн.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики - відмовити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 судовий
збір на користь держави у розмірі 243,60
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів
після проголошення рішення через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
до Апеляційного суду Кіровоградської
області. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Циганаш І.А.