Справа № 603/154/14-ц
Провадження №2/603/45/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.
м.Монастириська

Монастириський районний суд
Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі - Пшеничняк В.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення аліментів на
утримання непрацездатного батька

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивачк ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатного батька.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що йому 24 березня 2010
року призначено пенсію, як інваліду
третьої групи загального захворювання,
інших джерел доходів немає. Тому його
матеріальне становище вкрай нужденне.
Позивач посилається на те, що
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 є його
синами працездатного віку, а тому
посилаючися на ст.. 202 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) просить суд
стягувати з відповідачів аліменти в
твердій грошовій сумі по 200 грн. із
кожного.

Представник позивача (ОСОБА_5) в
судовому засіданні 25 лютого 2014 року
позовну заяву позивача підтримав
повністю й просив її задоволити. 12
березня 2014 року в судове засідання
представник позивача не з'явився, однак
через канцелярію суду подав заяву в
якій просив справу розглядати без його
участі.

Відповідачі 25 лютого 2014 року в судовому
засіданні заперечили проти позову,
посилаючись на те, що батько ухилявся
від виконання батьківських обов'язків,
а тому просили винести рішення яким
звільнити їх від обов'язку утримувати
батька ОСОБА_1 12 березня 2014 року в
судове засідання відповідачі не
з'явилися, однак у своїй заяві поданій
через канцелярію суду просили справу
розглядати без їх участі.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд справи
за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд дійшов висновку, що
підстав для задоволення позовних вимог
позивача немає, з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3
виданий 04 квітня 2007 року та проживає в
АДРЕСА_1.

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1,
серії НОМЕР_2, виданого 24 березня 2010
року вбачається, що пенсія позивачу
призначена по інвалідності 3 групи,
загальне захворювання.

В позивача є два сини, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4
виданого 18 січня 1989 року та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5
виданого 02 лютого 1993 року. Діти є
повнолітніми і проживають окремо від
позивача в смт.Коропець
Монастириського району Тернопільської
області.

З вищевказаного вбачається, що позивач
є пенсіонером та перебуває на обліку в
Пенсійному фонді Монастириського
району, що підтверджується пенсійним
посвідченням, тобто у сенсі положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» він є непрацездатною
особою.

З довідки відділу державної виконавчої
служби Монастириського районного
управління юстиції №819/02-19 від 12
березня 2014 року вбачається, що в них на
виконанні перебував виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6
аліментів в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку починаючи з 2002 року. До
2012 року боржник ухилявся від сплати
аліментів.

В письмовому поясненні ОСОБА_1, що
міститься в матеріалах справи, позивач
визнає, що дійсно, протягом усього
життя ухилявся від виконання свого
батьківського обов'язку, не
спілкувався з дітьми, не надавав їм
матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 202 СК України,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. У випадку, коли
мати, батько були позбавлені
батьківських прав і ці права не були
поновлені, обов'язок утримувати матір,
батька у дочки, сина, щодо яких вони
були позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Право на утримання від дочки, сина мати
чи батько матимуть за умови, що є
непрацездатними та потребують
матеріальної допомоги. Непрацездатним
вважається той з батьків, хто досяг
загального пенсійного віку або є
інвалідом І, ІІ, ІІІ групи. Потреба в
матеріальній допомозі, як правило,
визначається залежно від наявності чи
відсутності прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 204 СК України дочка, син
можуть бути звільнені судом від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
обов'язок повнолітніх дочки, сина
утримувати своїх непрацездатних
батьків, які потребують матеріальної
допомоги, не є абсолютним. У зв'язку з
цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких
пред'явлено позов про стягнення
аліментів, зобов'язаний перевірити
їхні доводи про ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків щодо них.

Отже, як установлено в судовому
засіданні, надані представником
позивача письмові докази, свідчать про
визнання позивачем обставин про
ухилення його від виконання
батьківського обов'язку по утриманню
дітей, які є відповідачами по справі.
Зазначена обставина є підставою для
звільнення дітей позивача ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 від обов'язку утримувати свого
батька ОСОБА_1

З врахуванням наведених обставин, суд
не вбачає правових підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 228-232, 367 ЦПК
України, ст.. 202, 204 Сімейного кодексу
України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання батька -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Тернопільської
області через Монастириський районний
суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян