Справа № 0915/4307/12
Провадження № 22-ц/779/850/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Мелінишин Г.П.

суддів
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 05
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є власником автомобіля марки «Тойота
Корола», державний номерний знак
НОМЕР_1, 2011 року випуску. Вказаний
автомобіль 21 листопада 2012 року
знаходився по АДРЕСА_1 біля належного
їй магазину. Близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_3,
який перебував у нетверезому стані, без
будь-яких причин почав лаятись та
наносити ногою удари по її автомобілю.
У зв'язку із цим 22 листопада 2012 року
вона звернулася з відповідною заявою
до Тисменицького РВ УМВС України. За
результатом розгляду даної заяви
відповідача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП. Відповідно до звіту про
оцінку вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу, їй спричинено майнову шкоду в
розмірі 8 424, 39 грн., за послуги експерта
вона сплатила 700, 00 грн.

Протиправна поведінка відповідача та
пошкодження автомобіля завдали їй і
моральних страждань, переживань та
інших негативних наслідків.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила стягнути з відповідача на її
користь 9 124,39 грн. майнової шкоди, 11 000
грн. моральної шкоди та судові витрати.

Справа судами слухалася неодноразово.

Останнім рішенням Тисменицького
районного суду від 05 березня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 124, 39 грн.
матеріальної шкоди, 1 000 грн. моральної
шкоди, 214,90 грн. судового збору, а всього
10 338,99 грн.

На дане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору, невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи. Зазначає, що
21.11.2012 року близько 15.20 год. біля
магазину, який знаходиться в с. Нові
Кривотули Тисменицького району він
дійсно наніс один удар в колесо машини
позивача. Однак, зробив він це
спересердя, оскільки проходячи повз
машину наштовхнувся на задню праву
частину автомобіля ОСОБА_2, вдарився
ногою до правого заднього колеса
автомобіля та відчув біль. На той час
він був взутий у м'яке взуття, жодних
інших дій щодо автомобіля він не
вчиняв, так як ОСОБА_4, який вийшов за
ним вслід із магазину, забрав його від
автомобіля, після чого вони обоє пішли
додому. Вказані обставини суд до уваги
не прийняв, не дав їм належної правової
оцінки та прийшов до помилкового
висновку щодо його вини у пошкодженні
автомобіля.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що ні позивач, ні її чоловік
не були очевидцями даної події,
оскільки з приміщення магазину не
виходили, тому їхні пояснення не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Крім того, відсутність його вини у
пошкодженні автомобіля
підтверджується поясненнями ОСОБА_4,
листом Тисменицького РВ УМВС від 26.11.2012
року №10271 та постановою від 31.01.2013 року
про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю
складу злочину.

Не взято судом до уваги і те, що за
наслідками події, що мала місце 21.11.2012
року його було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП, а саме що перебуваючи в
громадському місці він висловлювався
нецензурними словами, чим порушив
громадський порядок.

Також вказує, що судом на дано належної
оцінки тій обставині, що транспортний
засіб позивача був оглянутий експертом
тільки 30.11.2012 року, в той час коли подія
мала місце 21.11.2012 року. Звіт про оцінку
вартості матеріального збитку не
містить висновку щодо механізму
утворення пошкодження. Крім того, на
день складання звіту автомобіль був
відремонтований, однак будь-яких
доказів щодо витрат на ремонт позивач
не подала.

Безпідставно судом відмовлено і у
задоволенні клопотання його
представника про виклик в судове
засідання очевидця події ОСОБА_4,
підприємця-оцінювача ОСОБА_5, а також
синів позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За відсутності його вини у заподіянні
позивачу матеріальної шкоди
неправильним є також і висновок суду
про стягнення з нього коштів на
відшкодування моральної шкоди.
Посилаючись на зазначені обставини
просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не
визнав, посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до загальних підстав
відповідальності за завдану майнову
шкоду, передбачених ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Таким чином для покладення на
відповідача відповідальності за
заподіяння збитків, необхідна
наявність чотирьох умов: наявності
шкоди; протиправності дій заподіювача
шкоди; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і шкодою та
вини у заподіянні шкоди.

Стаття 1166 ЦК України виходить із
презумпції вини заподіювача шкоди,
поки він не доведе відсутність своєї
вини.

Однак, передбачена законом презумпція
вини заподіювача шкоди, не виключає
передбаченого ст. 10 ЦПК України
обов'язку суду сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи та
здійсненню прав сторін.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_2 є власником автомобіля марки
«Тойота Корола», державний номерний
знак НОМЕР_1, 2011 року випуску (а.с. 30).

Судом встановлено, що 21 листопада 2012
року близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_3,
перебуваючи в нетверезому стані,
вийшов із магазину СТ
«Новокривотульське» по вул.
Грушевського в с. Нові Кривотули
Тисменицького району
Івано-Франківської області, пішов у
сторону належного їй автомобіля, що там
знаходився та без будь-яких причин
почав лаятись та наносити ногою удари
по автомобілю.

Відповідно до звіту про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу №70/12/12 від 04.122012
року вартість матеріальних збитків
становить 8 424,39 грн. (а.с.71-88). Із змісту
даного звіту вбачається, що було
пошкоджено облицьовку заднього та
переднього бамперів, ліву передню
дверку та ліве переднє крило.

За результатами розгляду її заяви від 22
листопада 2012 року щодо цієї події
постановою заступника начальника
Тисменицького РВ УМВС України від
22.11.2012 року відповідача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП та накладено штраф у
розмірі 51 грн. (а.с. 26, 55).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності своєї вини в пошкодженні
належного позивачу транспортного
засобу не представив.

Не встановлені такі і апеляційним
судом при дослідженні нових доказів,
зокрема пояснень свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_4

Пояснення останнього щодо винної
поведінки ОСОБА_3 є суперечливими,
неодноразово ним змінювалися, не
містять фактичних даних, на підставі
яких суд може встановити наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
заперечення відповідача проти позову.
Крім того, зважаючи на близькі родинні
стосунки із відповідачем, такий є
заінтересованою особою. Тому колегія
суддів оцінює його пояснення критично
та не приймає до уваги.

Враховуючи, що позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог довела заподіяння
їй шкоди, протиправність в цьому дій
відповідача, причинний зв'язок між
ними, та що відповідно ОСОБА_3 цих
обставин не спростував і не довів
відсутності своєї вини, місцевий суд
прийшов до правильного висновку про
покладення на нього відповідальності
за спричинену шкоду.

Одночасно колегія суддів вважає
надуманими твердження апелянта про те,
що доказом відсутності його вини у
заподіянні збитків позивачу, є
розбіжності у звіті оцінювача. В ході
розгляду справи судом першої інстанції
було допитано оцінювача ОСОБА_5 та
встановлено, що фактично пошкодження
малися на лівій стороні машини, які і
відображено в ремонтній калькуляції
(а.с. 12), а в акті огляду пошкодження
правої сторони записано помилково
(а.с.15).

Також не можуть бути прийняті до уваги
і посилання апелянта на відсутність у
звіті оцінювача висновку про механізм
утворення пошкоджень, оскільки ним
проведено оцінку вартості
матеріального збитку відповідно до
кваліфікаційного свідоцтва. При цьому
питання з'ясування механізму утворення
пошкоджень у встановленому законом
порядку в ході розгляду справи
відповідач не порушував.

Разом з тим, як встановлено з пояснень
свідка ОСОБА_6, допитаного апеляційним
судом за клопотанням представника
апелянта, фактично на проведення
відновлювального ремонту автомобіля
затрачено 4 128,09 грн., а не 4 753,43 грн.
відповідно до звіту про оцінку
вартості матеріального збитку.
Наведена обставина підтверджується
квитанцією № 0029619 від 07.12.2012 року.

З врахуванням наведених обставин
розмір матеріальної шкоди становить 7
799,05 грн. = 4 128,09 грн.( реальна вартість
відновлювального ремонту) + 3 670,96
грн.(величина втрати товарної вартості
автомобіля). Стягненню також
підлягають і витрати в розмірі 700,00 грн.,
понесені позивачем на проведення
оцінки вартості матеріального збитку,
що підтверджено документально (а.с.70).

На спростування розміру збитків
належних та допустимих доказів
апелянтом та його представником не
надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Тобто розмір на відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру та обсягу страждань,
характеру немайнових втрат, стану
здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його життєвих
стосунках тощо.

Задовольняючи частково позов щодо
відшкодування моральної шкоди суд
правильно вважав порушеним право
позивача з вини відповідача, негативні
наслідки цього для ОСОБА_2, та
враховуючи суть позовних вимог, обсяг
спричинених моральних страждань
виходячи із засад виваженості,
розумності та справедливості
обґрунтовано визначив її розмір у 1000
грн.

З врахуванням вищенаведених
обставин колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду слід змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7
799,05 грн. матеріальної шкоди, 1 000,00 грн.
моральної шкоди, 700,00 грн. витрат на
проведення оцінки вартості
матеріального збитку, 214,60 грн.
понесених судових витрат, а всього 9 713,65
грн.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного
суду від 05 березня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 7 799,05 грн. матеріальної шкоди, 1
000,00 грн. моральної шкоди, 700,00 грн.
витрат на проведення оцінки вартості
матеріального збитку, 214,60 грн.
понесених судових витрат, а всього 9 713,65
грн.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко