УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Південної
митниці, Міністерства доходів і зборів
України, Державної казначейської
служби України, за участю прокурора
Малиновського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 2 серпня 2006 року,
будучи громадянином Ізраїлю, придбав
автомобіль «Фольксваген», 1997 року
випуску, номер кузову НОМЕР_1.

У зв'язку з переїздом на постійне місце
проживання в Україну, 14 грудня
2007 року вказаний автомобіль в режимі
транзиту ввіз на Ягорлицьку митницю.
Отримавши на митному посту «Платонове»
відмову в пільговому митному
оформленні транспортного засобу,
транспортний засіб залишив біля пункту
пропуску

У січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання неправомірними дій
працівників Ягорлицької митниці та
зобов'язання провести пільгове митне
оформлення транспортного засобу.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 24 березня 2008 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 4 листопада 2008 року, позов
задоволено, визнано відмову
працівників Ягорлицької митниці в
пільговому митному оформленні
автомобіля, який належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності,
неправомірною; зобов'язано Ягорлицьку
митницю вчинити дії, а саме пропустити
через митний кордон України та
провести митне оформлення зазначеного
автомобіля на пільгових умовах,
передбачених ст. 8 Закону України «Про
порядок ввезення (пересилання) в
України митного оформлення й
оподаткування речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України».

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 1 грудня 2010 року
постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 24 березня
2008 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 4 листопада 2008 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 17 жовтня 2011 року в
задоволенні позову відмолено.

Постановою Одеського апеляційного
суду від 12 липня 2012 року постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 жовтня 2011 року
скасовано та ухвалено нову про
задоволення позову.

Визнано протиправною відмову
Південної митниці Державної митної
служби України в пільговому оформленні
автомобіля «Фольксваген», 1997
року випуску, номер кузову НОМЕР_1.

Зобов'язано Південну митницю Державної
митної служби України здійснити митне
оформлення зазначеного автомобілю на
пільговим умовах, відповідно до ст. 8
Закону України № 2681-ІЙ «Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну,
митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) на митну територію
України».

Прибувши на пункт пропуску
«Платонове», позивач виявив
розукомплектування автомобіля.

Посилаючись на визначену
автотоварознавчим дослідженням
№ 99/10-09 від 19 листопада 2009 року
вартість ремонтно-відновлювальних
робіт транспортного засобу у розмірі 90
309 гривень 80 копійок, позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд
відшкодувати за рахунок Державної
казначейської служби України на свою
користь матеріальну шкоду у розмірі
382 406 гривень 63 копійки, яка
складається з: придбання вузлів та
агрегатів для автомобіля вартістю 86 266
гривень, вартості відновлювальних
робіт у розмірі 5151 гривні, оплати
послуг юриста - 10000 гривень, оплати
автомобіля у прокат у розмірі 274750
гривень, витрат на придбання ліків у
розмірі 1583 гривні 13 копійок та витрат
на пальне у розмірі 400 гривень, а також
моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 10 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
17 жовтня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
змінити рішення суду першої інстанції
та скасувати ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 48 Митного
кодексу України, з метою забезпечення
здійснення митними органами митного
контролю за товарами та транспортними
засобами, що переміщуються через
митний кордон України, проведення
заходів, пов'язаних з виявленням,
попередженням та припиненням
контрабанди та порушення митних правил
у пунктах пропуску на митному кордоні
України, в межах прикордонної смуги на
державному кордоні України, у морських
і річкових портах, аеропортах, на
залізничних станціях, на територіях
підприємств, спеціальних митних зон, а
також в інших місцях, визначених
митними органами, створюються зони
митного контролю.

Згідно з вимогами ст. 51 Митного кодексу
України, забезпечення безпеки
громадян, а також схоронності товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, дотримання режиму законності
та правопорядку у зоні митного
контролю покладається на відповідні
митні органи.

Відповідно до п.10 Розділу 1 Правил
митного контролю та митного оформлення
транспортних засобів, що переміщуються
громадянами через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби від 17
листопада 2005 року № 1118 транспортні
засоби, не пропущені через митний
кордон України внаслідок установлених
заборон чи обмежень на їх ввезення в
Україну, а також несплати встановлених
податків і зборів, що підлягають сплаті
при переміщенні транспортних засобів
через митний кордон України,
підлягають вивезенню з території
України або переданню на склад митного
органу.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, встановив, що після
отримання картки відмови, транспортний
засіб на зберігання на склад митного
органу позивачем не передавався,
оскільки був вивезений з митної
території України за межі
автомобільного пункту пропуску
«Платонове», а тому дійшов висновку про
те, що митний орган не несе
відповідальність за неналежні умови
зберігання транспортного засобу, що
був вивезений за межі митної території
України, оскільки він не знаходився під
митним контролем та не був переданий на
зберігання на склад митного органу, а
тому з урахуванням вимог ч. 5 ст. 168
Митного кодексу України (в редакції від
11 липня 2002 року) обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норма
матеріального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, зводяться до іншої
оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 10 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:
В.І.
Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік