інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/364/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Франюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення
Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області від 15 жовтня
2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з цивільним
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що
відповідно до укладеного договору
№DNH4KS87330476 від 29.05.2006 року ОСОБА_2 29.05.2006
року отримав кредит у розмірі 5288, 60 грн
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 29.11.2007
року. Зазначав, що відповідач своїм
підписом підтвердив свою згоду з
умовами надання кредиту фізичним
особам («Розстрочка» Стандарт» та
зазначив особисто, що підписана ним
заява разом з Умовами надання кредиту
складає між ним і банком договір.
Відповідно до умов кредитування
погашення заборгованості здійснюється
позичальником щомісяця і складається
із заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією та іншими
платежами. Умовами надання кредиту
передбачено штрафні санкції за
прострочення погашення платежів та
обумовлено строк позовної давності за
вимогами стягнення кредиту, відсотків
за користування кредитом, винагороди,
неустойки(пені), та штрафних санкцій
тривалістю п»ять років.

В порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, будь-які платежі в рахунок
погашення заборгованості не сплачував.
Станом на 22.01.2013 року відповідач має
заборгованість перед позивачем у
розмірі - 69 671, 52 грн, яка складається з
5288,60 грн - заборгованості за кредитом;
22977,75 грн - заборгованісті по процентам
за користування кредитом; 37 591,29 грн -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором, а також
штрафу відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг; 500,00 грн -
штрафу (фіксована частина); 3293,88 грн -
штрафу (процентна складова).

Позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду від 15 жовтня 2013
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просив скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи та вимогам
закону та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги
посилався на те, що він підписував лише
заяву позичальника для отримання
кредиту, вказана заява є договором
приєднання до умов надання споживчого
кредиту «Розстрочка», умови
кредитування для ознайомлення йому не
надавалися, їх зміст йому не був
відомий. Крім того, в п.4.2 умов у якості
підстав для нарахування відсотків за
користування грошовими коштами при
прострочені зобов»язання є посилання
на норми ст..212 ЦК УССР, яка не діяла на
час підписання заяви про надання
кредиту. Зазначені обставини суд до
уваги не взяв, що призвело до
необґрунтованих висновків.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції представник позивача позов
підтримав, відповідач ОСОБА_2 не
заперечував проти заявлених позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за кредитом та пояснив,
що дійсно брав кредит в ПАТ КБ
«Приватбанк» в сумі 5288,60 грн, був
обізнаний про наявність у нього
зазначеного боргу перед позивачем, у
зв»язку із чим звертався до
представника банку із питанням про
реструктуризацію зазначеного боргу,
але його не влаштували умови договору
про розстрочку боргу.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Законним і обґрунтованим відповідно до
ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність чи
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги чи відхиляє
докази, застосовує зазначені у рішенні
нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Судом встановлено, що кредитний
договір, укладений між позивачем та
відповідачем 29.05.2006 року складається із
заяви позичальника, умов надання
кредиту фізичним особам ("Розстрочка")
("СТАНДАРТ") та Тарифів Банку.

Про згоду Відповідача на укладення
договору саме в такій формі та
ознайомлення Відповідача з умовами
свідчить підписання ОСОБА_2 заяви
позичальника наступного змісту: "Я
ознайомився та згоден з умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам. Я виражаю свою згоду, що ця
заява разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
Тарифами складає між мною та банком
кредитно-заставний договір. Я
підтверджую, що вся надана інформація
достовірна. Зобов'язуюсь про всі зміни
повідомляти банк не пізніше 15 днів від
моменту їх виникнення (а.с.5-6).

Дана обставина свідчить про те, що при
укладанні 29.05.2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору №
DNH4KS87330476, останній надав згоду, що заява
разом із запропонованими банком
умовами надання кредиту фізичним
особам та тарифами складає кредитний
договір, що і засвідчив своїм підписом,
а тому посилання апелянта на те, що він
підписав лише заяву позичальника не
був обізнаний щодо умов кредитування,
на думку колегії, є безпідставними.

Відповідно до положень ст..207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
сторонами.

З огляду на викладене, колегія вважає,
що сторонами було дотримано вимоги ЦК
України, договір було укладено у
письмовій формі, сторони його скріпили
підписами, чим підтвердили, що разом з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг він складає
Кредитний договір, а відповідач -
згоду з його умовами.

Будь-які докази того, що на час
укладання договору кредитування між
сторонами існували інші умови
кредитування, ніж ті, що надані
позивачем на обґрунтування своїх вимог
і які були дослідженні у ході розгляду
даної справи, відповідач не надав.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що після
отримання кредиту, відповідачем не
було сплачено жодного платежу на його
погашення, на погашення процентів за
користування кредитом та на погашення
інших платежів, передбачених умовами
кредитування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про обґрунтованість
вимог позивача в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором та штрафних
санкцій за неналежне виконання
кредитних зобов»язань.

Відповідно до п. 5.5. Умов
надання споживчого кредиту
фізичним особам ("Розстрочка")
("СТАНДАРТ"), які є невід'ємною частиною
договору сторони визначили, що термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років.

Отже, сторонни у письмовій формі,
досягли згоди та уклали Кредитний
договір, в якому передбачили
збільшення строку позовної давності до
5 років, що не заборонено чинним
законодавством, а саме ст..259 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідача 05.08.2013 року, пропустивши
при цьому термін позовної давності,
визначений Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") ("СТАНДАРТ") : відповідач
жодної оплати в рахунок погашення
кредиту не здійснював, кінцевий термін
повернення кредиту-29.11.2007 року.

Проте, як видно з матеріалів справи, у
ході розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач приймав участь ,
але у відповідності до вимог ЦК України
не заявляв про застосування строку
позовної давності, що позбавляє, у
даному випадку, апеляційний суд
урахувати обставини, пов»язані зі
спливом позовної давності щодо вимог,
заявлених позивачем.

Крім того, в апеляційній скарзі
відповідач також не порушував питання
щодо зменшення розміру штрафних
санкцій (зокрема, пені), нарахованих
позивачем відповідно до умов
кредитування. Дане питання не
порушувалося і при розгляді справи в
апеляційній інстанції.

З огляду на викладене, колегія
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи,
підстав для його скасування у ході
апеляційного розгляду справи не
встановлено.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: