АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/513/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Галіян І.М. Провадження №
22-ц/789/457/14 Доповідач - Бахметова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Ткач О. І., Гірського Б. О.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Монастириського районного
суду від 27 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
08.02.1992 року по 22.03.2013 рік. За час
спільного проживання ними спільно
набуто майно, а саме житловий будинок
із господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Тому просила
суд визнати за нею право власності на ?
вказаного домоволодіння, як майно, що
придбане за час спільного проживання.

В подальшому уточнила та доповнила
свої позовні вимоги і просила суд
здійснити реальний поділ спільного
майна подружжя згідно третього
варіанту поділу судової
будівельно-технічної експертизи та
визнати за нею право власності на :

- тамбур 1-1 плошею 3,6 кв.м.

- коридор 1-2 площею 8,6 кв.м.

- кімната 1-7 площею 2,6 кв.м.

- котельня 1-9 площею 4,3 кв.м.

- хлів 2-5 площею 22,3 кв.м.

- туалет 2-6 площею 1,6 кв.м.

- літня кухня Д

- 1/2 огорожа І.

Рішенням Монастириського районного
суду від 27 лютого 2014 року позов
задоволено частково:

"Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину літньої кухні, позначеної
літерою "Д", що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
2562,58 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 163,15 грн."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким визнати
за нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями, посилаючись на те, що суд
першої інстанції безпідставно та
необґрунтовано відступив від засад
рівності часток майна подружжя,
оскільки вказане майно набуте
сторонами за час спільного проживання
в зареєстрованому шлюбі, а тому є
спільною сумісною власністю подружжя
та підлягає поділу між ними в рівних
частках.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав, зіславшись на обставини
викладені в ній.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не
погоджуються з доводами апеляційної
скарги, вважають, що рішення суду
першої інстанції є законним,
відповідає матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний будинок відносився до
суспільної групи господарств -
колгоспний двір, членом якого
позивачка не була, а тому вказане майно
не є спільною сумісною власністю
сторін та не підлягає поділу між ними
за винятком літньої кухні, яка спільно
побудована ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час
перебування у шлюбі.

Колегія суддів частково
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Так судом першої інстанції
встановлено, що згідно із записом у
погосподарській книзі житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1 станом на 1
січня 1991 року відносився до суспільної
групи господарств - колгоспний двір.

Станом на момент набрання
чинності Законом України "Про
власність" (15 квітня 1991 року) головою
колгоспного двору зазначений ОСОБА_5,
членами колгоспного двору - дочка
ОСОБА_6 та син ОСОБА_3

Шлюб сторони зареєстрували 08.02.1992
року і позивачка ОСОБА_1 прибула у
вказане господарство лише 09.12.1992 року з
с. Будзин Тлумацького району після
укладення шлюбу із відповідачем (а.с.31).

На час виникнення спору та
розгляду справи житловий будинок із
надвірними будівлями АДРЕСА_1 належить
на праві приватної власності ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 27.06.2001 року та рішенням
виконавчого комітету Гориглядівської
сільської ради №21 від 27.06.2001 року (а.с.6,
30).

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в пункті 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року № 20 "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності", спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

У силу вимог статті 16 Закону
України "Про власність" та частини
першої статті 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю УРСР, які були чинними на час
виникнення правовідносин, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
спадкування, за умовами статті 24
Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР є
власністю кожного з них (роздільним
майном).

Таким чином, на час поселення в 1992
році позивачки у вказане господарство,
домоволодіння було спільною власністю
3-х осіб тому суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що вказане майно згідно вимог ст. 24
Кодексу про шлюб та сім'ю України та п.1
ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України є
особистою власністю відповідача та не
підлягає поділу між сторонами.

Проте, колегія суддів не
погоджується із висновком суду першої
інстанції в частині поділу між
сторонами літньої кухні як спільного
сумісного майна подружжя, виходячи із
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно даних інвентарної справи №
8159 на вищевказане домоволодіння,
житловий будинок побудований у 1987 році,
сарай у 1980 році, а літня кухня у 1995 році.

Зазначене також підтверджується
даними довідки № 395 Гориглядівської
сільської ради та оціночним актом від 15
січня 2002 року на господарські будівлі
та внутрішньо дворові споруди
домоволодіння.

Відповідно до частини першої
статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була
чинною на час виникнення
правовідносин) майно колгоспного двору
належить його членам на праві сумісної
власності.

Враховуючи правовий статус
домоволодіння - колгоспний двір, право
вільного користування та
розпорядження членами колгоспного
двору його майном, колегія суддів
приходить до висновку про те, що літня
кухня, побудована у 1995 році за
погодженням із іншими співвласниками
домоволодіння, є складовою частиною
домоволодіння, а не окремим об'єктом
права власності та перебуває у
спільній сумісній власності його
власників.

Тому літня кухня не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та не підлягає поділу
між ними. Крім цього такі вимоги не
заявлялись позивачкою.

Враховуючи вищевикладене,
рішення суду у вказаній частині не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
оскільки суд належним чином не
перевірив доводів позивача та
відповідача, не дав належної оцінки
доказам у справі, неповно з'ясував
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення спору та в
силу вимог ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст. ст.307, 309, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИла:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
частково задовольнити.

Рішення Монастириського
районного суду від 27 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області В.Х. Бахметова