АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/2176/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №621/3684/13-ц
Головуючий 1 інстанції Бібік О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Рудь О.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Зміївської ТЕС про зобов'язання
перевести працівника на іншу роботу,
визнання наказу незаконним,
зобов'язання нарахування заробітної
плати у попередньому розмірі,
стягненні недоплаченої заробітної
плати та компенсації за спричинену
моральну шкоду

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 10 лютого
2014 року

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі відокремленого підрозділу
Зміївської ТЕС про зобов'язання
відповідача здійснити переведення
його з посади слюсаря з ремонту
котельних та пило заготівельних цехів
Зміївської ТЕС на посаду сторожа
автотранспортного цеху Зміївської ТЕС
ПАТ «Центренерго», визнання наказу
директора Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго» № 333 від 27 червня 2013 року
про відсторонення його від роботи та
оплати часу простою незаконним ,
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування заробітної плати з
врахуванням посадового окладу слюсаря
з ремонту котельних та пило
заготівельних цехів Зміївської ТЕС в
розмірі 4009 грн. з 01 липня 2013 року по день
винесення судового рішення та
стягнути з відповідача на його користь
недоплату до посадового окладу
слюсаря з ремонту котельних та пило
заготівельних цехів Зміївської ТЕС в
сумі 6681,15 грн. за період з 01 липня 2013
року по 01 грудня 2013 року, стягнути з
відповідача компенсацію за спричинену
моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Також
позивач просив про постановлення
відповідно до положень ст.211 ЦПК
України окремої ухвали відносно
посадових осіб Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго» для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов порушення
діючого законодавства України та його
законних трудових прав. В
обгрунтування вказував, що 31 березня
2013 року його було незаконно звільнено з
роботи слюсаря з ремонту котельних та
пило заготівельних цехів 5 розряду.
Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 07 листопада 2012
року його поновлено на роботі на посаді
слюсаря з ремонту котельних та пило
заготівельних цехів 5 розряду .
Відповідно до висновку Центральної
лікарсько-експертної комісії від 04
червня 2013 року № 18/864 йому було
встановлено професійне захворювання, у
зв'язку з чим відповідачем були
запропоновані вакантні посади для
переведення згідно до медичного
висновку. Він обрав посаду сторожа в
автотранспортний цех зі збереженням
заробітної плати та 26 червня 2013 року
подав заяву про переведення.
Відповідач направив його на
проходження попереднього медичного
огляду для визначення придатності
виконувати роботу сторожа. Відповідно
до висновку медичної комісії він був
визнаний придатним для виконання
роботи сторожа, але наказом № 33 від
27.06.2013 року його було відсторонено від
роботи слюсаря з ремонту котельних та
пило заготівельних цехів 5 розряду до
вирішення питання щодо переведення на
іншу роботу або звільнення та згідно
ст.113 КЗпП України на період
відсторонення від роботи вирішено
нараховувати заробітну плату в розмірі
2/3 від посадового окладу. Наказ про
відсторонення від роботи є незаконним .
Також незаконними є дії відповідача
про відмову у переведенні на посаду
сторожа, яка показана йому за станом
здоров'я. Діями відповідача
порушується законодавство про працю,
тому відповідач повинен йому у
відшкодування моральної шкоди виплати
10000 грн.

Рішенням Зміївського районного
суду Харківської області від 10 лютого
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вказує, що суд першої
інстанції залишив поза увагою його
доводи щодо обов'язковості переведення
його на легшу роботу на посаду сторожа
за його заявою відповідно до вимог ст.
170 КЗпП України , відсутності підстав
для відстронення від роботи та не
виплаті йому заробітної плати по
займаній посаді слюсаря. Рішення судом
першої інстанції ухвалено з порушенням
закону, підлягає скасуванню, а його
позов задоволенню.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення позивача, представників
сторін, обговоривши наведені в скарзі
доводи та заперечення перевіривши
матеріали справи знаходить апеляційну
скаргу підлягаючою частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3
працював на посаді слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
котельного цеху Зміївської теплової
електричної станції Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго». 31 березня 2011 року ОСОБА_3
було звільнено з займаної посади на
підставі п.2 ст. 40 КЗпП України через
неможливість виконання трудових
обов'язків за станом здоров'я . Рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 7 листопада 2012 року звільнення
позивача визнано незаконним, ОСОБА_3
поновлено на посаді слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
котельного цеху №1 Зміївської
теплової електричної станції
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго» через недоведеність
факту неможливості через стан здоров'я
виконувати роботи на посаді слюсаря.
Згідно медичному висновку Центральної
лікарської експертної комісії ДУ
«Інститут медицини праці Національної
академії медичних наук України»,
Клініка професійних захворювань від 4
червня 2013 року №18/864 у ОСОБА_3
встановлено професійне захворювання,
яке він отримав при виконанні трудових
обовязків на посаді слюсаря з ремонту
устаткування. Згідно висновку МСЕК
від 18 вересня 2013 року у ОСОБА_3
встановлено професійне захворювання ,
втрату професійної працездатності у 30%
. 26 червня 2013 року позивач подав
письмову заяву про переведеня на
посаду сторожа автотранспортного цеху
зі збереження заробітної плати у
зв'язку із професійним захворюванням. У
переведенні на посаду сторожа
автотранспортного цеху ОСОБА_4
відмовлено через неможливість
виконанння цієї роботи за станом
здоров'я . Наказом №333 від 27 червня 2013
року ОСОБА_4 відсторонено з 1 липня 2007
року від роботи на посаді слюсаря по
ремонту обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
цеху централізованого ремонтно -
котельного обладнання №1 до вирішення
питання про переведення або звільнення
з виплатою в цей період заробітної
плати на підставі ст. 113 КЗпП України в
розмірі 2/3 частин посадового окдаду. З
даним наказом ОСОБА_3 ознайомлено під
підпис 1 липня 2013 року.. ( а.с. 6-10, 14-15, 18)

Відмовляючи узадоволенні позову ,
суд першої інстанції виходив з того, що
діями відповідача права позивача не
порушуються , визначенних законом
підстав для зобов'язання відповідача
перевести позивача на більш легку
нижчеоплачувану роботу немає,
встановлення позивачеві професійного
захворювання дає право роботадавцю
для відстороння позивача від роботи на
посаді слюсаря з виплатою заробітної
плати відповідно до вимог ст. 113 КЗОТ
України.

Проте повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитися не
можна виходячи з наступного.

Умови та підстави переведення за
згодою працівників , які за станом
здоров'я роботи потребують надання
легшої роботи , визначенні статтею 170
КЗпП України.

Зазначена норма права не передбачає
можливості передення працівника на
іншу роботу на підставі судового
рішення.

Згідно статті 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» за потерпілим,
тимчасово переведеним на легшу
нижчеоплачувану роботу, зберігається
його середньомісячний заробіток на
строк, визначений ЛКК, або до
встановлення стійкої втрати
професійної працездатності. Стійкою
втратою професійної працездатності
вважається будь-яка втрата професійної
працездатності, визначена МСЕК.
Необхідність переведення потерпілого
на іншу роботу, її тривалість та
характер установлюються ЛКК або МСЕК.
За згодою потерпілого роботодавець
зобов'язаний надати йому рекомендовану
ЛКК або МСЕК роботу за наявності
відповідних вакансій. Якщо у
встановлений ЛКК або МСЕК строк
роботодавець не забезпечує
потерпілого відповідною роботою,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків сплачує
потерпілому страхову виплату у розмірі
його середньомісячного заробітку.

Висновок суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
зобов'язання відповідача виконати
вимоги ст. 170 КЗпП України та перевести
позивача на іншу постійну роботу за
станом здоров'я на посаді сторожа
автотранспортного цеху зі збереженням
на увесь час виконання
нижчеоплачуваної роботи попереднього
середнього заробітку згідно його
заяви від 26 червня 2013 року відповідає
встановленим у справі обставинам,
вимогам закону і доводами апеляційної
скарги не спростовується.

Також доводами апеляційної скарги не
спростовується і висновок суду першої
інстанції щодо недоведеності обставин
та підстав для присудження до
стягнення на користь позивача
компенсації у відшкодування моральної
шкоди.

Разом з тим висновок суду першої
інстанції в частині відмови у позові
ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу
про відсторонення від роботи з
виплатою заробітної плати за час
простою у зв'язку із необґрунтованістю
вимог не відповідає положенням ст.ст.
213 ,214 ЦПК України , встановленим у
справі обставинам, правовідносинам,
які виникли між сторонами та вимогам
закону.

Згідно до статті 46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони, в інших випадках,
передбачених законодавством.

За правилами ст. 46 КЗпП України
відсторонення від роботи означає
тимчасове зупинення виконання
працівником обов'язків за посадою чи
роботою, обумовлених трудовим
договором. Дія трудового договору при
цьому не припиняється, але на певний
час працівник до роботи не
допускається, заробітна плата не
нараховується і не виплачується.

Під простоєм відповідно до
положень ст. 113 КЗпП України
розуміється вимушене призупинення
роботи підприємства, організації або
окремих структурних підрозділів.
Порядок оплати праці за час
призупинення залежить від причини
простою, яка може бути з вини
працівника, якщо він не виконує
покладених на нього трудових
обов'язків без поважних причин, і не з
вини працівника, а за різних інших
обставин, не пов'язаних з його
протиправною поведінкою (тяжке
фінансово-економічне становище на
підприємстві, невдале керівництво,
стихійне лихо тощо).

Час простою з вини працівника у
разі протиправної, винної поведінки
працівника, яка має склад
дисциплінарного проступку, не
оплачується. Час простою не з вини
працівника оплачується в розмірі не
нижче від двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Положеннями ст.ст. 6,17 Закону
України «Про охорону праці» та ст. 31
Закону «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
якими керувався суд першої інстанції
при ухваленні рішення , не передбачено
відсторонення працівника від роботи у
разі виявлення у працівника
професіонального захворювання.

Відповідно у відповідача не було
підстав для видання наказу про
відсторонення позивача від роботи на
підставі медичного висновку
Центральної лікарської експертної
комісії ДУ «Інститут медицини праці
Національної академії медичних наук
України», Клініка професійних
захворювань від 4 червня 2013 року №18/864,
яким встановлено у ОСОБА_3 лише
професійне захворювання. Медичний
висновок не містить зазначення , що
продовження роботи на посаді слюсаря
небезпечна для життя та здоров'я
ОСОБА_3, або для людей , що його оточують.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про
охорону праці» передбачено вимушене
призупинення роботи ( простою) на
підставі заяви працівника про відмову
від виконання роботи через виробничу
ситуацію, яка становить небезпеку для
життя та здоров'я , у разі
підтвердження такої ситуації
спеціалістами з охорони праці
підприємства за участю представника
профспілки, а також страхового агента з
охорони праці.

Матеріали не містять даних , що в
цеху централізованого ремонтно -
котельного обладнання №1, в якому
позивач працював на посаді слюсаря по
ремонту обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду ,
виникла виробнича сітуація , наслідком
якої стало призупенення роботи через
простой, що виник внаслідок не
забезпечення роботавцем умов праці , в
тому числі і на робочому місці
позивача.

Висновок суду першої інстанції щодо
доведеності наявності підстав,
визначених законом для відсторонення
від роботи , призупинення роботи
позивача на посаді слюсаря на період
простою з проведенням оплати простою в
розмірі 2/3 частин посадового окладу
матеріалами справи не підтверджується.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у позові ОСОБА_3 про
визнання наказу №333 від 27 червня 2013
року про відсторонення з 1 липня 2007 року
від роботи на посаді слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
цеху централізованого ремонтно -
котельного обладнання №1 до вирішення
питання про переведення або звільнення
працівника з виплатою в цей період
заробітної плати на підставі ст. 113 КЗпП
України в розмірі 2/3 частин посадового
окладу та стягненню недоплаченої
заробітної плати не відповідає
встановленим у справі обставинам,
вимогам закону.

Статтею 233 КЗПП України
встановлено строки звернення до суду
за вирішенням трудових спорів .
Працівник може звернутися до суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
поновлення на роботі - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Відповідно до роз'яснень , що
містяться в п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 року N 9 встановлені ст.ст.
228,233 КЗпП України строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.

Матеріали справи свідчать, що
позивач звернувся в суд з позовом про
оскарження наказу №333 від 27 червня 2013
року про відсторонення від роботи 28
листопада 2013 року з перебігом
тримісячного строку звернення до суду .

Колегія суддів, обговорюючи
причини пропуску строку на звернення
до суду , визнає їх поважними . При цьому
колегія суддів виходить із доведеності
факту оскарження позивачем наказу № 333
від 27 червня 2013 року відразу після
ознайомлення з ним під підпис ,
починаючи з 2 липня 2013 року , шляхом
неодноразового звернення до директора
Зміївської ТЕС із заявами про
скасування наказу про відсторонення
від роботи та виконання вимог ст.170
КЗПП України про переведення на іншу
роботу . Також ОСОБА_3 щодо захисту
своїх трудових прав письмово звертався
до Державної інспекції України з
питань праці, Верховної Ради України .
Наведені обставини відповідно до ст. 234
КЗпП України є підставою для
поновлення ОСОБА_3 порушеного
тримісячного строку на звернення до
суду з вимогою про визнання незаконним
наказу №333 від 27 червня 2013 року про
відсторонення від роботи.

Представником відповідача не
заперечувався факт виконання наказу
№333 від 27 червня 2013 року про виплату
позивачеві з 1 липня 2013 року заробітної
плати в розмірі 2/3 частин від
посадового окладу слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
цеху централізованого ремонтно -
котельного обладнання №1 , що
становить 4009 грн.

Наслідком визнання незаконним
наказу №333 від 27 червня 2013 року про
відсторонення від роботи є стягнення
на користь позивача ОСОБА_3
недоплаченої заробітної плати за
період з 1 липня 2013 року по 4 березня 2013
року в сумі 11357.95 грн. , що обчислюється
виходячи із різниці між належною до
сплати заробітної плати виходячи з
розміру окладу в 4009 грн. та виплаченої
за цей час позивачеві заробітної в
розмірі 2/3 частини від 4009 грн.
заробітку.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції,визнає, що суд першої
інстанції правильно встановивши
обставини у справі, ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що згідно до ст..
309 ЦПК України є підставою для його
зміни.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 10 лютого
2014 року змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Поновити тримісячний строк на
звернення ОСОБА_3 до суду.

Наказ директора Зміївської теплової
електричної станції Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
№ 333 від 27 червня 2013 року про
відсторонення від роботи ОСОБА_3 на
посаді слюсаря по ремонту обладнання
котельних та пилозаготівельних цехів
5-го розряду цеху централізованого
ремонту котельного обладнання №1
визнати незаконним.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
на користь ОСОБА_3 недоплачену
заробітну плату за період з 1 липня 2013
року по 20 березня 2014 року в сумі 11357.95
грн.

В решті - рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді