У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Горелкіної Н.А.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, правонаступником якого є
ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу
та поділ майна,

за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 7 березня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання
шлюбу та поділ майна.

Посилався на те, що 26
листопада 1993 року він зареєстрував
шлюб з ОСОБА_6 Від вказаного шлюбу мають
неповнолітню доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування в шлюбі
сторонами набуто майно: квартира за
адресою: АДРЕСА_1, яка придбана 4 серпня
2006 року та квартира за адресою: АДРЕСА_2,
яка придбана 30 березня 2007 року.
Посилаючись на те, що сторони мають
різні характери та погляди на життя, їх
нічого окрім доньки не об'єднує, вони
втратили почуття взаємної любові та
поваги, він просив розірвати шлюб між
ними. Угоди про добровільний поділ
спільного майна подружжя, сторонами не
досягнуто, позивач просив виділити
йому квартиру, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, а відповідачці
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеса від 7 березня 2008 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрований 26
листопада 1993 року міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського обласного управління
юстиції, актовий запис № 1950 - розірвано.
Держмито в дохід держави, яке
стягується при видачі свідоцтва про
розірвання шлюбу в органах РАЦС у
розмірі 17 грн., покладено на позивача.
Неповнолітня донька - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишена проживати разом
з матір'ю. Поділено майно, що є спільною
власністю сторін, виділено ОСОБА_4
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, яка придбана 30 березня 2007 року,
а відповідачці ОСОБА_6 - квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка
придбана 4 серпня 2006 року. Визнано право
особистої приватної власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, придбану 30 березня 2007 року за
ОСОБА_4 Визнано право особистої
приватної власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
придбану 4 серпня 2006 року, за ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 27 квітня 2012 року рішення
Київського районного суду м. Одеса від 7
березня 2008 року скасовано та
провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 27 квітня 2012 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 11 грудня 2013 року рішення
Київського районного суду м. Одеса від 7
березня 2008 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
ухвалити нове рішення, яким в частині
позовних вимог про розірвання шлюбу
провадження закрити, а в частині
позовних вимог про поділ майна
відмовити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції
в межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що заявлені позовні вимоги
ґрунтуються на законі та визнані
відповідачем.

Залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вірно встановив, що
посилання відповідачки на те, що вона
не знала про судове рішення суду першої
інстанції є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи,
оскільки ОСОБА_6 були написані заяви, в
яких вона визнавала позовні вимоги.

Таким чином,
перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Київського районного суду м. Одеси від 7
березня 2008 року та ухвали апеляційного
суду Одеської області від 11 грудня 2013
року, тому що судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення
судами норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Крім того, не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Київського
районного суду м. Одеси від 7 березня 2008
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 11 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4,
правонаступником якого є ОСОБА_5, до
ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ
майна, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна О.М.
Ситнік