АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/7467/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/640/К/14
Доповідач Митрофанова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі:
Кузьміній Н.В.

за участі: Комунального підприємства
теплових мереж "Криворіжтепломережа"
-Цвіркун Сергій Олегович

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4 рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року
по справі за позовом Комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа" до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості по оплаті за опалення,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року КПТМ
"Криворіжтепломережа" звернулось із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по оплаті за опалення і
після уточнення позовних вимог просило
стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 заборгованість по оплаті за
опалення за період з 10.08.2008 року по
16.12.2013 року у розмірі 3457 грн.71 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачі зареєстровані
та проживають в АДРЕСА_1 та є споживачем
послуг, які надаються КПТМ
«Криворіжтепломережа», проте оплата за
отримані послуги ними не здійснювалась
в установленому законом порядку, що
призвело до утворення заборгованості.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року
позовні вимоги КПТМ
"Криворіжтепломережа" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь КПТМ
"Криворіжтепломережа" заборгованість
по оплаті за постачання теплової
енергії в сумі 3457 грн. 71 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь КПТМ
"Криворіжтепломережа" судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 та її представник ставлять
питання про скасування рішення суду
першої інстанції із ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
судом першої інстанції не враховано, що
ОСОБА_6 була виписана із квартири
АДРЕСА_1 25.11.2010 року, а з неї стягнуто
заборгованість по грудень 2013 року, крім
того не враховано, що у період з жовтня
2008 року по листопад 2010 року у вказаній
квартирі був також прописаний ОСОБА_7

Крім того, судом не враховано, що між
сторонами не укладено договору про
надання послуг опалення та при
ухваленні рішення не застосовано
строку позовної давності до спірних
правовідносин.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що відповідачі по справі
проживали за адресою: АДРЕСА_1, у період
з 01.10.2008р. по 01.01.2013 р.

У період вказаного часу позивач
щомісячно нараховував плату за
опалення з урахуванням установлених
тарифів та площі опалення квартири
відповідачів, проте відповідачі за
надані послуги з опалення квартири у
зазначений період в повному обсязі не
сплачували.

Виходячи з наведених обставин та
наданих сторонами доказів, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує зокрема, такі питання: які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на виконання
зазначених вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що між
сторонами виникли правовідносини
фактичного користування послугами, які
надаються позивачем відповідачу й
підлягають регулюванню нормами
Житлового кодексу України, що також
узгоджується із ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між позивачем та
відповідачами виникли правовідносини
по наданню, з одного боку, та
споживанню, з іншого боку, комунальних
послуг по центральному опаленню та
підігріву гарячої води, які
врегульовано Законом України „ Про
житлово-комунальні послуги", Законом
України „ Про теплопостачання",
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, які затверджені
Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005
року.

Обов'язок споживача оплатити надані
послуги встановлено ст. 19 Закону
України "Про теплопостачання".

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами),
передбачено, що розрахунковим періодом
для оплати послуг є календарний місяць.
Плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлено іншого строку.

Таким чином відповідачі мають
зобов'язання перед позивачем по оплаті
комунальних платежів з опалення і
гарячого водопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не враховано, що
ОСОБА_6 була виписана із квартири
АДРЕСА_1 25.11.2010 року не можуть бути
підставою для скасування законного
рішення суду, оскільки згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно ОСОБА_6,
станом на 24.03.2014 року, є власницею 7/16
частин спірної квартири, тому,
відповідно до вимог ст.360 ЦК України
зобов'язана брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів).

Вище вказані обставини спростовують
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що ОСОБА_5 ще з 1990 року не мешкає в
спірній квартирі, оскільки згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, станом на
24.03.2014 року, є власником 9/16 частин
спірної квартири, та відповідно до
вимог ст. 360 ЦК України, має нести тягар
утримання майна, що належить йому на
праві приватної спільної, часткової
власності.

Також не можуть бути підставою для
скасування рішення суду доводи
апеляційної скарги про те, що судом
першої інстанції не враховано, що у
період з жовтня 2008 року по листопад 2010
року у вказаній квартирі був також
прописаний ОСОБА_7, а з нього
заборгованість не стягнута, оскільки,
відповідно до вимог ЦПК України
позивач скористався своїм правом на
звернення до суду з позовом саме до тих
відповідачів, які зазначені в позовній
заяві.

Відповідно ч.4 ст.319 і ст.322 Цивільного
Кодексу України, власність зобов'язує і
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Ст. 544 ЦК України визначено, що боржник,
який виконав солідарний обов'язок, має
право на зворотну вимогу (регрес) до
кожного з решти солідарних боржників у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або законом, за вирахуванням
частки, яка припадає на нього.

Згідно ст. 33 ЦПК України позивачем, в
суді першої інстанції, не заявлялось
клопотання про залучення до участі у
справі в якості відповідача ОСОБА_7, а
суд не вправі визначати суб'єктний
склад сторін по справі.

При цьому, апеляційний суд законодавчо
не наділено правом скасувати рішення,
після чого, залучивши на стадії
апеляційного провадження таку особу до
участі у справі, вирішити спір відносно
її прав, оскільки відповідно до норм
процесуального закону така особа має
права та обов'язки при розгляді справи
в суді першої інстанції, які
порушуються у разі відсутності участі
її в цій інстанції.

Таким чином позовні вимоги заявлені
згідно діючого законодавства.

Доводи відповідача щодо відсутності
укладеного між нею та позивачем
письмового договору про надання послуг
не можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позову, оскільки в даному
випадку, в оспорюваний період
відповідачам надавались послуги,
нараховувалась оплата за надані
послуги, але ним не сплачувались суми
за надані послуги.

Порядок користування приміщеннями, а
також утримання житлових будинків
визначається Правилами користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і
ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004р.
«Про житлово-комунальні послуги»
відповідно до яких власник або
споживач, зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом та інше.

Відповідно до ст.633 ЦК України, присутні
усі умов, що свідчать про наявність
публічного договору, а саме: позивач є
юридичною особою, надає послуги
необмеженій кількості людей, умови
постачання послуг є однаковими для
всіх споживачів.

Крім зазначеного, відповідно ст.205 ЦК
України, правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. У
випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

В даному випадку відповідачі
отримували та користувалися послугами
КПТМ «Криворіжтепломережа» та
самостійно здійснювали часткові
оплати за отриману теплову енергію, чим
підтверджено виникнення цивільних
прав та обов'язків. Крім цього за
зазначеною адресою встановлений
лічильник на гарячу воду.

Щодо строку позовної давності, то
відповідно до вимог ст.257 ЦК України
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності
переривається вчинення особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу і
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимог,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується( ч.ч.І, 2 ст.264 ЦК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження" - наказне
провадження є самостійним і спрощеним
видом судового провадження у
цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Заявами про видачу судового наказу в
січні 2011 року та березні 2013 року КПТМ
«Криворіжтепломережа» перервало
позовну давність.

Крім цього згідно п.1 ст.264 Цивільного
кодексу України сплив строку позовної
давності переривається здійсненням
особою дії, яка засвідчує по визнання
їм свого боргу або іншого зобов'язання.
Наприклад в літні (міжопалювальні)
періоди 2011року та 2012року, в лютому,
грудні 2011року Відповідачі, відповідно
до розрахунку заборгованості,
здійснювали оплату за теплову енергію
у більшому розмірі ніж було проведено
нарахування за вказані місяці, що
свідчить про визнання останнім свого
боргу та переривання позовної
давності.

Отже колегія суддів приходить до
висновку, що позивач не пропустив строк
позовної давності.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: