Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 17 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості у розмірі 38
721, 88 грн, з яких 5 000 грн - кредитні кошти,
19 326, 79 грн - заборгованість зі сплати
процентів, 12 075 грн - заборгованість із
комісії за користування кредитом,
500 грн - штраф (фіксована частина), 1
820, 09 грн - штраф (процентна складова).

Вимоги мотивовано тим, що 19 листопада
2007 року ОСОБА_3 отримала кредитні кошти
у розмірі 5 000 грн у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.
Посилаючись на те, що внаслідок
порушення відповідачем строку та
порядку погашення кредиту утворилася
заборгованість, позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від
17 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року, позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 38 721, 88
грн. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені у
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані(пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувані судові рішення указаним
вимогам закону не відповідають.

Встановлено, що 19 листопада 2007 року
ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у
розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого
ліміту на платіжну картку зі сплатою 2 %
в місяць на залишок заборгованості за
кредитом та щомісячної комісії у
розмірі 3, 5 % з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У заяві позичальника на отримання
кредиту від 19 листопада 2007 року, яка
завізована підписом ОСОБА_3, зазначено,
що вона ознайомлена і згодна із Умовами
та правилами надання банківських
послуг (далі - Умови), а також із
Тарифами банку; погодилася із тим, що
заява разом із Пам'яткою, Умовами та
Тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських послуг
(а. с. 8).

Внаслідок порушення відповідачем
строку та порядку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 38
721, 88 грн, з яких 5 000 грн - кредитні кошти,
19 326, 79 грн - заборгованість зі сплати
процентів, 12 075 грн - заборгованість із
комісії за користування кредитом, 500
грн - штраф (фіксована частина), 1 820, 09
грн - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.12 Розділу І Умов встановлено,
що кредитний договір від 19
листопада 2007 року діє упродовж 12
місяців з моменту підписання. Також
передбачено автоматичне пролонгування
дії договору на такий самий строк у
разі, якщо жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення договору (а. с. 11).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що доказів про припинення дії
договору про надання банківських
послуг відповідно до п. 9.12 Умов не було
надано, тому строк виконання
зобов'язання за цим договором
автоматично пролонговано.

Таких висновків суди дійшли із
порушенням норм процесуального права.

Порядок погашення боргового
зобов'язання передбачено п. 5 Розділу ІІ
Умов, у якому зазначено, що строк і
порядок погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками із встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
наведений у Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Вказано,
що платіж включає плату за
користування кредитом, передбачену
Тарифами, і частину заборгованості за
кредитом (п. 5.3.).

За платіжними картками без
встановлення мінімального
обов'язкового платежу строк погашення
за кредитом наведено у п. 5.4. Розділу ІІ
Умов, за яким строк погашення процентів
за кредитом - щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту у
повному обсязі - не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі Month).

Зважаючи на відсутність у матеріалах
справи Пам'ятки клієнта й Тарифів
банку, які є невід'ємними частинами
кредитного договору та визначають його
умови, обставини щодо порядку
погашення кредиту - строку, розміру та
складових щомісячного зобов'язання
ОСОБА_3 не встановлені.

За умовами п. п. 3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Строк дії картки, виданої ОСОБА_3, тобто
строк (у розумінні ст. 631 ЦК України),
протягом якого банк має право
звернення із вимогою про повернення
суми кредиту та інших платежів за ним, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та сплатити проценти, а також
обставини щодо продовження цього
строку, передбачені п. п. 3.1.1., 3.1.3.
Розділу ІІ Умов, суд не дослідив.

Відповідальність за порушення
клієнтом строків платежів за будь-яким
із грошових зобов'язань, передбачених
договором більше, ніж на 120 днів,
визначена п. 8.6. Розділу І Умов та
полягає у обов'язку клієнта сплатити на
користь банку штраф у розмірі 500 грн + 5 %
від суми позову.

Враховуючи те, що строки виконання
кредитного зобов'язання, а відтак і
виникнення прострочення за кредитом не
встановлені, період нарахування
штрафних санкцій також підлягає
перевірці судом відповідно до вимог ст.
ст. 60, 214 ЦПК України.

Апеляційний суд законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не перевірив.

Враховуючи те, що допущені судами
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, ухвалені
у справі оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню із передачею
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від
17 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко