АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7956 /2014
інстанції - СкрипникО.Г.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника третьої особи Карпенко
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, третя особа: Оболонська районна
у м. Києві державна адміністрація -
відділ опіки та піклування про
стягнення аліментів та визначення
місця проживання дитини;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 26 березня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 24.03.2014 року позов ОСОБА_2
задоволеночастково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітньої дитини, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1000,0
грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2013 року
до досягнення дитиною повноліття та
стягнуто додаткові витрати на
утримання ОСОБА_6 у розмірі 1000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5. на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Допущенонегайне виконання рішення
суду в межах стягнення суми аліментів
за один місяць. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, в
частині відмови в задоволенні позову
про визначення місця проживання дитини
з матір'ю, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду, в
цій частині, скасувати та ухвалити, в
цій частині, нове рішення про
задоволення її позову про визначення
місця проживання дитини разом з нею.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, в частині відмови у
задоволенні позову, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для вирішення справи, в
цій частині її позовних вимог.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду першої інстанції про те,
що між позивачем та відповідачем
відсутній спір щодо визначення місця
проживання дитини. Судом було
проігноровано положення Постанови
Пленуму Верховного Суду України №14 від
18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі».

Апелянт зазначила, що після розірвання
шлюбу і закінчення спільного
проживання між сторонами постійно
виникали сварки та непорозуміння
відносно місця проживання дитини.
Відповідач неодноразово погрожував їй,
що забере доньку до м. Єнакієво для
проживання разом з ним.

Також ОСОБА_2 зазначила, що має роботу,
самостійний дохід і постійне місце
проживання, позитивно
характеризується за місцем роботи,
добре відноситься до доньки, а тому
вважає, що дитині буде краще жити разом
з матір'ю.

В суді апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3,
представник Органу опіки та піклування
Оболонської РДА у м. Києві Карпенко О.М.
підтримали апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Відповідач ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, про що свідчить
відповідна розписка.

Неявка відповідача в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності, у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 31.05.2008 року позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_5 зареєстрували шлюб,
від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась донька, ОСОБА_6.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 03.09.2013 року шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано, дитина залишилась проживати
разом з матір'ю.

Як на підставу для задоволення
позовної вимоги щодо визначення місця
проживання дитини разом з матір'ю
позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що
має роботу, самостійний дохід і
постійне місце проживання, позитивно
характеризується за місцем роботи,
добре відноситься до доньки, а тому
вважає, що дитині буде краще жити разом
з матір'ю.

Також, апелянт зазначила, що після
розірвання шлюбу і закінчення
спільного проживання між сторонами
постійно виникали сварки та
непорозуміння відносно місця
проживання дитини. Відповідач
неодноразово погрожував їй, що забере
доньку до м. Єнакієво для проживання
разом з ним.

Відповідно до вимог ст.161 Сімейного
кодексу України якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач погоджується з тим, щоб
дитина проживала разом з матір'ю та
вважає, що проживання дитини разом з
матір'ю відповідає інтересам дитини.
Він ніколи не погрожував позивачці тим,
що забере у неї дитини і ніколи не
ставив питання щоб дитина проживала
разом з ним, оскільки розуміє, що
малолітній дівчинці буду краще
знаходитьсь постійно разом з матір'ю.

В матеріалах справи відсутні будь - які
докази, які б свідчили про те, що з
питання визначення місця проживання
дитини існує спір між батьками. Крім
того, судом встановлено, що дитина
проживає разом з матір'ю, яка
займається її вихованням та утриманням
і будь - яких перешкод в цьому їй батько
дитини не вчиняє.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_2 не було
доведено суду та не було підтверджено
належним та допустимими доказами свою
вимогу щодо необхідності визначення
місця проживання спільної доньки
сторін по справі разом з матір'ю,
оскільки доводи щодо неодноразових
погроз відповідача про відібрання
доньки до м. Єнакієво для проживання з
ним, а також факт постійних сварок та
непорозумінь з даного питання не
доведений суду, а відповідач дані
обставини заперечує.

Позивачкою також не доведено факту
самочинної, без її згоди зміни
місцяпроживання дитини батьком, у тому
числі способом її викрадення.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
сімейних відносин. Позивачем не
доведено суду, що її право на
проживання дитини разом з нею порушено,
невизнано або оспорюється
відповідачем.

Отже, правомірним та обґрунтованим є
висновок суду першої інстанції про те,
що спір щодо визначення місця
проживання дитини між позивачем та
відповідачем відсутній.

Твердження апелянта про незаконність
та необґрунтованість рішення суду в
цій частині, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, на думку
суду є необґрунтованими, а обставини,
на які вона посилається - недоведеними
та не підтверджені належними та
допустимими доказами по справі,
оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу, в частині визначення місця
проживання дитини, було розглянуто
судом на підставі встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції, в
частині відмови ОСОБА_2 у задоволення
позову про визначення місця проживання
дитини, відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону.

Підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 26 березня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: