АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.,

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та як правонаступник
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа КП
ЖЕК - 306 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок залиття квартири,

В
С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 23.01.2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, третя особа КП ЖЕК - 306 про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок залиття квартири задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 10 711
грн. та судовий збір у сумі 229,40 грн. В
іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_2 вважаючи, що зазначене рішення
постановлене з порушенням норм
процесуального права, без врахування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи, в поданій
апеляційній скарзі просить рішення
суду в частині солідарного стягнення з
відповідачів матеріальної шкоди у
розмірі 10 711 грн. та судового збору
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову в цій частині
відмовити. Рішення в частині відмови у
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди просила залишити без
змін.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що суд при
визначенні причин залиття квартири
позивача незаконно взяв до уваги акт
ЖЕК № 306 від 13.02.2013 року так як він не
відповідає вимогам Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року №76, так як комунікації у
ванній кімнаті відповідачів ніхто
детально не оглядав, халатне
відношення відповідачів до
сантехнічного обладнання не може бути
встановлено, про складання вказаного
акту працівники ЖЕК не повідомили
відповідачів. Суд необґрунтовано
відмовив у витребуванні з Центральної
диспетчерської служби Деснянського
району м. Києва доказів на
підтвердження явки до їхньої квартири
сантехніка в останніх числах січня 2013
року, який перевіряв сантехнічне
обладнання у квартирі. Суд не взяв до
уваги ту обставину, що звітом ФОП
«ОСОБА_7» від 04.07.2013 року №67/13 фактично
були оцінені збитки після наслідків
гасіння пожежі 02.05.2013 року, внаслідок
чого була залита квартира позивача. Суд
ухвалив рішення про стягнення
матеріальної шкоди у солідарному
порядку у тому числі з її померлого ще у
ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_8 та поклав
обов'язок такого відшкодування на її 87
річну матір без виклику останньої в
судове засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник КП
ЖЕК - 306 в судове засідання не з'явилися,
належним чином повідомлені про місце і
час судового розгляду, а тому колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу, а
позивач має довести, що йому така шкода
завдана.

Право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, закріплено в ст. 23 ЦК України, а
підстави для такого відшкодування
передбачені ст. 1167 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
02.02.2013 року відбулося залиття квартири
АДРЕСА_1, 1/3 частина якої, згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 04.07.1996 року (а.с.5) належить на праві
приватної спільної власності ОСОБА_3

Згідно з актом від 13.02.2013 року комісією
ЖЕК -306 виявлено, що причиною залиття
АДРЕСА_1 є халатне відношення
мешканців АДРЕСА_4 до сантехнічного
обладнання. Підтікав пластиковий
трійник відводу води з ванни та
умивальника (а.с. 6).

Згідно звіту ФОП «ОСОБА_7» від 04.07.2013
року №67/13 вартість майнової шкоди
завданої ОСОБА_3 в результаті залиття
квартири АДРЕСА_1, становить 10 711 грн.
за цінами і станом на час проведення
дослідження (а.с.38 - 51).

Відповідно до ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
відшкодування матеріальної шкоди, суд
правильно виходив із того, що
відповідачі є особами, винними у
залитті квартири позивача, ними не
надано доказів на підтвердження тому,
що залиття квартири сталося не з їх
вини. При визначенні розміру
відшкодування заподіяної позивачу
матеріальної шкоди у сумі 10 711 грн.
судом правильно взято до уваги звіт ФОП
«ОСОБА_7» від 04.07.2013 року, оскільки
іншими належними доказами він не
спростований.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність акту про залиття
вимогам Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року №76 не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки акт підписаний
комісією у складі головного інженера,
майстра технічної дільниці,
слюсарів-сантехніків, що мають
повноваження складати відповідні акти,
затверджений начальником ЖЕК-306. В акті
вказана причина залиття АДРЕСА_1.

Відхиляються колегією суддів і доводи
апеляційної скарги про те, що звітом
ФОП «ОСОБА_7» від 04.07.2013 року №67/13 були
оцінені збитки після наслідків гасіння
пожежі, яка сталася 02.05.2013 року,
внаслідок чого була залита квартира
позивача. Відповідачами належних
доказів на підтвердження цьому суду не
надано, довідка Деснянського ГУ ДСНС
України у м. Києві про підтвердження
факту пожежі в будинку сторін на 13
поверсі не є належним доказом тому, що
залиття квартири на 8 поверсі сталося
саме внаслідок гасіння пожежі.
Клопотань про проведення будь-яких
експертиз у справі відповідачі не
заявляли.

Разом з тим, ОСОБА_2 надала суд
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_8 - її батька. Вона є
спадкоємицею 1/4 частини квартири
АДРЕСА_3 - належної до смерті батьку.

Протокольною ухвалою суду від 26.03.2014
року ОСОБА_2 залучено до участі в справі
як правонаступника ОСОБА_4

Погоджуючись з правильністю висновків
суду, що залиття квартири позивача
відбулося внаслідок винних дій
відповідачів, тому матеріальна шкода
підлягає стягненню з них, і, зважаючи на
те, що на час ухвалення рішення судом
першої інстанції відповідач ОСОБА_8
помер, а співвідповідач ОСОБА_2 є його
правонаступником, колегія суддів
вважає за необхідне на підставі п.п. 1,4
ст. 309 ЦПК України рішення суду в
частині стягнення матеріальної шкоди
змінити, виключивши з його
резолютивної частини посилання про
солідарне стягнення такої шкоди з
ОСОБА_4 Таким чином матеріальна шкода
підлягає стягненню у солідарному
порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди в
апеляційному порядку не оскаржувалося
і на підставі ст. 303 ЦПК України
колегією суддів не перевірялося.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року в частині
стягнення матеріальної шкоди змінити.

Виключити з резолютивної частини
рішення посилання про солідарне
стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/22412/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3933/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ярошенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.