АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2802/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

26 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко
Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій
К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 03 лютого 2014 року про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області 03 лютого 2014
року постановлено ухвалу якою суд
задовольнив заяву позивача ОСОБА_3 про
забезпечення позову, згідно якої суд
наклав арешт на майно відповідача
ОСОБА_2 та вжив заходи забезпечення
позову у виді заборони вчиняти будь-які
дії, спрямовані на відчуження, передачу
третім особам у будь-який інший спосіб
наступне майно: автомобіль «ГАЗ-3110», 2001
р.в., державний номерний знак НОМЕР_1;
автомобіль «УАЗ-220606», 2002 р.в., державний
номерний знак НОМЕР_2; автомобіль
«ГАЗ-2412», 1989 р.в., державний номерний
знак НОМЕР_3; автомобіль «ГАЗ-3110», 1999
р.в., державний номерний знак НОМЕР_4;
автомобіль «ВАЗ-21065», 2000 р.в., державний
номерний знак НОМЕР_5; автомобіль
«ГАЗ-3307», 1994 р.в., державний номерний
знак НОМЕР_6; причему «ММЗ-81024», 1991 р.в.,
державний номерний знак НОМЕР_7 /а.с. 26/.

З цією ухвалою не погодився
відповідач ОСОБА_2 і звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати ухвалу суду, посилаючись на
те, що ухвала постановлена з порушенням
норм процесуального закону / а.с. 29-32/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених, вимог
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
ухвалу суду, в силу ст. 312 ЦПК України,
скасувати та передати на новий розгляд
до суду першої інстанції, з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 у серпні 2013 року звернулася до
суду з позовом про поділ майна
подружжя, та просила суд визнати за нею
право власності на ? частину
домоволодіння по вул. Шкільній, 20 у селі
Зоря Дніпропетровського району
Дніпропетровської області.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звертається до
суду з заявою про забезпечення позову,
в якій посилається на те, що нею
уточнені позовні вимоги відносно
розподілу автомобілів, та просить
забезпечити позов в цій частині /а.с.
19-20/.

Суддею Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області було
розглянуто заяву позивача ОСОБА_3 - про
забезпечення позову та 03 лютого 2014 року
постановлено ухвалу про забезпечення
позову /а.с. 26/.

Ухвалою цього ж суду від 13.03.2014 року
уточнена позовна заява залишена без
руху.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені ЦПК України,
заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає,
що повинно бути зазначено у заяві про
забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України -
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст.
153 ЦПК України - про вжиття
забезпечення позову суд постановляє
ухвалу, в якій зазначає вид
забезпечення позову і підстави його
обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в п.1 постанови Пленуму від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову»,- єдиною підставою для
забезпечення позову є мотивована заява
будь-кого з осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Однак, в порушення вище зазначених
вимог процесуального закону, вирішуючи
питання щодо забезпечення позову та
постановляючи 03 лютого 2014 року ухвалу
про забезпечення позову, суд першої
інстанції не зазначив підстави обрання
такого виду забезпечення позову, як і
не обґрунтував причини застосування
заходів по забезпеченню позову, не
вказав на ті обставини, які свідчать
про те, що неприйняття зазначеного
заходу може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Також в ухвалі суду не зазначені
мотиви, із яких суддя дійшов висновку
про обґрунтованість застосування
заходів по забезпеченню позову, не
вказав на ті обставини, які свідчать
про те, що неприйняття зазначеного
заходу може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову і постановляючи 03 лютого 2014 року
ухвалу про забезпечення позову суд
першої інстанції, в порушення ч.2 ст.151
ЦПК України, прийняв в своє провадження
заяву, яка не відповідає вимогам закону
і в порушення вимог ч. 3 ст. 153 ЦПК
України не витребував у заявника
додаткові матеріали та інші докази, що
підтверджують необхідність
забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, а ухвала суду - скасуванню
з передачею на новий розгляд до суду
першої інстанції, як така, що не
відповідає вимогам процесуального
закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
лютого 2014 року - скасувати та передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Судді: