У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Касьяна
О.П.,
Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
реєстрацію місця проживання, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 28 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 22 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 1983 року вона була
зареєстрована по АДРЕСА_1. Із 1986 року
позивачка, як така, що позбавлена
батьківського піклування, вибула до
дитячого будинку в м. Надвірна. На даний
час позивачка проживає по АДРЕСА_1
разом зі своїми дітьми.

Враховуючи вказане, позивачка просила
визначити місцем проживання її та
дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
за вказаною адресою. Зобов'язати
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб Івано-Франківського міського
відділу УМВС зареєструвати її місце
проживання за зазначеною адресою.

Зобов'язати відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС зареєструвати
місце проживання ОСОБА_3 та її дітей:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за
вказаною адресою.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22 січня
2014 року, позов було задоволено.
Визначено місцем проживання ОСОБА_3 та
її дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 по АДРЕСА_1.

Зобов'язано відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС зареєструвати
ОСОБА_3 місце проживання по АДРЕСА_1.

Зобов'язано відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС зареєструвати
місце проживання ОСОБА_3 та її дітей:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 просять скасувати ухваленні
судові рішення та справу передати на
новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з наявності
підстав для задоволення позову.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 1983 року
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
З 1986 року ОСОБА_3, як така, що
позбавлена батьківського піклування
вибула до дитячого будинку в м.
Надвірна. У 1999 році ОСОБА_3 вибула зі
школи інтернату.

Відповідно до довідки від 18 квітня 2013
року № 307 за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

05 березня 2012 року позивачка звернулася
до відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Івано-Франківського міського відділу
УМВС із заявою про проведення
перереєстрації за місцем постійного
проживання.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Як вбачається з резолютивної частини
рішення суду першої інстанції, судом
було зобов'язано відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС зареєструвати
ОСОБА_3 місце проживання по АДРЕСА_1 та
зобов'язано відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС зареєструвати
місце проживання ОСОБА_3 та її дітей:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по
АДРЕСА_1.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Івано-Франківського
міського відділу УМВС до участі у
розгляді справи залучено не було.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, зобов'язавши відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Івано-Франківського міського відділу
УМВС вчинити певні дії, в порушення
норм матеріального та процесуального
права, не залучив вказану особу до
участі у розгляді справи, чим фактично
вирішив питання про права та обов'язки
особи, яка не брала участі у справі.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 156 ЖК
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

За таких обставин виникнення права
членів сім'ї власника будинку на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позов лише до ОСОБА_4, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
обставини щодо належності спірного
будинку на праві власності іншим
особам і в залежності від цього не
вирішив питання про можливість
залучення цих осіб до участі у розгляді
справи.

Апеляційний суд на викладене уваги не
звернув та залишив вказане рішення
суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 22
січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Cтупак