У х в а л а

13 січня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Мазур Л.М.,
Матвєєвої О.А., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня
2013 року та доповнення до неї у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення - закусочної з літнім
майданчиком, розташованим по АДРЕСА_1

Позов мотивований тим, що 17 березня
2005 року ОСОБА_1 надала розписку, в якій
зобов'язалася в строк в один місяць, а
саме до 17 квітня 2005 року сплатити
позивачу борг у розмірі 8215 доларів США.
Крім цього, відповідач у розписці
зазначила, що у разі невиконання цього
зобов'язання вона сплатить позивачу 3%
від суми боргу за кожен місяць
прострочки. Вказаних зобов'язань
відповідач не виконала у зв'язку із чим
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з неї на його користь 43457 грн.
боргу та 3% річних за кожен місяць
прострочки, всього 46103 грн.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 грудня 2005 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 27 лютого
2006 року рішення суду першої інстанції
скасовано з ухваленням нового рішення
про задоволення позову. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 46 103,90
грн боргу за договором купівлі-продажу.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2013 року
ОСОБА_1 відмовлено у відкритті
касаційного провадження за її
касаційною скаргою на вказане рішення
апеляційного суду з підстав,
передбачених п.5 ч.4 ст.328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд даного рішення
суду касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України. В подальшому вказана заява
була доповнена заявником.

В обґрунтування заяви відповідач
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема норм ст.
604, 652-654, 1053 ЦК України, що в свою чергу,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, при зверненні до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ заявником подано клопотання про
поновлення строку на подання заяви про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції в силу його пропуску з
поважних причин.

Оскільки зі змісту заяви про перегляд
судового рішення та матеріалів,
доданих до неї вбачається, що строк на
її подання пропущено з поважних причин,
то він підлягає поновленню.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2013 року, про перегляд
якої ставиться питання, та ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 травня 2013 року у справі про
стягнення суми за новацією боргу,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня
2013 року у справі про стягнення суми
боргу. Крім того, у доповненнях до заяви
послався на рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 липня 2011 року у справі про
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2012 року у справі про
стягнення 110 000 грн., ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 вересня 2012 року у справі про
стягнення суми, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 лютого 2011 року у справі про
стягнення боргу за договором позики, а
також на постанову Верховного суду
України від 18 липня 2012 року, постанову
Верховного Суду України від 19 червня 2013
року, постанову Верховного Суду
України від 16 січня 2012 року, ухвалених в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
5 ЦПК України.

З поданих копій ухвал суду касаційної
інстанції, на які посилається заявник в
обґрунтування заяви не вбачається
наявність неоднакового застосування
судом норм матеріального права у
правовідносинах, подібних, вирішеним у
даній цивільній справі.

Під подібними правовідносинами слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин з метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту рішень
суду касаційної інстанції, поданих
заявником в обґрунтування заяви не
вбачається тотожність підстав позову
та фактичних обставин, встановлених
судами у інших справах, ніж встановлені
у даному спорі.

Крім того, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2013 року, на яку
посилається заявник вже
досліджувалась Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у якості підстави
для перегляду судового рішення за
поданою ОСОБА_1 заявою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 листопада 2013
року у допуску справи до провадження
Верховного Суду України за заявою
ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 вдруге звернулася до суду
касаційної інстанції з заявою про
перегляд судового рішення, посилаючись
на цю ж ухвалу, як на одну з підстав для
перегляду.

Постанови Верховного Суду України
від 18 липня 2012 року, від 19 червня 2013
року, від 16 січня 2012 року, ухвалені в
порядку перегляду судових рішень за
правилами глави 3 розділу 5 ЦПК України,
не є рішеннями, ухваленими судом
касаційної інстанції, тому на них також
не може здійснюватись посилання в
обґрунтування підстав, передбачених п.1
ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення, за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Луспеник Д.Д. судді
Лесько А.О. Мазур Л.М. Матвєєва
О.А. Умнова О.В.