У Х В А Л А

6 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід
Банк»), третя особа: Національний Банк
України, про визнання звільнення
незаконним, зміну причин та
формулювання звільнення, стягнення
середнього заробітку за час прогулу та
зобов'язання відшкодувати моральну
шкоду, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 28 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 через свого
представника звернувся до суду із
указаним позовом, у якому просив
визнати його звільнення незаконним,
змінити причини і формулювання
звільнення на підставі п. 2 ст. 36
КЗпП України на звільнення з
ініціативи власника на підставі
п. 1 ст.40 КЗпП України, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
100 000 грн.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_4 зазначав, що 17 червня 2009
року постановою правління
Національного банку України № 356 його
призначено тимчасовим адміністратором
ПАТ «Родовід Банк», у зв'язку з чим
цього ж дня між ним та НБУ укладено
договір № ГД-Т-295 про здійснення
тимчасової адміністрації ПАТ «Родовід
Банк». 12 травня 2010 року
постановою правління НБУ № 233 його
усунуто від виконання обов'язків
тимчасового адміністратора ПАТ
«Родовід Банк» у зв'язку з неналежним
їх виконанням та розірвано з 14 травня
2010 року договір про здійснення
тимчасової адміністрації. Цього ж дня
новопризначений тимчасовий
адміністратор Онищенко M.I. наказом №
85-14-01 о/с вивів із штатного розкладу
«Родовід Банк» посаду тимчасового
адміністратора та звільнив ОСОБА_4 з
роботи відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП
України.

Ураховуючи викладені обставини, та
вважаючи своє звільнення з роботи
таким, що проведено з порушенням норм
трудового законодавства, ОСОБА_4 просив
задовольнити позов.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 28 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11
грудня 2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Змінено формулювання причини
звільнення ОСОБА_4, тимчасового
адміністратора ПАТ «Родовід Банк», та
вирішено вважати його звільненим 14
травня 2010 року за ч. 8 ст. 36 КЗпП України
з підстав підпункту 5.3 пункту
5 договору ГД-Т-295 від 17 червня 2009 року,
укладеного між Національним банком
України та ОСОБА_4 У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню шляхом зміни
формулювання причини його звільнення,
керуючись при цьому нормами ст. 235
КЗпП України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 28 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник