АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/971/2014
інстанції: Ковальчук О.В.
Доповідач: Вербицька Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вербицької
Л.І.Суддів:Радченка С.В. Слюсаренко О.В.
При секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Каланчацького
районного суду Херсонської області від
06 лютого 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» до
ОСОБА_5 про стягнення кредитної
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приват Банк» (далі - Банк)
звернулося до суду з вищезазначеним
позовом. В обґрунтування своїх вимог
Банк зазначав, що 24 листопада 2005 року
між ним та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
Банк надав відповідачу кредит в сумі 5
000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Оскільки
ОСОБА_5 неналежним чином виконував
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів, у зв'язку з чим станом на 31 липня
2013 року утворилася заборгованість в
загальному розмірі 41 691,75 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 9 574,37 грн.; заборгованості по
процентам за користування кредитом - 29
655,87 грн.; штрафу (фіксована частина) -
500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1
961,51 грн., Банк просив суд стягнути в з
ОСОБА_5 на його користь заборгованість
по кредитному договору в зазначеному
розмірі та судові витрати.

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року позовні вимоги Банку задоволено,
стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банку 41
691,75 грн. заборгованості за кредитним
договором та судові витрати в сумі 416,92
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення скасувати і ухвалити нове, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
строки позовної давності у спірних
правовідносинах не застосовуються. В
обґрунтування цього суд послався на те,
що з моменту укладення кредитного
договору ніхто зі сторін не заявляв про
його припинення, а відповідач не надав
Банку письмової заяви про закриття
картрахунку. У зв'язку з цим суд дійшов
висновку про те, що строк дії
кредитного договору пролонговувався з
24 листопада 2005 року кожного слідуючого
року і на час звернення до суду строк
позовної давності не було пропущено.

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна оскільки до них суд
дійшов неправильно застосувавши норми
матеріального права, що регулюють
порядок та підстави застосування
строків позовної давності.

Судом встановлено, що 24 листопада 2005
року між Банком та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
Банк надав відповідачу кредит в сумі 5
000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.6,7-10,11).
Факт отримання кредитних коштів
сторонами не оспорюється.

Кредитний договір складається із заяви
позичальника, з якої вбачається, що
ОСОБА_5 було видано кредитну картку
НОМЕР_1, а також Умов і Правил надання
банківських послуг, які не містять
особистого підпису позичальника.

Пунктом 9.12. зазначених Умов
встановлено, що договір діє на протязі
12 місяців з моменту його підписання. У
разі якщо протягом встановленого
строку жодна із сторін договору не
проінформує іншу сторону про його
припинення, договір автоматично
лонгується на той же строк.

Разом з тим у заяві відповідача сторони
погодили порядок погашення
заборгованості: щомісячними платежами
у розмірі 7% від суми заборгованості.
Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості останнє
виконання зобов'язань за договором
відповідачем здійснено 12 серпня 2008
року і з цього часу користування
карткою і виконання зобов'язань
припинилося (а.с.4-5).

З матеріалів справи вбачається, що Банк
звернувся до суду з позовом 06 листопада
2013 року. Під час розгляду справи
відповідачем були подані заяви про
застосування судом строку позовної
давності та відмови у задоволенні
позову з цієї підстави.

Зазначеними умовами договору, що
обумовлені сторонами у заяві
відповідача, сторони встановили строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням 7% від суми заборгованості.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом згідно ч.1 ст.261 ЦК
України перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Таким чином,
зазначеними нормами закону початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи. У зв'язку з цим
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право у примусово-судовому порядку.

Оскільки умовами договору між
сторонами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повертати борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку - штраф відповідно до п.8.6.
Умов та правил надання банківських
послуг, то право кредитора слід вважати
порушеним з моменту недотримання
боржником строку погашення кожного
чергового платежу, а відтак і початок
перебігу позовної давності за кожний
черговий платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Судом першої інстанції вірно
встановлені обставини щодо
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором. При
цьому суд безпідставно не застосував
строки позовної давності, оскільки у
спірних правовідносинах позовна
давність до вимог про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Як вже зазначалося вище останній
платіж відповідачем було здійснено 12
серпня 2008 року, який було зараховано на
погашення процентів. Перебіг позовної
давності з цього часу вчиненням дій
відповідача про визнання свого боргу
не переривався. Оскільки між сторонами
не було встановлено іншого строку
позовної давності, відповідно до ст.257
ЦК України застосовується загальний
строк позовної давності у три роки.

Оскільки позивач звернувся до суду з
позовом через 5 років 2 місяці з часу
здійснення відповідачем останнього
платежу у серпні 2008 року колегія суддів
приходить до висновку про сплив строку
позовної давності щодо сплати кредиту
та процентів за його користування.

Будь-яких поважних причин пропущення
позовної давності позивачем не
зазначається, а колегія суддів з
встановлених судом першої і
апеляційної інстанції обставин таких
причин не вбачає (ч.5 ст.267 ЦК України).

Крім того, судом першої інстанції з
відповідача стягнуто штрафи 500,00 грн.
(фіксована частина) та 1 961,51 грн.
(процентна складова) згідно п.8.6. Умов та
правил надання банківських послуг
відповідно до якого при порушенні
строків платежів за грошовими
обов'язками, передбаченими договором
більш ніж на 120 днів, боржник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500,00 грн. та 5% відсотків від суми
позову.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст.258
ЦК України - позовна давність в один
рік).

Таким чином, включення штрафу до
основної вимоги поза межами позовної
давності не ґрунтується на вимогах
закону.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст.254, 256-258, 261, 266, 267 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк»
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді