Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Собіни І.М.,

секретар судового засідання -
Пиляй І.С.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

представника позиваки - ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду від
20 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на повнолітню дочку, яка
продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 20 лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні вказаного позову.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального права, ОСОБА_2 оскаржила
його в апеляційному порядку. В поданій
апеляційній скарзі зазначає, що судом
не було враховано фактичних обставин
справи, підтверджених відповідними
документальними доказами, зокрема
того, що на момент подачі позову їхня з
відповідачем дочка ОСОБА_6 досягла
повноліття та навчається у вищому
навчальному закладі на платній формі,
стипендії не отримує. Вказує, що судом
проігноровано той факт, що під час
судового розгляду відповідач визнав
свій батьківський обов'язок по
утриманню повнолітньої дитини і
погодився сплачувати аліменти в
розмірі 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для осіб відповідного
віку Законом України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», а також не
скористався наданим законом правом
зменшити розмір позовних вимог,
виходячи із того розміру аліментів, які
відповідач згодився сплачувати.
Стверджує, що оскаржуване рішення
базується на припущеннях, оскільки
посилання суду на те, що із доходу
відповідача відраховується 70 % не є
встановленою обставиною. Доводить, що
відповідач тривалий час не сплачує
аліменти, не зважаючи на те, що йому
достеменно відомо про такий свій
обов'язок, а також не звертався із
позовом про зменшення розміру
аліментів, що по суті означає його
згоду як і з фактом стягнення
аліментів, так і з їх розміром. Пояснює,
що вона на даний час перебуває у
відпустці по догляду за дитиною,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює та не має
інших видів доходу. З наведених підстав
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив

із того, що з відповідача стягуються
аліменти на меншу дитину та
заборгованість по сплаті
________________________________________________________________________
________________________________________________

Справа № 569/17889/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Кухарець В.М.

Провадження № 22-ц 787/7012014

Доповідач - Ковальчук Н.М.

аліментів в розмірі 50% його заробітної
плати, а тому, надавати допомогу для
повнолітньої дитини, яка навчається,
він не має змоги.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
апеляційного суду погодитися не може з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: повнолітню дочку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Рівненського міського суду
від 11 травня 2011 року з відповідача на
користь позивачки стягувались
аліменти на двох неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини заробітку.
Відповідно до рішення Рівненського
міського суду від 22 листопада 2013 року
аліменти стягуються в розмірі 1/4
частини доходів відповідача. В зв»язку
з несплатою аліментів утворилась
заборгованість в розмірі 30347 грн, а
тому, із заробітної плати відповідача
стягуються аліменти на меншу дитину та
заборгованість по сплаті аліментів,
яка утворилась з його вини.

За ст. 199 СК України, якщо повнолітні
дочка, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

З довідки № 112 від 27 вересня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_6 навчається на
стаціонарному відділенні
товарознавчо-комерційного факультету
Львівської комерційної академії на
платному відділенні, стипендія не
виплачується (а.с. 8).

Колегія суддів вважає, що стягнення
виконавчою службою з ОСОБА_5
заборгованості по аліментах не може
бути підставою для відмови у
стягнення аліментів на дитину, що
навчається, якщо наявні умови того, що
відповідач має змогу надавати
матеріальну допомогу.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено,
що за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. Підстави
для визначення аліментів у частці від
заробітку платника, передбачені ст. 181
СК України, судом встановлені,
оскільки відповідач працює, має
постійний заробіток.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року,
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Частково задовольняючи апеляційну
скаргу та скасовуючи рішення місцевого
суду, колегія суддів враховує
положення Сімейного кодексу України,
які передбачають, що обов'язок
утримувати повнолітню дитину, що
навчається, є рівною мірою обов'язком
як матері, так і батька і приходить до
висновку про необхідність частково
задовольнити позов, стягнути з
відповідача на користь позивачки
аліменти в розмірі 1/6 частини його
доходів.

Зважаючи на те, що місцевий суд
припустився помилок при застосуванні
норм матеріального права, невірно
оцінив обставини, що мають значення для
справи, колегія суддів апеляційного
суду приходить до переконання про
необхідність задовольнити апеляційну
скаргу частково, оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду від
20 лютого 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на повнолітню дочку, яка
продовжує навчання, задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти в
розмірі 1/6 частини доходу відповідача,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
встановленого для відповідного віку
дитини, на утримання повнолітньої
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2 жовтня 2013 року
на період навчання, але не більше ніж до
досягнення дитиною 23 років.

Стягнути з ОСОБА_5, на користь держави
судовий збір в сумі 229 гривень 40
копійок.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді: підпис
Максимчук З.М.

підпис
Собіни
І.М.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук
Н.М.