АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/618/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т.А. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю.,Єлізаренко І.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
січня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом про
стягнення боргу за договором позики з
ОСОБА_2.

20 листопада 2012 року до суджу надійшла
позовна заява від ОСОБА_2, в порядку
передбаченому ст.. 123 ЦПК України.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
січня 2013 року задоволено частково
позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4.

Ухвалою судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
вересня 2013 року цивільну справу було
повернуто до суду першої інстанції для
розгляду питання щодо ухвалення у
справі додаткового рішення з приводу
вирішення зустрічних позовних вимог.

Додатковим рішенням Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2013 року зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені,
визнано договір позики від 01 жовтня 2010
року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 недійсним в частині сплати
процентів за надану позику. Крім того,
вказаним додатковим рішенням суд
зазначив у резолютивній частині
рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
січня 2013 року порядок стягнення коштів
з відповідачки щодо кожного з
позивачів.

Також, ухвалою Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року
виправлено описку у описовій частині
рішення вищевказаного суду від 24 січня
2013 року. Виключено з описової частини
зазначеного рішення - «у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 необхідно
відмовити» та зазначено «зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити».

В апеляційній скарзі відповідачка не
оскаржуючи рішення суду по суті
позовних вимог та не заперечуючи проти
задоволення позовних вимог за
первісним позовом, просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення грошових коштів в сумі 48 200
грн., та визначити в якій частині
рішення стосується кожного з
позивачів, або зазначити, що право
стягнення є солідарним. Відповідачка
вважає, що порушення судом норм
процесуального права порушує її
особисті права, так як винесене рішення
унеможливлює видачу належного
виконавчого листа та створює умови для
стягнення з неї грошових коштів, без
реального підтвердження погашення
заборгованості перед конкретними
особами - кожним з позивачів.

Вислухавши доводи учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 24 січня
2013 року задоволено частково позовні
вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4, стягнуто з
ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за
договором позики в сумі - 48 200 грн. та
судовий збір в розмірі - 482 грн. (а.с. 46-47).
Крім того, мотивувальна частина
зазначеного рішення містить посилання
на позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені нею у
порядку передбаченому ст. 123 ЦПК
України, а також на вимоги позивачів за
основним позовом, щодо стягнення
відсотків. Однак, резолютивна частина
вищевказаного рішення суду не містила
результатів за наслідками розгляду
вказаних вимог сторін.

Вподальшому, у відповідності до
вимог п.4 ст. 220 ЦПК України, судом першої
інстанції додатковим рішення від 30
вересня 2013 року було вирішено
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
договору позики. Крім того, зазначеним
додатковим рішенням, суд першої
інстанції виконав вимоги ст.. 216 ЦПК
України та визначив порядок стягнення
з відповідачки на користь двох
позивачів, зазначивши в якій частині
рішення стосується кожного з
позивачів.

Колегія суддів погоджується з
прийнятим судом першої інстанції
рішенням, оскільки воно ґрунтується на
доказах, наданих сторонами та винесено
з урахуванням вимог ст.ст. 10,11, 60 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги, що суд
порушив норми процесуального права,
які передбачені ст. 216 ЦПК України, не
визначивши в якій частині рішення
стосується кожного з позивачів, що в
результаті потягло неправильне
вирішення і самої цивільної справи і як
наслідок унеможливлює належне
виконання рішення за результатами її
розгляду, судова колегія не може взяти
до уваги, оскільки вони суперечать
матеріалам справи. Саме додатковим
рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року винесеного судом
першої інстанції у порядку
передбаченому ст.. 220 ЦПК України
виправлено недоліки оскаржуваного
рішення. А саме, зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені, визнано
договір позики від 01 жовтня 2010 року,
укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
недійсним в частині сплати процентів
за надану позику. Крім того, вказаним
додатковим рішенням суд зазначив у
резолютивній частині рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 24 січня
2013 року порядок стягнення коштів з
відповідачки щодо кожного з позивачів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
оскільки, виходив з вимог позивачів як
за основними так і зустрічними
вимогами та вважав за можливе ухвалити
також і додаткове рішення, яким
задовольнити зустрічні позовні вимоги
та визначити порядок стягнення коштів
що передбачено вимогами чинного
законодавства до рішення суду
визначених главою 7 ЦПК України,
зокрема до вимог ст..215, ст.. 216 ЦПК
України.

За таких обставин та з урахуванням
того, що судом першої інстанції питання
щодо ухвалення додаткового рішення
вирішено з додержанням порядку,
встановленого для його вирішення, а
наведені в скарзі доводи не належать до
тих підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів вважає, що підстав для
скасування рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 24 січня 2013 року не вбачає, а
тому, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 24 січня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді