У х в а л а

13 січня 2014 року
м. КиївКолегія суддів Судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Мазур Л.М.,
Матвєєвої О.А., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3,
про визнання договору дарування Ѕ
частини житлового будинку недійсним,
визнання права власності на Ѕ частку
житлового будинку,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір дарування Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1 укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений
нотаріально 2 червня 2005 року; скасувати
рішення Камянка-Бузької міської ради
№293 від 16 грудня 1993 року про оформлення
права власності на Ѕ частину вказаного
житлового будинку та свідоцтво на
право власності на цю частину на імя
ОСОБА_3; визнати за нею право власності
в порядку спадкування на Ѕ частину
спірного будинку, який належав
померлій 8 квітня 1993 року ОСОБА_5

Позов мотивований тим, що позивач
позбавлена можливості оформити право
власності в порядку спадкування на
житловий будинок, оскільки ОСОБА_3
незаконно заволоділа спадковим майном
та відчужила його шляхом укладання 2
червня 2005 року договору дарування з
ОСОБА_4

Рішенням Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 9
листопада 2010 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 4 червня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилено, рішення апеляційного суду
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд даного рішення
суду касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема норм
ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963
року, норм Закону України «Про
власність», що в свою чергу, потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня 2013
року у справі про визнання права
спільної сумісної власності членів
селянського двору, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 березня 2013 року у справі про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок.

З поданих копій ухвал суду касаційної
інстанції, на які посилається заявник в
обґрунтування заяви не вбачається
наявність неоднакового застосування
судом норм матеріального права у
правовідносинах, подібних, вирішеним у
даній цивільній справі.

В даному випадку, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року та ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 березня 2013 року, на які
посилається заявник, були скасовані
рішення судів попередніх інстанцій з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Вказаними
ухвалами не вирішено спори по суті та
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спорів по суті, тому на такі ухвали не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання договору дарування Ѕ частини
житлового будинку недійсним, визнання
права власності на Ѕ частку житлового
будинку, за заявою ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Луспеник Д.Д. судді
Лесько А.О. Мазур Л.М. Матвєєва
О.А. Умнова О.В.