АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/738/13-ц
Провадження № 22-ц/774/62/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 211/738/13-ц
інстанції - Сарат Н.О.
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача
Руденка Юрія Олександровича,

відповідача ОСОБА_3 та його
представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
та його представника ОСОБА_4 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 08 квітня 2013 року по
справі за позовом Акціонерного
товариства Ретікулум Пауер (Reticulum power,
a.s.) до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року Акціонерне товариство
Ретікулум Пауер (Reticulum power, a.s.) (далі - АТ
Ретікулум Пауер) звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідно до укладеного
26 травня 2008 року договору №
3200/207509-01/08/01-001/00/R про надання іпотечного
кредиту ОСОБА_3, за дорученням якого
діяв ОСОБА_6, отримав від Іпотечного
банку АТ, створеного за законодавством
Чеської республіки, кредит у розмірі
1937000 чеських крон строком на на 25 років
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,69 % на рік до 15
травня 2009 року. З метою забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між Іпотечним банком АТ,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сандіана» та
відповідачем укладено договір застави
нерухомого майна № 3200/207509-01/08/01-002/00/R
від 26 травня 2008 року. Згідно умов
кредитного договору відповідачем було
сплачено перший ануїтетний платіж у
розмірі 11808,20 чеських крон, інших
платежів відповідач не здійснював. 14
квітня 2010 року позивач проінформував
ОСОБА_3 про нові розміри відсоткової
ставки у розмірі 6,43% річних в період з 15
травня 2011 року. 11 квітня 2010 року
відповідача було проінформовано про
зміну відсоткової ставки у цей же
період у розмірі 5,92% річних. 08 грудня 2011
року між Іпотечним банком АТ та
позивачем укладено Договір про
відступлення права вимоги, у зв'язку з
чим всі права та обов'язки Іпотечний
банк АТ передав позивачу. У зв'язку з
невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 14
грудня 2011 року складала 1925191,80 чеських
крон. Згідно умов кредитного договору
позивачем направлено претензію
відповідачу про вимогу дострокового
повернення кредиту. Але борг
відповідачем не погашався, у зв'язку з
чим позивач 20 листопада 2012 року на
підставі рішення суду Чеської
республіки реалізував предмет застави
за вищезазначеним Договором на
аукціоні, дохід якого склав 1053201
чеських крон. Отже, станом на 30 січня 2013
року сума боргу відповідача становить
1683955,28 чеських крон, яку разом із
судовими витратами в сумі 3441грн.
позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 08 квітня 2013 року
2013 року, з урахуванням ухвали того ж
суду від 09 жовтня 2013 року про
виправлення описки, позовні вимоги АТ
Ретікулум Пауер задоволені, на його
користь з ОСОБА_3 стягнуто
заборгованість по кредитному договору
№ 3200/207509-01/08/01-001/00/R від 26 травня 2008 року
у розмірі 1683955,28 чеських крон, що
еквівалентно дорівнює 704651,10 грн. та яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 1618108,46 чеських крон;
неустойки за прострочення повернення
кредиту у розмірі 47213,30 чеських крон та
відсотків за користування кредитом у
розмірі 18633,52 чеських крон, а також
витрати по сплаті судового збору в сумі
3441грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 ставлять питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового, про відмову в позові
АТ Ретікулум Пауер, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на їх
думку, суд не перевірив місце
проживання відповідача, який до цього
часу був зареєстрований та мешкав за
адресою: АДРЕСА_2, і порушив підсудність
даної справи, Вважають, що за
відсутності позивача суд повинен був
провести заочний розгляд справи та при
винесенні оскаржуваного рішення
застосувати міжнародні норми
матеріального права. Також суд не
застосував річний строк позовної
давності та, порушивши положення ст.ст.
399, 400ЦПК України, прийняв до уваги
рішення суду Чеської республіки. В
матеріалах справи відсутній
розрахунок розміру та порядку
утворення заборгованості, до справи
позивачем долучені лише копії
документів, які належним чином не
завірені. Крім того, відповідач взагалі
ніяких повідомлень не отримував,
оскільки усі повідомлення щодо
кредитного договору були адресовані
його представнику ОСОБА_6

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.05.2008 року між
Іпотечним банком АТ - юридичною особою,
створеною за законодавством Чеської
республіки, та ОСОБА_3, від імені та за
дорученням якого діяв ОСОБА_6, було
укладено договір про надання
іпотечного кредиту №3200/207509-01/08/01-001/00/R
(а.с.19-22).

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між Іпотечним банком АТ та
відповідачем було укладено договір
застави нерухомого майна
№3200/207509-01/08/01-002/00/R від 26 травня 2008року.
Предметом застави визначено наступне
нерухоме майно: квартира (будується)
АДРЕСА_1 та частка спільної власності у
розмірі 410/23611 у просторах загального
користування - в межах населеного
пункту Липно над Влтавою, а також
частка спільної власності у розмірі
410/23611 на земельній ділянці АДРЕСА_1
(а.с.28-32).

Згідно умов кредитного договору
Іпотечний Банк АТ зобов'язався надати
відповідачу кредит у розмірі 1 937 000
чеських крон строком на 25 років, а
відповідач зобов'язався сплатити
кредит, відсотки та інші комісійні
платежі за кредитом на умовах,
визначених договором.

Відповідач отримав кредит у повному
розмірі.

Листом від 11.08.2008 року Іпотечний Банк АТ
повідомив відповідача про розмір
ануїтнтного платежу та термін сплати
першого ануїтетного платежу (а.с.40).

На виконання умов договору
відповідачем була сплачена сума 11 808,20
чеських крон. Інших платежів на
виконання умов кредитного договору
відповідач не здійснював.

14 квітня 2010 року Іпотечний Банк АТ
проінформував ОСОБА_3 про нові розміри
відсоткової ставки у розмірі 6,43% річних
в період з 15 травня 2011 року.

11 квітня 2010 року відповідача було
проінформовано про зміну відсоткової
ставки у цей же період у розмірі 5,92%
річних.

08.12.2011 року між Іпотечним Банком АТ та
Акціонерним товариством Ретікулум
Пауер укладено Договір про
відступлення права вимоги, який
вступив в силу 15.12.2011 року, згідно умов
якого Іпотечний Банк АТ відступив
позивачу права вимоги, в тому числі до
відповідача за кредитним договором
(пункт 1.22 Договору про відступлення
права вимоги від 08.12.2011 року).

Заявою про відступлення боргової
вимоги від 21.12.2011р. відповідача було
повідомлено про те, що вимога, яка
виникла на підставі кредитного
договору, була відступлена Іпотечним
Банком АТ позивачу, у зв'язку з чим всі
права та обов'язки кредитора за
кредитним договором перейшли від
Іпотечного Банку АТ до позивача
(а.с.53-58).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 14
грудня 2011 року складала 1925191,80 чеських
крон.

Згідно умов кредитного договору
позивачем направлено відповідачу
претензію про вимогу дострокового
повернення кредиту, проте борг
відповідачем не погашався.

20 листопада 2012 року на підставі рішення
суду Чеської республіки предмет
застави реалізовано на аукціоні, дохід
від якого склав 1053201 чеських крон, за
рахунок якого відбулось часткове
погашення заборгованості.

Станом на 30.01.2013 року загальна сума
боргу відповідача за кредитним
договором становить 1 683 955,28 чеських
крон (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в сумі 1 683 955,28 чеських крон,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором та компетенції
вирішувати договірні відносини
органом юстиції тієї Договірної
держави, на території якої проживає
відповідач.

Колегія суддів не може погодитись
з такими висновками суду в повній мірі
з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції зазначені вимоги закону не
дотримані, через що судове рішення у
справі не можна визнати таким, що є
законним і обґрунтованим.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
залишив поза увагою наступне.

Вирішуючи питання про підсудність
справ за участю іноземних осіб, суди
України повинні керуватися не тільки
нормами внутрішнього процесуального
законодавства, а й тими колізійними
нормами, що містяться в міжнародних
договорах про правову допомогу.

Загальні правила підсудності
цивільних справ судам України
визначаються щодо іноземців так само,
як і щодо громадян України.

Відповідно до ст. 414 ЦПК підсудність
судам України цивільних справ з
іноземним елементом визначається цим
Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Отже, при вирішенні питання про
міжнародну підсудність в Україні також
діє "закон суду". Це означає, що при
визначенні підсудності цивільних
справ за участю іноземної особи може
мати місце загальна територіальна,
альтернативна, виключна чи договірна
підсудність.

У міжнародному цивільному процесі під
підсудністю цивільних справ за участю
іноземних осіб (міжнародною
підсудністю) розуміють компетенцію
судів певної держави щодо розгляду і
вирішення цивільних справ та
здійснення окремих процесуальних дій
щодо іноземного елемента. Передусім,
необхідно вирішити питання про те, на
території якої держави
розглядатиметься конкретна цивільна
справа, а вже потім має бути визначений
конкретний суд, наділений
повноваженнями вирішувати подібні
цивільні справи.

Відповідно до ст. 76 Закону "Про
міжнародне приватне право" суди
України можуть брати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у таких
випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю
угодою підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків
виключної підсудності;

2) якщо на території України відповідач
у справі має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди,
якщо її було завдано на території
України;

4) якщо у справі про сплату аліментів
або про встановлення батьківства
позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди
позивач - фізична особа має місце
проживання в Україні або юридична
особа - відповідач - місцезнаходження в
Україні;

6) якщо у справі про спадщину
спадкодавець у момент смерті був
громадянином України або мав в Україні
останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для
подання позову, мала місце на території
України;

8) якщо у справі про визнання безвісно
відсутнім або оголошення померлим
особа мала останнє відоме місце
проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження
стосується особистого статусу або
дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина
України, який за кордоном діє як
дипломатичний агент або з інших
підстав має імунітет від місцевої
юрисдикції, відповідно до міжнародного
договору не може бути порушена за
кордоном;

11) в інших випадках, визначених законом
України та міжнародним договором
України.

Договірна підсудність у міжнародному
цивільному процесі має свої
особливості. Вона може мати місце за
письмовою угодою сторін про вибір суду
своєї держави, хоча за "законом суду"
справа підсудна іноземному суду, або,
навпаки, про передачу справи
іноземному суду.

Правила про підсудність, що
передбачені в міжнародних договорах,
мають пріоритет над нормами
внутрішнього права (ч. 2 ст. 2 ЦПК).

При вирішенні питання про міжнародну
підсудність суд встановлює межі
власної компетенції та не вирішує
питання про те, чи компетентний
вирішувати цю справу будь-який
іноземний суд або інший юрисдикційний
орган.

Ухвалюючи рішення, суд також залишив
поза увагою лист Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ з іноземним
елементом», в якому зазначено, що
згідно із роз'ясненням президії
Вищого господарського суду України від
31 травня 2002 року № 04-5/608 "Про деякі
питання практики розгляду справ за
участю іноземних підприємств і
організацій" правовідносини, пов'язані
з усіма видами зовнішньоекономічної
діяльності в Україні, регулюються
положеннями Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність", а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою;
об'єкт правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який впливає на виникнення, зміну
або припинення правовідносин, мав чи
має місце на території іноземної
держави), у тому числі й питання
підсудності судам України справ за
участю іноземного елемента,
вирішуються згідно із Законом
України "Про міжнародне приватне
право".

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України "Про міжнародне
приватне право" у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин. У випадку обрання
сторонами права, що підлягає
застосуванню до змісту правовідносин,
суд застосовує це право у вирішенні
спору. При цьому за приписами частин
третьою та четвертої статті 5 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
вибір права може бути здійснений щодо
угоди (правочину) в цілому або її
окремої частини. Вибір права щодо
окремих частин угоди повинен бути явно
вираженим.

Згідно зі статтею 32 цього ж
Закону зміст правочину може
регулюватися правом, яке обрано
сторонами, якщо інше не передбачено
законом. У разі відсутності вибору
права до змісту правочину
застосовується право, яке має з
правочином найбільш тісний зв'язок.

Окремі колізійні норми можуть
закріплюватися у двосторонніх
міжнародних договорах про правову
допомогу у цивільних справах.

У Розділі VI Закону України "Про
міжнародне приватне право" визначено
норми щодо договірних зобов'язань.

Зокрема, згідно зі статтею 43
зазначеного Закону сторони договору
можуть обрати право, що застосовується
до договору, крім випадків, коли вибір
права прямо заборонено законами
України. Відповідно до частини другої
статті 44 цього ж Закону за відсутності
згоди сторін про вибір права, що
застосовується до договору,
застосовується право, з яким договір
найбільш тісно пов'язаний, вважається,
наприклад, щодо договору про нерухоме
майно - право держави, у якій це майно
знаходиться, а якщо таке майно підлягає
реєстрації, - право держави, де
здійснена реєстрація; щодо договору,
укладеного на аукціоні, за конкурсом
або на біржі, - право держави, у якій
проводиться аукціон, конкурс або
знаходиться біржа.

Згідно зі статтею 509 ЦК
цивільно-правове зобов'язання - це
правовідношення, в якому одна особа
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші та ін.) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

При з'ясуванні обставин, які випливають
із зобов'язальних правовідносин за
участю іноземного елемента вирішальне
значення має вибір права, яким
регулюються ці правовідносини.

За винятком випадків, коли вибір права
прямо заборонено законами України,
сторони договору за статтею 43 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
згідно із статтями 5 та 10 цього Закону
можуть обрати право, що застосовується
до договору, крім випадків, коли вибір
права прямо заборонено законами
України.

Якщо сторони не досягнули згоди про
вибір права, то відповідно до статті 44
Закону України "Про міжнародне
приватне право" застосовується право
відповідно до частин другої і третьої
статті 32 цього Закону.

Згідно зі статтею 32 цього ж Закону у
разі відсутності вибору права до
змісту правочину застосовується право,
яке має найбільш тісний зв'язок із
правочином. Якщо інше не передбачено
або не випливає з умов, суті правочину
або сукупності обставин справи, то
правочин більш тісно пов'язаний з
правом держави, у якій сторона, що
повинна здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
правочину, має своє місце проживання
або місцезнаходження.

Правом, з яким договір найбільш тісно
пов'язаний, вважається:

1) щодо договору про нерухоме майно -
право держави, у якій це майно
знаходиться, а якщо таке майно підлягає
реєстрації, - право держави, де
здійснена реєстрація.

Колізійні норми у сфері
зобов'язального права містяться також
у двосторонніх договорах про правову
допомогу.

Відповідно до статті 48 Договору між
Україною та Чеською Республікою про
правову допомогу в цивільних справах,
ратифікованого Законом України від 10
січня 2002 року № 2927-III, договірні
правовідносини регулюється
законодавством, яке обирається за
згодою їхніх учасників, а за
відсутності згоди - законодавством
сторони, на території якої було
укладено договір, за винятком
договорів щодо нерухомого майна, де
застосовується законодавство держави,
на території якої знаходиться
нерухомість. Форма договору
регулюється законодавством тієї
Договірної Сторони, яким регулюється і
саме договірне зобов'язання. Справи з
вирішення спорів, що виникають з
договірних відносин, є компетентним
вирішувати орган юстиції тієї
Договірної Сторони, на території якої
має місце проживання, перебування чи
знаходження відповідач або
знаходиться спірне нерухоме майно.

Як убачається із обставин справи,
згідно п. 8 кредитного договору,
укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Іпотечний
банк» 26 травня 2008 року, сторони
домовились, що можливі спори за цим
договором вирішення усіх спорів, які
можуть виникнути на підставі
кредитного договору, будуть
вирішуватись відповідним судом
Чеської Республіки за територіальною
приналежністю Банку, що буде визначена
відповідно до адреси, вказаної у
торговому реєстрі на момент подання
позову. Тобто, сторони домовились про
підсудність розгляду спорів, і
зазначене положення на підставі п. 1 ст.
4 Договору про відступлення прав також
переходить до позивача у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття
провадження у даній справі, суд, в
порушення ч. 3 ст. 122 ЦПК України, не
звернувся до відповідного органу
реєстрації місця перебування та місця
проживання особи щодо надання
інформації про зареєстроване місце
проживання (перебування) відповідача.

Між тим, як убачається із
матеріалів справи, ОСОБА_3 з 08 липня 2008
року зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи, що позивачем у справі
є іноземний елемент, відповідач не
зареєстрований та не мешкає в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу,
а сторони домовились про підсудність
розгляду справи, про що наголошував
відповідач всуді апеляційної
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції не
з'ясував, чи є він компетентним
вирішувати даний спір та яким
законодавством регулюються дані
правовідносини, що призвело до
передчасного висновку суду про
задоволення позовних вимог АТ
Ретікулум Пауєр.

Відповідно до положень ст.. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є, зокрема, порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права. Порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що порушення судом першої
інстанції правил підсудності призвело
до неправильного вирішення справи, а
суд апеляційної інстанції з цих
підстав також позбавлений повноважень
на вирішення даної справи, оскільки
відповідач мешкає поза межами
Дніпропетровської області, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відповідача та його
представника задовольнити частково,
скасувати рішення суду першої
інстанції як передчасне та, на підставі
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог АТ Ретікулум Пауєр.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, ст.. 313 314,
316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові Акціонерного товариства
Ретікулум Пауер (Reticulum power, a.s.) до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів