Справа № 702/283/14-ц
Провадження № 2/702/136/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову

25 березня 2014 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючої - судді Діденко Т.І.

з участю секретаря - Прилуцької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
селянського (фермерського)
господарства «Нова Україна», третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Жильнельфа Вельє»
про визнання правочину недійсним,

встановив:

Позивач 24.03.2014 року звернувся до
суду з позовом до відповідача СФГ
«Нова Україна» про визнання договору
оренди землі недійсним, скасування
його державної реєстрації,
зобов'язання повернути належну йому на
праві власності земельну ділянку.

Підставою для позову позивач вважає те,
що відповідно до Держаного акту на
право власності на землю серія ЧP №
0319990, який виданий 04.07.2001 року
Теолинською сільською радою, та витягу
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію іншого
речового права № 9551022 він є власником
земельної ділянки № :02:001:0081,
площею 2,050 га, яка розташована на
території Теолинської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області. 06.03.2014 року він уклав договір
оренди земельної ділянки з ТОВ
«Жильнельфа Вельє». В березні 2014 року
йому стало відомо, що у Реєстраційній
службі Монастирищенського РУЮ
Черкаської області зареєстрований
договір оренди земельної ділянки №
:02:001:0081 площею 2,050 га, розташованої
на території Теолинської сільської
ради Монастирищенського району
Черкаської області, який укладений між
ОСОБА_1 та СФГ «Нова Україна». Позивач
вважає, що зазначений договір оренди
земельної ділянки є недійсним з
моменту його вчинення, в зв'язку із
наступним: як вбачається зі змісту
договору оренди між ОСОБА_1 та СФГ «Нова
Україна» умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки - не зазначені
взагалі, у договорі відсутня істотна
умова щодо об»єкту оренди, оскільки не
вказаний кадастровий номер земельної
ділянки. При укладенні спірного
договору оренди землі відповідачем
було порушено також вимоги статті 15
Закону України «Про оренду землі» та
пункту 43 договору про те, що
невід»ємною частиною договору оренди
є: план або схема земельної ділянки;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості). До договору оренди не
долучені вищевказані документи, які є
складовими частинами договору, що є
порушенням порядку укладення та
реєстрації договорів оренди земельної
ділянки, встановлених законом.

Ухвалою суду від 25.03.2014 року відкрито
провадження у справі та справу
призначено до попереднього розгляду.

Разом з позовною заявою позивачем до
суду подано заяву про забезпечення
позову, в тексті якої позивач вказує, що
в даній справі є необхідність вжиття
заходів забезпечення позову, так як їх
невжиття зробить фактично неможливим
виконання рішення суду в зв'язку із
наступним: в той час, як ОСОБА_1
оскаржується договір оренди, земельна
ділянка може оброблятись відповідачем,
а отже він зазнає істотних збитків.
Крім того, з урахуванням сезонності
проведення посівної компанії озимих
культур, в подальшому при прийняті
судом рішення про задоволення позову, у
випадку не вжиття судом заходів
забезпечення позову, він або третя
особа не в змозі будуть своєчасно
здійснити належну підготовку землі та
засіяти озимі культури, що також
приведе до завдання значних збитків та
зробить неможливим виконання рішення
суду. За даних обставин невжиття судом
заходів забезпечення позову призведе
до істотного порушення майнових прав
та інтересів його та третьої особи. При
цьому прийняття судом рішення про
задоволення позову, приведе до
неможливості відновлення позивачем
своїх порушених прав та зробить
неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України
позивач просить суд вжити заходи
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачу СФГ «Нова Україна» та
будь-яким іншим третім особам, які
діятимуть від імені чи в інтересах СФГ
« Нова Україна» до набрання законної
сили рішення суду по справі, вчиняти
дії щодо користування земельною
ділянкою № :02:001:0081 площею 2,050 га,
яка розташована на території
Теолинської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області, здійснювати будь-які
сільськогосподарські роботи, у тому
числі, але не тільки: збирати врожай,
боронувати, дискувати, культивувати,
орати, сіяти, вносити будь-які
мінеральні чи органічні добрива,
засоби захисту рослин, здійснювати
охорону тощо.

Дослідивши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суд вважає, що заява
позивача про забезпечення позову не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного:

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Види
забезпечення позову застосовуються
для того, щоб гарантувати виконання
можливого рішення суду, а таке рішення
суду може бути постановлено тільки у
відповідності до заявлених позовних
вимог і повинні застосовуватись лише у
разі необхідності та бути співмірними
із заявленими вимогами, оскільки
безпідставне вжиття заходів
забезпечення позову може привести до
порушення прав і законних інтересів
інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» суд, розглядаючи
заяви про забезпечення позову, має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Позивачем не надано суду доказів того,
що забезпечення позову не порушить
прав, свобод та інтересів інших осіб,
які не є сторонами у справі, не буде
перешкоджати господарській діяльності
юридичної або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець.

Посилання позивача на рішення інших
судів як на підставу для задоволення
його вимог діючим законодавством не
передбачено.

Позивач не надав суду доказів, які б
стали підставою для задоволення його
заяви про вжиття заходів забезпечення
позову.

Судові витрати необхідно розподілити
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 151-153, 197, 208-210, 293 ЦПК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні заяви
позивача (його представника) про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до селянського
(фермерського) господарства «Нова
Україна», третя особа: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Жильнельфа Вельє» про визнання
правочину недійсним.

Оскарження ухвали діючим
законодавством не передбачено.

Суддя
Т.І.Діденко