Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

представника позивача - Ткачук Д.Б.,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2, тертя особа:
ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

05.12.2013 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості. Позовні вимоги
мотивовано тим, що 21.08.2007 року між
позивачем та третьою особою було
укладено кредитний договір №К3V0АЕ00000007.
За умовами договору позивач надав
третій особі кредит у розмірі 236700,25
грн., а позичальник зобов'язався до
20.08.2012 року повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитом в строки та в порядку,
встановленому кредитним договором.
Відповідно до договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно кредитного договору. За
користування кредитом позичальник
щомісяця в період сплати сплачує
відсотки в розмірі 14,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Позивач зазначає, що позичальник не
надав своєчасно банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
договору, у зв'язку із чим станом на
11.10.2013 року має заборгованість перед
позивачем на суму 710640,73 грн., яка
складається: 150256,48 грн. - заборгованість
за кредитом; 272113,40 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
11929,68 грн. - заборгованість за комісією
за користування кредитом; 276332,17 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором. В
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором між позивачем та
відповідачем був укладений договір
поруки. Позивач вказує, що відповідно
до п. 5 договору поруки позивачем було
направлено на адресу відповідача
(поручителя за договором поруки)
письмову вимогу із зазначенням
невиконаних зобов'язань. Згідно п. 6
договору поруки, поручитель
зобов'язаний виконати зобов'язання,
зазначене у письмовій вимозі кредитора
протягом п'яти календарних днів з
моменту її отримання. Як зазначає
позивач, згідно з даними реєстру
відправлених претензій, письмову
вимогу до відповідача було направлено
20.11.2013 року, однак своїх зобов'язань за
договором поруки відповідач не
виконав, а тому посилаючись на
положення ст.ст. 1054, 525, 526, 530, 554, 610 ЦК
України позивач просить стягнути з
відповідача суму заборгованості у
розмірі 710640,73 грн. та судові витрати
пов'язані зі сплатою судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги позовної
заяви з підстав викладених у ній,
просить позов задовольнити і додатково
пояснив суду, що окрім договору поруки
в забезпечення виконання умов договору
кредиту між позивачем та третьою
особою був укладений договір застави
автотранспортного засобу. У зв'язку з
неможливістю виконання третьою особою
своїх зобов'язань за кредитним
договором, третя особа 02.07.2009 року
передала за актом заставний
автомобіль, який був реалізований
банком на підставі біржової угоди за
235000,00 грн., однак вказаних коштів не
вистачило для покриття всієї
заборгованості, тому позивач звернувся
до суду і просить стягнути з поручителя
залишок заборгованості у сумі 710640,00
грн.

Відповідач у судовому засідання
позовні вимоги не визнав, просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що підстави для
стягнення з нього заборгованості
відсутні, оскільки третя особа
виконала всі свої зобов'язання за
договором кредиту, що підтверджується
відповідним листом банку, який наявний
в матеріалах справи. Крім того,
відповідач посилається на те, що йому
нічого не було відомо про те яким чином
та за яку ціну було реалізовано
автомобіль, який передавався в заставу
банку.

Третя особа в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просить
відмовити у задоволенні позову
посилаючись на те, що у зв'язку з
неможливістю виконання умов
кредитного договору в середині липня
2009 року він передав банку заставний
автомобіль для реалізації і був
впевнений в тому, що його вартості в
повній мірі має вистачити на покриття
заборгованості, в чому його запевнили і
самі працівники банку, оскільки
автомобіль був новий, мав лише 49000 км.
пробігу і лише в судовому засіданні
дізнався про те, що транспортний засіб
був реалізований за досить низьку для
такого автомобіля вартість. Третя
особа також вказує на те, що банк жодним
чином не повідомив його про здійснену
оцінку автомобіля та суму за яку він
був проданий, не повідомив позивач і
про те, що суми продажу не вистачило для
покриття заборгованості, а звернувся
до суду майже через чотири роки після
реалізації транспортного засобу.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та третьої особи,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
всі зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.08.2007 року між
позивачем на третьою особою у справі
був укладений кредитний договір
№К3V0АЕ00000007 за умовами якого банк надав
позичальнику кредитні кошти у сумі
325444,00 грн. для купівлі автомобіля на
строк до 20.08.2012 року зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1,17% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди у розмірі 0,14% від суми
виданого кредиту та винагороди за
проведення додаткового моніторингу
(а.с. 51-54).

20.08.2007 року між третьою особою, як
заставодавцем та позивачем, як
заставодержателем був укладений
нотаріально посвідчений договір
застави предметом якого є надання
заставодавцем в заставу майна яким є
автомобіль (марка AUDI А6, 2006 року випуску,
легковий седан, кузов НОМЕР_2, об'єм
двигуна 2,4, д.н.з. НОМЕР_1) в забезпечення
виконання зобов'язань заставодавця
перед заставодержателем, в силу чого
заставодержатель має право вразі
невиконання заставодавцем зобов'язань,
забезпечених заставою, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмету застави переважно перед
іншими кредиторами заставодавця (а.с.
58-61).

В забезпечення виконання кредитного
договору 21.08.2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
поруки, за умовами якого поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язань за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
відсотків за користування кредитом,
комісії, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків
(а.с. 75-76).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави)(ст. 572 ЦК України).

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи,
третя особа передала банку заставний
автомобіль 02.07.2009 року, що
підтверджується відповідним актом
передачі (а.с. 40), а також видала
довіреність працівнику банку на
користування та розпорядження
заставним автомобілем (а.с. 41).

Як свідчать наявні в матеріалах справи
письмові документи за місцем роботи
третьої особи було проведено службову
перевірку за фактом невиконання
кредитним зобов'язань.

Так, відповідно до змісту листа
заступника начальника ДАІ м. Києва,
ОСОБА_3 у зв'язку із
неплатоспроможністю та з метою
погашення заборгованості перед ПАТ КБ
«Приватбанк» по кредитному договору
автомобіль AUDI A6 повернуто банку. А
також факт виконання боргових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ КБ
«Приватбанк» підтверджено довідкою
Печерської філії ПАТ КБ «Приватбанк»
від 03.08.2009 року №06-40/1976, де вказано, що
ОСОБА_3 виконав свої зобов'язання по
автомобілю AUDI А6, кузов НОМЕР_2 (а.с. 34).

Посилаючись на відсутність
заборгованості третьої особи перед
позивачем, відповідач вказує також на
наявність наступних письмових доказів:

- лист Печерської філії ЗАТ КБ
«ПриватБанк» від 03.08.2009 року №06-40/1976, в
якому зазначено, що ОСОБА_3 виконав свої
зобов'язання по автомобілю AUDI А6, кузов
НОМЕР_2 (а.с. 93);

- заяву на зняття ТЗ з обліку для
реалізації від 04.08.2009 року в якій
міститься відмітка «кредит погашено»
(а.с. 94);

- копію кредитного договору укладеного
між позивачем та третьою особою 21.08.2007
року на якому міститься приписка
«заборгованості по кредиту не має» з
відтиском печатки банку (а.с. 97).

Оцінюючи докази та зміст укладених
договорів, суд приходить до висновку
про необхідність відмови у задоволенні
позову враховуючи наступне.

Як зазначено вище між позивачем та
третьою особою 21.08.2007 року було
укладено договір застави рухомого
майна, який посвідчено нотаріально.

Відповідно до п.п. 24, 25 вказаного
договору, звернення стягнення на
предмет застави у випадках,
передбачених п.п. 15.7.1., 15.7.2., 15.7.3., 15.8.
цього договору, здійснюється
відповідно до чинного законодавства
України та цього договору. Звернення
стягнення на предмет застави за
вибором заставодержателя здійснюється
з дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку, зокрема, у
випадку нотаріального посвідчення
цього Договору - на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, як вбачається з пояснень
представника позивача та матеріалів
справи, заставний автомобіль в
порушення умов договору було
реалізовано на підставі біржової
угоди.

В акті від 02.07.2009 р. (а.с. 40), підписаному
третьою особою та представником банку
Трохимовим М.Ю., вказано, що автомобіль
передається і доручається
«Приватбанку» передати його на
реалізацію по ринковій ціні і
направити виручені кошти на погашення
заборгованості.

В серпні 2009 року заставний автомобіль
було продано на Товарній біржі
«Укральянс» покупцю за 10 грн. (а.с. 86), а
на рахунок банку було внесено 235000,00 грн.
для погашення заборгованості за
кредитом ( а.с.42).

Таким чином, на думку суду, в супереч
вимог ч. 3 ст. 509 ЦК України, кредитор
порушив засади добросовісності,
розумності та справедливості у
відносинах з боржником.

За умов, коли автомобіль реалізується
по одній ціні, а банку перераховуються
зовсім інший розмір коштів, суд вважає
недоведеним заявлений позивачем
розмір заборгованості.

При цьому, відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства не
тільки божником, але і кредитором.

За змістом ст. 20 Закону України «Про
заставу», заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

При частковому виконанні боржником
забезпеченого заставою зобов'язання
застава зберігається в початковому
обсязі.

Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави. Звернення стягнення
на заставлене майно державного
підприємства (підприємства, не менше
п'ятдесяти відсотків акцій (часток,
паїв) якого є у державній власності)
здійснюється за рішенням суду.

Реалізація заставленого майна, на яке
звернено стягнення, провадиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа, суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
Законом чи договором.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
заставу», реалізація заставленого
майна провадиться спеціалізованими
організаціями з аукціонів (публічних
торгів), якщо інше не передбачено
договором.

Якщо другий і наступні аукціони
(публічні торги) оголошені такими, що не
відбулися, заставодержатель має право
залишити заставлене майно за собою за
початковою ціною, яка була
запропонована на останньому аукціоні
(публічних торгах). У разі якщо
заставодержатель відмовився залишити
заставлене майно за собою, це майно
реалізується у встановленому порядку,
якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
заставу» у випадках, коли суми,
вирученої від продажу предмета
застави, недостатньо для повного
задоволення вимог заставодержателя,
він має право, якщо інше не передбачено
законом чи договором, одержати суму,
якої не вистачає для повного
задоволення вимоги, з іншого майна
боржника в порядку черговості,
передбаченої законодавством України.

Як зазначено у п. 25 договору застави
нерухомого майна укладеному між
позивачем та третьою особою, в разі
продажу предмету застави на публічних
торгах заставодержатель відповідно до
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» здійснює
реалізацію предмета застави у порядку
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів України №1448 від 22.12.1997 оку,
якщо інше не передбачено
законодавством на день реалізації
предмету застави.

Згідно Постанови КМУ «Про затвердження
положення про проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна»від 22.12.1997 року №
1448, це положення відповідно до пункту
12.3.4 статті 12 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
визначає порядок проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна, на яке згідно із
законодавством звернено стягнення.

Реалізація майна здійснюється
організатором аукціону (публічних
торгів) Відшкодування витрат,
пов'язаних з реалізацією майна,
покладається на заставодавця.

Заставодавець має право в будь-який час
до моменту реалізації предмета застави
припинити звернення стягнення на майно
виконанням забезпеченого заставою
зобов'язання.

Після отримання виконавчих документів
організатор аукціону здійснює
підготовку до збирання необхідних
матеріалів з реалізації майна,
визначає початкову вартість
реалізації, готує і публікує
інформацію про майно, що підлягає
реалізації.

Організатор аукціону не пізніш як за 30
днів до дня проведення аукціону
публікує у місцевій пресі інформацію
про майно, що підлягає реалізації.

Інформація повинна містити: назву
заставленого майна, його
місцезнаходження; відомості про майно
(технічні характеристики, рік випуску,
відновну вартість тощо); початкову
вартість реалізації майна; суму коштів,
що вносяться учасником перед початком
аукціону, назву банку, адресу та номер
рахунку, відкритого для їх внесення.

Про час та місце проведення аукціону,
початкову вартість реалізації майна
організатор аукціону повідомляє
заставодержателя та заставодавця в
термін, установлений абзацом першим
пункту 5 цього Положення.

Початкова вартість реалізації майна
визначається виходячи з оцінки майна. У
разі проведення експертної оцінки
вартості майна термін його підготовки
до продажу подовжується на час
проведення експертної оцінки, але не
більш як на один місяць.

Суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, оскільки за умови порушення
позивачем умов договору застави щодо
порядку реалізації автомобіля, на який
мало бути звернуто стягнення на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
при цьому, реалізація відбулась на
підставі біржової угоди, та з огляду на
порушення у зв'язку із цим наведених
вище вимог Закону України «Про
заставу» та Постанови КМУ «Про
затвердження положення про проведення
аукціонів (публічних торгів) з
реалізації заставленого майна» в
процесі реалізації заставленого майна,
розмір заявленої позивачем до
стягнення заборгованості за кредитним
договором належним чином не
підтверджено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК
України, ст.ст. 509, 526, 543, 553, 554, 572, 1054 ЦК
України, Законом України «Про заставу»,
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження положення про
проведення аукціонів (публічних
торгів) з реалізації заставленого
майна» від 22.12.1997 року № 1448, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, тертя
особа: ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя -