АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2697/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
законного представника неповнолітньої
позивачки ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
як законного представника в інтересах
неповнолітньої позивачки ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про зобов»язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивачка, як
законний представник та в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_3
звернулася до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_4, яким просила зобов»язати
відповідача зареєструвати місце
проживання їх неповнолітньої дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем мешкання
відповідача, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою від 09 грудня 2013 року до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору залучено Орган опіки та
піклування Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради.

У обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 26.05.1990 року по
13.09.2002 року. Від шлюбу мають двох доньок
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28.10.2003 року затверджено мирову угоду та
визначено місце проживання дітей:
донька ОСОБА_5 згідно мирової угоди
мешкає з відповідачем, а донька ОСОБА_3
мешкає з позивачкою за адресою:
АДРЕСА_2. Зазначена адреса, є адресою
батьків позивачки та за вказаною
адресою, крім позивачок, мешкають та
зареєстровані ще чотири особи. Крім
того, батько позивачки ОСОБА_6 тяжко
хвора людина. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3
виповнилось 16 років, а для отримання
паспорта, необхідно зареєструвати
місце проживання. Батьки позивачки не
мають можливості зареєструвати онуку
за адресою свого мешкання, оскільки не
дозволяє житлова площа двокімнатної
квартири. Відповідач у справі
відмовляє доньці ОСОБА_3 зареєструвати
її місце проживання за місцем свого
мешкання, у житловій квартирі
власником якої він є та в якій проживає
та зареєстровано лише дві особи. У
зв»язку з чим, позивачка, виступаючи в
інтересах неповнолітньої дочки,
просила суд зобов»язати відповідача
зареєструвати місце проживання їх
неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його мешкання,
за адресою: АДРЕСА_1.

Судовий збір сплачено у розмірі -
114,70 грн. (а.с.16а).

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як
законний представник неповнолітньої
позивачки ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення
по суті позовних вимог, вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, розглядає
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
ОСОБА_2, як законний представник своєї
неповнолітньої дочки ОСОБА_3
реалізувала своє право на звернення до
суду шляхом звернення із позовними
вимогами викладеними саме в такому
вигляді, які підтримала, вважаючи, що
саме викладені вимоги у такому вигляді
відповідають її прагненням. Оскільки,
суд позбавлений права вийти за межі
заявлених вимог та враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Статтею 3 СК України передбачено,
що дитина належить до сім'ї своїх
батьків і тоді, коли спільно з ними не
проживає. Відповідно до ст. 7 Сімейного
Кодексу України: Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено,
що мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1ст.160 Сімейного
кодексу України передбачено, що місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. А відповідно до вимог ч. 3 ст. 160
СК України, якщо батьки проживають
окремо, місце проживання дитини, яка
досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.

За домовленістю між сторонами,
ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28.10.2003 року
затверджено мирову угоду якою
визначено місце проживання дітей
колишнього подружжя: донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно затвердженої
мирової угоди мешкає з батьком -
відповідачем у справі за адресою:
АДРЕСА_1. Донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
мешкає з матір»ю - позивачкою у справі
за адресою: АДРЕСА_2. Вищевказана мирова
угода була підписана сторонами
власноручно 28.10.2003 року, а ухвала суду,
якою остання була затверджена, не
оскаржена та набрала законної сили.
Крім того, як вбачається з позову, який
розглядається, єдиною вимогою
позивачів є зобов»язання батька
неповнолітньої доньки зареєструвати
місце її проживання за власною адресою.
Також, судом встановлено, що дочка з 2003
року з батьком не проживає та знята з
реєстраційного обліку за його адресою
08.09.2003 року. Колегія суддів, вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо незаконних дій відповідача
щодо неправомірного зняття позивачки
та, на той час, їх малолітньої дочки з
реєстраційного обліку та вважає, що
судом першої інстанції правомірно не
прийняті до уваги, оскільки, суду не
надано у відповідності до вимог ст.. 60
ЦПК України доказів: щодо звернення
позивачки у вказаний період до
правоохоронних органів із заявою про
вчинення злочину; щодо оскарження або
визнання у судовому порядку
незаконними дій конкретних осіб; щодо
звернення її до органів опіки та
піклування за захистом порушених, на її
думку, прав малолітньої дитини, які
полягали у відмові зареєструвати
дитину за місцем її проживання. Крім
того, саме підписаною сторонами та
затвердженою ухвалою суду 28.10.2003 року
мировою угодою підтверджено згоду
сторін з умовами, що визначені нею, а
саме, щодо місця проживання їх дітей. А
відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, які встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у якій беруть
участь ті самі особи та особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місце
перебування -
адміністративно-територіальна одиниця
на території якої особа проживає
строком менше шести місяців на рік,
місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а реєстрація - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
з зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Стаття 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачає, що
громадянин України, а також іноземець и
особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрації проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Для реєстрації особа або її законний
представник мають подати: письмову
заяву; документ, до якого вносяться
відомості про місце проживання. Якщо
дитина не досягла 16-річного віку,
подається свідоцтво про народження або
свідоцтво про належність до
громадянства України.

Колегія суддів вважає вірними
висновки суду першої інстанції, що
вимогами чинного законодавства саме на
позивачку, як матір дитини та її
законного представника покладено
обов»язок звернутися для реєстрації
неповнолітньої доньки за місцем її
проживання, обраним за згодою батьків,
у зв»язку з чим остання повинна була
подати заяву до відповідних органів
реєстрації (ЖЄП), а у випадку виникнення
складнощів з цього приводу - звернутися
з позовом до власника житла.

З положень ч.ч.4,5 ст.19 СК України
вбачається, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини, місця проживання
дитини, позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька. Які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду.
Управління батьками майном дитини.
Скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковим є участь
органу опіки та піклування. Орган опіки
та піклування подає до суду письмовий
висновок щодо розв'язування спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Так, позивачка звернулась до суду
із зазначеним позовом до відповідача,
яким просила зобов»язати останнього
зареєструвати місце проживання їх
неповнолітньої дочки за місцем його
мешкання. В ході розгляду справи,
ухвалою суду першої інстанції до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог
залучено - орган опіки та піклування
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради.

Колегія суддів, вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо розгляду справи за
відсутності представника третьої
особи, оскільки, у відповідності до
вимог ч.2 ст. 169 ЦПК України, суд мав
право розглядати справу за
відсутності, належним чином
сповіщеного, представника третьої
особи.

Крім того, як вбачається з позову,
який розглядається, питання щодо зміни
місця проживання неповнолітньої
дитини перед судом не ставилось, а тому,
також відсутні підстави для прийняття
доводів апеляційної скарги щодо
відсутності висновку органу опіки та
піклування зі спірного питання.

Крім того, за змістом частин 2 ст.. 29
ЦК України фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання. Оскільки,
неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ще у
липні 2011 року виповнилось чотирнадцять
років, тобто до відкриття провадження у
справі, з урахуванням положень ст.. 29 ЦК
України і ст..ст. 6, 161 СК України колегія
суддів вважає, що спір між батьками про
місце проживання дитини після
досягнення нею чотирнадцяти років не
підлягає судовому розгляду.

А відтак, посилання у апеляційній
скарзі на незастосування судом ст.ст.
141, 150, 160 СК України при ухваленні
рішення є безпідставним, оскільки,
зазначені норми закону застосовуються
лише у випадку спору між батьками щодо
місця проживання дитини, який, в даному
випадку, вже вирішено судом шляхом
затвердження мирової угоди та не був
предметом розгляду у даній справі. А
доводи ОСОБА_2 щодо незастосування
судом першої інстанції вимог ст. 160
Сімейного кодексу України, відповідно
до яких, якщо батьки проживають окремо
місце проживання дитини, яка досягла 14
років, визначається нею самою, лише
підтверджують бажання позивача
змінити місце проживання доньки, а не
обґрунтовують її вимоги про
необхідність зареєструвати
неповнолітню.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки, вони зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права,
не є суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, апеляційний суд вважає, що згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - законного
представника неповнолітньої позивачки
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді