Справа №
Провадження № 2/621/11/14
РІШЕННЯ

іменем України

10.01.2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді
- Бережної Н.М.,

за участю секретаря
- Друпової А.О.,

представників
- адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3, яка діє як опікун в інтересах
недієздатного інваліда ІІ групи ОСОБА_4
до ОСОБА_5, Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області про визнання приватизації
земельної ділянки, акту про право
власності на земельну ділянку
недійсними, третя особа - Садове
товариство інвалідів-колясочників
«Благодійність»,

встановив:.

04.12.2012 року ОСОБА_3, яка діє як опікун в
інтересах недієздатного інваліда ІІ
групи ОСОБА_4 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_5, Борівської районної
державної адміністрації Харківської
області про визнання приватизації
земельної ділянки, акту про право
власності на земельну ділянку
недійсними, третя особа - Товариство
інвалідів-колясочників
«Благодійність», в якому просила
визнати приватизацію земельної
ділянки НОМЕР_1, загальною площею 0,11 га,
яка була виділена ОСОБА_4 як інваліду у
1993 році Садовим товариством
«Благодійність» на території
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області, недійсною;
визнати Акт, серія ХР № 12-00-038418 від
08.01.1997 року за № 1091 про право власності
на земельну ділянку НОМЕР_1, загальною
площею 0,11 га, для ведення садівництва,
розташовану у СТ «Благодійність» на
території Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області, виданий на підставі рішення
Борівської сільської ради Харківської
області на ім'я ОСОБА_5 - недійсним.

02.04.2013 року позивач виключив з числі
відповідачів Борівську районну
державну адміністрацію Харківської
області, пред'явивши позов до
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області.

ОСОБА_3 неодноразово уточнювала свої
позовні вимоги, остаточно виклавши їх в
наступній редакції - визнати
приватизацію земельної ділянки НОМЕР_1,
загальною площею 0,11 га, розташованої у
СТ «Благодійність» на території
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області від 08.01.1997
року, на ім'я ОСОБА_5 - недійсною; визнати
Акт, серія ХР № 12-00-038418 від 08.01.1997 року за
№ 1091 про право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1, загальною площею 0,11 га,
для ведення садівництва, розташовану у
СТ «Благодійність» на території
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області, виданий на
підставі рішення Борівської сільської
ради Харківської області на ім'я ОСОБА_5
- недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_3 вказала, що її син - ОСОБА_4
перебував у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_5 з 23.03.1991 року по 02.07.2009 року. Даний
шлюб було розірвано рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 02.07.2009 року. Під час
сумісного життя син позивача з
дружиною мали сумісний бюджет та вели
спільне господарство, придбавали речі
за спільні кошти для сумісного
користування. Рішенням виконкому
Борівської сільської ради народних
депутатів від 06.03.1992 року № 49
Товариству інвалідів-колясочників
«Благодійність» для створення
колективних садів із земель радгоспу
«Рассвет» було відведено земельну
ділянку, загальною площею 13,0 га. ОСОБА_4,
будучи інвалідом, є членом даного
Садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність», тому на підставі
вищевказаного рішення, згідно списку
розподілу земельних ділянок між
членами Садового товариства на 01.04.1993
року, йому була надана у користування
земельна ділянка НОМЕР_1, загальною
площею 0,12 га. На відведеній ділянці син
позивача своїми силами та за власні
кошти для сім'ї побудував цегляний
дачний житловий будинок з пічним
опаленням, гараж, разом із дружиною
розбив сад. Вказані дачні споруди на
праві власності на даний час офіційно
нікому не належать та знаходяться у
безроздільному користуванні ОСОБА_5
29.07.2011 року рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова ОСОБА_4
визнано недієздатним внаслідок
тяжкого тривалого психічного розладу
здоров'я, ОСОБА_3 призначено його
опікуном. Колишня невістка позивача у
1997 році таємно від ОСОБА_4
приватизувала на себе земельну
ділянку, яка надавалася ОСОБА_4 у
користування в Садовому товаристві
«Благодійність», він багато років
навіть не здогадувався про цей факт, в
той же час позивач дізналася про
приватизацію відповідачем спірної
земельної ділянки лише коли стала
опікуном сина у 2011 році та стала
перевіряти стан належного йому майна.
Таким чином, ОСОБА_3 вважала, що
відповідач, знаходячись у шлюбі із її
сином, приховала від чоловіка факт
приватизації належної йому на праві
користування землі, не отримала його
згоди на приватизацію цієї землі, а
тому вважати таку приватизацію
законною неможливо. Рішення Борівської
сільської ради від 1997 року про надання
дозволу на приватизацію землі
відповідачу ОСОБА_5 позивач також
вважала незаконним, оскільки своєї
згоди на вилучення у нього землі син
позивача не давав. Отже, оскільки
відповідач порушила право ОСОБА_4 на
отримання від держави безоплатно у
власність землі шляхом приватизації
земельної ділянки, дії ОСОБА_5 є
незаконними, а, отже, вона є
недобросовісним володільцем спірного
майна - земельної ділянки, у зв'язку з
чим ОСОБА_3 була вимушена звернутися до
суду з даним позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_3 просила
задовольнити її позов, посилаючись на
обставини, викладені в ньому.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1 у
судовому засіданні наполягав на
задоволенні позову ОСОБА_3, вказував, що
її син - ОСОБА_4 є членом Садового
товариства інвалідів-колясочників
«Благодійність», рішенням Борівської
сільської ради подружжю ОСОБА_4 було
виділено земельні ділянки, розташовані
на території вказаного садового
товариства, по 0,06 га, однак, ОСОБА_5,
скориставшись безпорадним станом
здоров'я свого чоловіка - ОСОБА_4,
приватизувала на себе всю земельну
ділянку, загальною площею 0,11 га.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
заперечувала проти позовних вимог
ОСОБА_3, зазначала, що також є членом
Садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність», у 90-х роках у садовому
товаристві проводився розподіл
земельних ділянок між його членами,
шляхом виділення земельних ділянок у
користування (власність), у зв'язку з
чим рішенням сільської ради їй було
передано у власність земельну ділянку,
розташовану на території садового
товариства, загальною площею 0,11 га.
Отже, права ОСОБА_4 відповідач не
порушувала, а лише отримала належну їй
за законом земельну ділянку.

Представник ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_2
також заперечувала проти задоволення
позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що
позивач ставить питання про визнання
недійсними приватизації та Державного
акту на землю, виданого на ім'я ОСОБА_5,
однак, вимог щодо визнання недійсним та
скасування рішення сільської ради, на
підставі якого відповідачу було
виділено земельну ділянку у садовому
товаристві інвалідів-колясочників
«Благодійність», ОСОБА_3 не заявлено, що
є недопустимим при вирішенні справ
даної категорії. Крім того, ОСОБА_2
вказувала на те, що позивачем пропущено
строк позовної давності. Таким чином,
представник ОСОБА_5 вважала позов
незаконним, необґрунтованим, а, отже,
таким, що не підлягає задоволенню.

Представник Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області Кривко В.С. та представник
третьої особи - Подать С.С. у судовому
засіданні при вирішенні даного позову
посилалися на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, прийшов до наступного
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував
у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з
23.03.1991 року по 02.07.2009 року - копія
Свідоцтва про розлучення, серія НОМЕР_2,
актовий запис № 288 / а.с. 9/.

ОСОБА_4 з 01.02.2004 року є інвалідом ІІ
групи, що підтверджується копією
Довідки МСЕ, серія ХАР-03 № 013540. Рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 29.07.2011 року ОСОБА_4 визнано
недієздатним внаслідок тяжкого
тривалого психічного розладу здоров'я,
ОСОБА_3 призначено його опікуном / а.с. 5,
6/.

З наявних в матеріалах справи копій
Списків членів Садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність» вбачається, що ОСОБА_4
та ОСОБА_5 є членами даного садового
товариства, як інваліди ІІ та І групи
відповідно / а.с. 175, 197-199/.

Відповідно до копії Рішення
виконавчого комітету Борівської
сільської ради народних депутатів від
06.03.1992 року № 19 товариству
інвалідів-колясочників
«Благодійність» відведено земельну
ділянку, площею 13,0 га для створення
колективних садів із земель радгоспу
«Рассвет», у 1993 році товариство
отримало Державний Акт на право
користування землею /а.с. 10, 171-172, 173,174/.

Спірним є питання щодо законності
приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки,
яка розташована на території садового
товариства інвалідів-колясочників
«Благодійність» саме у розмірі 0,11 га.

Так, як вбачається з копії Довідки
садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність» від 18.10.2010 року № 190,
ОСОБА_4 є членом даного товариства, йому
була виділена земельна ділянка у
розмірі 0,12 га на підставі рішення
Борівської сільської ради народних
депутатів від 06.03.1992 року № 49 та на
підставі списку розподілу земельних
ділянок між членами товариства станом
на 01.04.1993 року /а.с. 11/.

Проте, з матеріалів справи, а саме -
списку членів садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність», який був наданий
представником Борівської сільської
ради Зміївського району Харківської
області Кривко В.С., інформації
архівного відділу Зміївської районної
державної адміністрації Харківської
області, копій рішень виконавчого
комітету Борівської сільської ради
народних депутатів від 27.08.1996 року № 225
та № 226 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було передано безкоштовно у приватну
власність земельні ділянки для ведення
садівництва, розміром по 0,06 га /а.с. 102,
103, 104, 129, 130, 197-199/.

Крім того, судом встановлено та
підтверджується інформацією
управління Держземагенства у
Зміївському районі Харківської
області, що ОСОБА_5 є власником
земельної ділянки НОМЕР_1, загальним
розміром 0,11 га, яка розташована у
садовому товаристві
інвалідів-колясочників
«Благодійність». Даний факт також
підтверджується копією Державного
Акту на право приватної власності на
землю, серія ХР № 12-00-038418 /а.с. 54, 73, 170/.

Державний Акт на право приватної
власності на землю, серія ХР № 12-00-038418,
було видано на підставі технічного
звіту, складеного на ім'я ОСОБА_5, до
якого надано копію рішення Борівської
сільської ради Зміївського району
Харківської області від 27.08.1996 року №
226, яким ОСОБА_5 передано у приватну
власність безоплатно земельну ділянку
НОМЕР_1, площею 0,12 га, для ведення
садівництва в садовому товаристві
інвалідів-колясочників
«Благодійність». Також в технічному
звіті містяться копії Плану земельної
ділянки та Протоколу узгодження меж, що
дає суду підстави вважати, що межі
приватизованої ОСОБА_5 земельної
ділянки визначені в натурі (на
місцевості) /а.с. 74-76/.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В той же час, відповідно до листа
управління Держземагенства у
Зміївському районі Харківської
області від 06.11.2013 року № 01-15/4038 станом
на 29.12.2012 року право власності за ОСОБА_4
на земельну ділянку, площею 0,06 га, яка
передана йому у приватну власність для
ведення садівництва відповідно до
рішення виконавчого комітету
Борівської сільської ради народних
депутатів Зміївського району
Харківської області від 27.08.1996 року №
225, не зареєстровано /а.с. 170/.

Також посилання позивача на те, що
рішенням виконкому Борівської
сільської ради народних депутатів від
06.03.1992 року № 49 ОСОБА_4 було виділено у
користування земельну ділянку НОМЕР_1,
загальною площею 0,12 га, у садовому
товаристві інвалідів-колясочників
«Благодійність» не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
листами архівного відділу Зміївської
районної державної адміністрації
Харківської області, відповідно до
яких, по-перше, як зазначалося вище
ОСОБА_4 передавалася земельна ділянка,
площею 0,06 га взагалі рішенням
сільської ради від 27.08.1996 року № 226,
по-друге, як вбачається з протоколу
засідання виконавчого комітету
Борівської сільської ради народних
депутатів Зміївського району
Харківської області від 27.08.1996 року № 8
на даному засіданні дійсно
заслуховувалися питання щодо
приватизації земельних ділянок у
садовому товаристві
інвалідів-колясочників
«Благодійність», однак, в переліку
осіб, яким надано таке право, ОСОБА_4
відсутній. Взагалі, рішення від 06.03.1992
року № 49, відповідно до якого ОСОБА_4
було виділено земельну ділянку НОМЕР_1,
загальною площею 0,12 га, у садовому
товаристві інвалідів-колясочників
«Благодійність», в архівному відділі
за 1992 рік не існує /а.с. 102, 159, 160-164/.

Інших доказів ОСОБА_3, в порушення ст. 60
ЦПК України, щодо приватизації ОСОБА_4
земельної ділянки встановленого
розміру, не надано.

Відповідно до ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 6 ЗК України
(в редакції 1990 року, який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться місцевими Радами
народних депутатів відповідно до їх
компетенції за плату або безплатно.
Безплатно земельні ділянки
передаються у власність громадян, в
тому числі для ведення садівництва.

Згідно зі ст. 57 ЗК України (в редакції 1990
року) для ведення колективного
садівництва кооперативам громадян за
рішенням сільської, селищної, міської,
районної Ради народних депутатів
передаються у власність земельні
ділянки, розмір яких не повинен
перевищувати 0,12 га на одного члена
кооперативу. Земельні ділянки для
колективного садівництва складаються
із земель загального користування, що
перебувають у колективній власності
кооперативу, та із земель, що
перебувають у приватній власності
членів кооперативу. На землі
загального користування сільською,
селищною, міською, районною Радою
народних депутатів садівницькому
кооперативу видається державний акт на
право власності на землю. На ділянки, що
передаються у власність кожному
членові садівницького кооперативу,
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів за
поданням відповідних кооперативів
видається державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку. Громадянам можуть
передаватися у власність земельні
ділянки для індивідуального
садівництва. Розмір цих ділянок не
повинен перевищувати 0,12 гектара.

Статтею 17 цього ж Кодексу визначено, що
передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки. Громадяни, заінтересовані у
передачі їм у власність земельних
ділянок із земель запасу, подають заяву
про це до сільської, селищної, міської,
а у разі відмови - до районної, міської,
в адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. Відповідна Рада народних
депутатів розглядає заяву і у разі
згоди передати земельну ділянку у
власність громадянину замовляє
землевпорядній організації розробку
проекту її відведення. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з сільською (селищною)
Радою народних депутатів, з районними
(міськими) землевпорядним,
природоохоронним і санітарним
органами, органом архітектури і
подається до районної (міської) Ради
народних депутатів для прийняття
рішення про передачу громадянину
земельної ділянки у власність.

Право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів, що відповідає положенням ст.
23 ЗК України.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі, який 02.07.2009 року було розірвано,
обидва є членами садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність», якому рішенням
Борівської сільської ради від 06.03.1992
року № 19 відведено земельну ділянку,
площею 13,0 га, для створення колективних
садів із земель радгоспу «Рассвет».
ОСОБА_5 є власником земельної ділянки,
площею 0,11 га, на підставі Державного
Акту на право приватної власності на
землю, серія ХР № 12-00-038418, у садовому
товаристві інвалідів-колясочників
«Благодійність», що відповідає
розмірам виділених земельних ділянок
членам даного товариства. За ОСОБА_4 не
значиться приватизація будь-якої
земельної ділянки, розташованої на
території садового товариства
інвалідів-колясочників
«Благодійність».

Як вбачається з тексту позовної заяви
та безпосередньо з пояснень позивача
ОСОБА_3 та її представника, адвоката
ОСОБА_1, фактично оскаржується
процедура складання та видача
оскаржуваного Державного акту на
землю, виданого на ім'я ОСОБА_5

Однак, позивач в судовому засіданні, в
порушення ст. 60 ЦПК України, не довела,
що при видачі оскаржуваного Державного
акту були порушені права її сина як
землекористувачів.

Так з матеріалів справи вбачається, що
при складанні Державного акту на
земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,11 га,
розташовану у садовому товаристві
інвалідів-колясочників
«Благодійність», були дотримані всі
вимоги Земельного кодексу України та
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), затвердженої Наказом
від 15.04.1993 року № 28 Державного комітету
України по земельних ресурсах,
належним чином складений Технічний
звіт, який містить технічне завдання,
рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
виділено земельну ділянку, протокол
узгодження меж земельної ділянки,
відповідний план та схема земельної
ділянки.

З п. 1.2. вище зазначеної Інструкції
вбачається, що державні акти, що
посвідчують право власності на землю
або право постійного користування
землею, яка перебуває у державній
власності, видаються на підставі
рішень Верховної Ради України,
Верховної Ради Республіки Крим,
місцевих Рад народних депутатів.

Згідно зі ст. 43 ЗК України (в редакції 1990
року) права власників земельних
ділянок і землекористувачів
охороняються законом. Припинення права
власності на земельну ділянку або
права користування земельною ділянкою
чи її частиною може мати місце лише у
випадках, передбачених статтями 27 і 28
цього Кодексу. Втручання в діяльність
власників земельних ділянок і
землекористувачів, пов'язану з
використанням землі, з боку державних,
господарських та інших органів і
організацій забороняється, за винятком
випадків порушення власниками землі та
землекористувачами земельного
законодавства.

Способи захисту цивільних прав
передбачені ст. ст. 15, 16, 21 ЦК України.

Відповідно до ст. 112 ЗК України (в
редакції 1990 року) рішення Рад народних
депутатів може бути оскаржено в суд,
арбітражний суд в місячний строк.

З огляду на вищевикладені норми
законодавства вбачається, що вимога
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку є
похідною і залежить від доведення
незаконності рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого він
виданий.

Позивач не заявляла вимоги про
визнання рішення Борівської сільської
ради народних депутатів Зміївського
району Харківської області від 27.08.1996
року № 226, яким ОСОБА_5 передано у
приватну власність безоплатно
земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,12 га,
для ведення садівництва в садовому
товаристві інвалідів-колясочників
«Благодійність», незаконним.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

ОСОБА_3 не надала жодних доказів на
підтвердження того, що рішення
Борівської сільської ради народних
депутатів Зміївського району
Харківської області про передачу
земельної ділянки ОСОБА_5, на підставі
якого їй було видано державний акт на
земельну ділянку, визнано незаконним,
суд вважає, що визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю без визнання
недійсним рішення, на підставі якого
було видано даний акт, є порушенням
закону.

Таким чином, ОСОБА_5 правомірно
отримала Державний Акт на право
приватної власності на землю, площею 0,11
га, серія ХР № 12-00-038418, яка розташована у
садовому товаристві
інвалідів-колясочників
«Благодійність».

За таких обставин, суд дійшов до
висновку про відсутність правових
підстав у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 6, 17, 23, 43, 57, 112 ЗК
України (в редакції 1990 року), ст. ст. 3, 4,
10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє як
опікун в інтересах недієздатного
інваліда ІІ групи ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області про
визнання приватизації земельної
ділянки, акту про право власності на
земельну ділянку недійсними, третя
особа - Садове товариство
інвалідів-колясочників
«Благодійність» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: