Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Свалявського районного суду
від 19 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Неліпинська сільська рада, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, визнання права
власності, зняття з реєстраційного
обліку та виселення, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_1 пред'явила
позов до ОСОБА_2, третя особа -
Неліпинська сільська рада, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, визнання права
власності, зняття з реєстраційного
обліку та виселення.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що в листопада 1978 року вона як
вчителька початкових класів
Неліпинської середньої школи отримала
квартиру в «учительському» будинку за
адресою АДРЕСА_1 та вселилася в цю
квартиру разом з чоловіком і дітьми.

6 серпня 1983 року дочка позивачки ОСОБА_3
уклала шлюб з ОСОБА_2, який після
одруження прописався у спірній
квартирі.

На початку 2012 року, після розлучення
дочки, позивачці стало відомо про
договір купівлі-продажу від 4 листопада
1992 року, укладений між Неліпинською
сільською радою та ОСОБА_2, за яким
власником квартири є останній.

Позивачка вважає цей договір
недійсним, оскільки згоди на
приватизацію цієї квартири вона не
давала, квартира вибула з її
користування незаконно.

Рішенням Свалявського районного суду
від 19 липня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1
просить це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. Апелянтка вважає, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Як на підставу своїх вимог
посилається на те, що згоди на
приватизацію квартири вона не давала,
квартира вибула з її користування
незаконно.

З метою представництва інтересів
ОСОБА_1 у справу вступив прокурор
прокуратури Закарпатської області
(а.с.171).

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції апелянтка ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_4 скаргу підтримали
та просили її задовольнити.

Представник прокуратури скаргу
підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
подав суду письмову заяву про розгляд
справи без його участі (а.с.175).

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

З протоколу засідання виконкому
Неліпинської сільської ради народних
депутатів від 23 листопада 1978 року
вбачається, що позивачці ОСОБА_1,
вчительці початкових класів, було
виділено квартиру в «учительському»
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.8).

В цю квартиру позивачка вселилася
разом з своїм чоловіком ОСОБА_5 (нині
помер) та дітьми ОСОБА_6 і ОСОБА_3
(а.с.11-14).

6 серпня 1983 року дочка позивачки ОСОБА_3
уклала шлюб з ОСОБА_2, який після
одруження також прописався у спірній
квартирі (а.с.11-13).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону «Про
приватизацію державного житлового
фонду» за громадянами, які не виявили
бажання приватизувати займане ними
житло, зберігається чинний порядок
одержання і користування житлом на
умовах найму.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 вказаного
Закону передача квартир здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.

Позивачка ОСОБА_1 своєї згоди на
передачу квартири у власність чоловіка
доньки ОСОБА_2 не давала. В матеріалах
справи доказів зворотного немає.

Відтак, оспорюваний договір
купівлі-продажу квартири від 4
листопада 1992 року, укладений між
Неліпинською сільською радою та
ОСОБА_2, є недійсним, оскільки не
відповідає вимогам ч. 2 ст. 8 Закону «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а також вимогам статті 48 ЦК
Української РСР від 18 липня 1963 року,
чинної на час укладення цієї угоди. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Посилання суду першої інстанції на
вимоги Положення про продаж громадянам
у власність квартир у будинках
державного і громадського житлового
фонду, їх утримання і ремонт,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів Української РСР і
Української республіканської ради
професійних спілок від 19 травня 1989 року
№ 142, є помилковим, оскільки це
положення втратило чинність 8 жовтня 1992
року, тобто на момент укладення спірної
угоди (4 листопада 1992 року) не діяло.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції слід змінити, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири та скасувати реєстраційне
посвідчення за відповідачем ОСОБА_2 на
право особистої власності на спірну
квартиру.

Щодо вимог про визнання права
власності на спірну квартиру за
позивачкою, виселення відповідача та
зняття його з реєстраційного обліку, то
в їх задоволенні слід відмовити.
Оскільки квартира відноситься до
державного житлового фонду, порядок
приватизації визначений Законом «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року № 2482-XII. Суд не
вправі перебирати на себе функції
інших органів влади. Крім того,
позивачка не позбавлена можливості
реалізувати своє право на приватизацію
квартири у встановленому законом
позасудовому порядку. Відповідач
ОСОБА_2 вселився у спірну квартиру як
член сім'ї наймача (чоловік доньки
позивачки), а підстав для його
виселення наразі судом не встановлено.
Вимогу про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право на користування
квартирою, позивачкою не заявлено.

Враховуючи наведене, керуючись статтею
48 ЦК Української РСР від 18 липня 1963
року, ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону«Про
приватизацію державного житлового
фонду», статтею 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду
від 19 липня 2013 року змінити. Визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 4 листопада
1992 року між Неліпинською сільською
радою та ОСОБА_2. Реєстраційне
посвідчення № 6928 від 27 листопада 1992
року про реєстрацію за громадянином
ОСОБА_2 на праві особистої власності
вказаної квартири - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________