Номер провадження: 22-ц/785/4119/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк» на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,-

встановила:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«Приватбанк» (далі Банк) звернулося до
суду з зазначеним позовом та просило
стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 33213,28
грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
09.06.2005 року між Банком та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір у розмірі
5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 09.09.2013 року, відповідач має
заборгованість у сумі 33213,28 грн., яку
Банк просив стягнути у судовому
порядку.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк «Приватбанк» подало
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
їх позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду з зазначеним позовом.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що 09.06.2005
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до п. 1.1 Договору строк дії
картки встановлений у 2 роки (а.с.7).
Також у зазначеному пункті
встановлений строк повернення кредиту
- до 09.06.2008 року.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що
клієнт зобов'язаний повернути усі
кошти та прострочені відсотки за
кредитним договором у повному об'ємі та
за весь період не пізніше дати, що
зазначена у п. 1.1 Договору (а.с.8).

Згідно з п. 4.6.Договору, у разі
закінчення строку дії картки та за умов
продовження дії договору, банк
зобов'язаний видати нову картку з новим
строком дії (а.с.7).

Але з матеріалів справи вбачається, що
такі умови не були виконанні, та ОСОБА_4
нова картка не видавалась.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що Банк
подав позов до суду 11 жовтня 2013 року, у
той час коли кредитний договір був
укладений 09.06.2005 року. З кінцевим
терміном погашення заборгованості
09.06.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
сплив строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється у три роки (ст.
ст. 256-257 ЦК України).

У випадку встановлення судом факту
спливу строків позовної давності суд
зобов'язаний відмовити у задоволенні
позовних вимог.

У відповідності до ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_4, здійснював
погашення процентів 28.02.2006 року та
11.07.2006 року. У подальшому платежів по
здійсненню погашенню основної
заборгованості та відсотків
відповідачем не було проведено (а.с.5).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином, судом першої інстанції
дійшов правильного висновку, що не було
переривання перебігу строку позовної
давності.

Тобто, в результаті спливу дії
кредитного договору 09.06.2008 року,
почався перебіг позовної давності, що
вже на момент звернення до суду
визначався у 4 роки 5 місяців.

Позивачем до подання позову до суду не
було вжито жодних заходів щодо
погашення ОСОБА_4 заборгованості по
кредиту, не було дотримано вимог щодо
дострокового повернення кредиту та
дострокового його розірвання.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що відповідач на
сьогоднішній день користується
грошовими коштами Банку, а тому термін
дії договору не припинився, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
зазначене спростовується матеріалами
справи та умовами кредитного договору.

Крім того, позивачем не було надано
доказів, які б підтверджували, що
правовідносини сторін за договором
продовжуються.

Також апелянт безпідставно вважає, що
вимоги щодо стягнення неустойки можуть
бути пред'явлені незалежно від
закінчення строку дії договору.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу,пені) застосовується позовна
давність у один рік. Але, згідно зі ст. 266
ЦК України, зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).
Правова позиція з цих питань наведена у
Постанові Верховного Суду України «Про
стягнення заборгованості за кредитним
договором» від 06.11.2013 року № 6-116цс13.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленого до винесення ним рішення (ч.
3 ст. 267 ЦК України). А відповідно до ч. 4
зазначеної статті, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. З заперечень
ОСОБА_4 на позовну заяву вбачається, що
відповідач просив застосувати строк
позовної давності та в позові
відмовити (а.с.24-25).

У п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» зазначено, що з
урахуванням положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «
Про захист прав споживачів», суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустило
строк позовної давності для звернення
до суду з зазначеними позовними
вимогами.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко