У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ВП «Шахта
«Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит» про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
професійного захворювання на
виробництві, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 20
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 20
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ВП «Шахта «Червоний
партизан» ДП «Свердловантрацит», у
якому просив стягнути з відповідача
моральну шкоду, завдану професійним
захворюванням, у розмірі 25 тис.
грн. Посилався на те, що тривалий час
працював на шахті «Червоний партизан»
з повним робочим днем під землею в
особливо шкідливих, небезпечних та
важких умовах праці, у зв'язку з чим
висновком МСЕК від 15 квітня 2004 року
йому було встановлено 20 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням
безстроково.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 20 червня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
у зв'язку з пропуском строку для
звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 20 листопада 2013 року рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 20 червня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення, яким стягнути з відповідача на
його користь моральну шкоду у розмірі 25
тис. грн.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що з 31 жовтня 1963
року по 15 травня 2009 року позивач
перебував у трудових відносинах з
шахтою «Червоний партизан».

Професійне захворювання
«Антракосилікоз 1 стадії, хронічний
пиловий бронхіт» підтверджується
копіями медичних документів.

Згідно з висновком МСЕК від 15 червня 1992
року позивачу було встановлено 20 %
втрати професійної працездатності з 20
квітня 1992 року по 01 травня 1994 року.

Згідно з висновком МСЕК від 16 квітня 2004
року, виданим повторно, позивачу було
встановлено 20 % втрати професійної
працездатності з 01 травня 2004 року
безстроково.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд виходив з того, що втрату
професійної працездатності позивачу
було встановлено вперше у 1992 році, та
саме з цього моменту позивач мав право
звернутись до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди, проте
звернувся лише у 2013 році. Суд дійшов
висновку, що за нормами законів, що були
чинними на час виникнення спірних
правовідносин, позивачем пропущено
строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що на час, коли позивачу вперше було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, правовідносини щодо
відшкодування шкоди, зокрема, завданої
здоров'ю у зв'язку з виконанням
трудових обов'язків, регулювались
Кодексом законів про працю України,
Цивільним кодексом України в редакції
1963 року, Законом України «Про охорону
праці» та Правилами відшкодування
підприємствами, установами,
організаціями шкоди, спричиненої
робітникам та службовцям каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ними трудових обов'язків,
затвердженими Постановою Ради
Міністрів СРСР від 03 липня 1984 року № 690,
які не містили норм про відшкодування
моральної шкоди, а тому дійшов висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується в установленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Згідно з пунктами 1-1.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
27 березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» (зі
змінами) відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
його здоров'я від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, провадиться згідно із
законодавством про страхування від
нещасного випадку. Це законодавство
складається з Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону України від 14
жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону
праці», КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновком МСЕК від 16 квітня 2004
року позивачу було встановлено 20 %
втрати професійної працездатності з
01 травня 2004 року безстроково.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не звернув уваги на те, що
висновком МСЕК від 16 квітня 2004 року
позивачу було встановлено 20 % втрати
професійної працездатності з 01 травня
2004 року безстроково та не врахував, що
позивач поніс моральні страждання, які
мають тривалий характер, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову у
позові.

За таких обставин ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не може
вважатись законними й обґрунтованими,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 20 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Т.О. Писана

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська