Справа № 343/196/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1059/2014
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди за
апеляційною скаргою Долинського
краєзнавчого музею «Бойківщина»
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на рішення Долинського
районного суду від 21 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

у січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з
даним позовом, мотивуючи його тим, що
наказом № 95 від 20.12.2013 року її
звільнено із займаної посади доглядача
музею у зв'язку з прогулами 18 і 19 грудня
2013 року. Посилаючись на те, що
звільнення проведено незаконно,
оскільки відсутність на роботі
зумовлена поважною причиною, просила
скасувати наказ № 95 від 20.12.2013 року про
звільнення з роботи за прогул без
поважних причин з 20 грудня 2013 року,
поновити її на посаді доглядача
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» з 20 грудня 2013 року,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 2 051 грн. та 5 000 грн. моральної
шкоди і судові витрати.

Рішенням Долинського районного
суду від 21 березня 2014 року позов
задоволено частково. Скасовано наказ №
95 від 20.12.2013 року про звільнення ОСОБА_5
з роботи з 20 грудня 2013 року за прогули
без поважних причин. Поновлено ОСОБА_5
на посаді доглядача Долинського
краєзнавчого музею «Бойківщина»
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з 20 грудня 2013 року.
Стягнуто з Долинського краєзнавчого
музею «Бойківщина» на користь ОСОБА_5 2
051 грн. середнього заробітку, 500 грн.
моральної шкоди та 500 грн. за надання
правової допомоги, а в дохід держави
487,20 грн. судового збору. Рішення в
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за один
місяць допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі директор
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» посилається на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що при ухваленні рішення суд
врахував тільки обставини, викладені в
позовній заяві та пояснення матері
позивачки. Директор музею не
отримувала письмових чи усних заяв
позивачки з приводу надання їй
відпустки. Суд не врахував пояснення
лікаря-дерматолога щодо відмови ОСОБА_5
отримати довідку для представлення на
роботу, а у рішенні послався тільки на
записи, зроблені в її медичній картці,
яка не є документом, оскільки
зберігається в пацієнта і записи в ній
ніким не контролюються. Жодних довідок
з приводу того, де знаходилася з 09.00 до
10.00 та з 14.00 до 18.00 19 грудня 2013 року,
ОСОБА_5 не надала. Суд не взяв до уваги
пояснення директора музею щодо
неодноразового порушення позивачкою
трудової дисципліни, за що їй
виносились догани. 19 грудня 2013 року в
музеї проводились важливі заходи, тому
її присутність на роботі була
обов'язковою. Судом не враховано, що
позивачка відмовилася надати
пояснення з приводу невиходу на роботу
19 грудня 2013 року, про що було складено
акт від 20.12.2013 року. На час винесення
наказу про звільнення у відповідача не
було жодного документу щодо її стану
здоров'я, а довідку про хворобу вона
подала тільки 23 грудня 2013 року. Тому
просить оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_5 відмовити.

В засіданні апеляційного суду
директор музею та її представник
апеляційну скаргу підтримали,
представник позивачки доводи
апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 11.01.2006 року по 20.12.2013 року ОСОБА_5
працювала на посаді доглядача
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» ОСОБА_7 і ОСОБА_6. Наказом
№ 95 від 20 грудня 2013 року її було
звільнено з займаної посади у зв'язку
із прогулами 18 та 19 грудня 2013 року.

Задовольняючи позов частково, суд
обґрунтовано виходив із того, що
звільнення позивачки з роботи за ч. 4 ст.
40 КЗпП України проведено з порушенням
вимог трудового законодавства, так як
факт відсутності ОСОБА_5 18.12.2013 року на
робочому місці протягом однієї години
не може розцінюватись як прогул, а
19.12.2013 року позивачка була відсутня на
роботі з поважних причин у зв'язку з
хворобою. Відповідачем не враховано
ступінь тяжкості вчиненого проступку,
обставини пов'язані з відсутністю
позивачки на роботі, її попередню
роботу. У зв'язку з порушенням законних
прав позивачки, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають
додаткових зусиль для організації
свого життя, суд визначив розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди в сумі 500 грн.

При цьому судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального права, зокрема положень
ст. ст. 40 п. 4, 235, 237-1 КЗпП України та
роз'яснень, даних у п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів".

За змістом п. 4 ст. 40 КЗпП України
підставами для звільнення працівника є
його відповідні винні дії, вчинення
яких передувало виданню наказу
(розпорядження) про припинення
трудового договору.

Тобто, крім встановлення самого
факту відсутності працівника на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня, визначальним фактором для
вирішення питання про законність
звільнення позивача з роботи є
з'ясування поважності причин його
відсутності.

Законодавством не визначено
переліку обставин, за яких прогул
вважається вчиненим з поважних причин,
а тому, вирішуючи питання про про
поважність причин відсутності на
роботі працівника, звільненого за п. 4
ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити
з конкретних обставин і враховувати
докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.
При цьому відсутність працівника на
роботі за станом здоров'я може
підтверджуватись не тільки лікарняним
листком, а й довідкою медичної
установи, поясненнями свідків й іншими
доказами. Наявність поважних причин
визнається у разі доведеної
непрацездатності працівника, хоча б
вона і не була підтверджена листком
непрацездатності, оскільки закон не
зобов'язує працівника у разі
захворювання звертатися до офіційних
медичних установ.

З матеріалів справи вбачається,
що протягом 19 грудня 2013 року ОСОБА_5
тричі зверталася до лікарів з приводу
свого захворювання, останній раз о 23.00 -
у приймальне відділення Долинської
ЦРЛ.

Суд першої інстанції правильно
визнав ці обставини поважними
причинами відсутності позивачки на
роботі за станом здоров'я.

Задовольняючи позов про виплату
ОСОБА_5 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд вірно
керувався вимогами ст. 235 КЗпП України
та навів мотиви, з яких робив
відповідні розрахунки.

Встановивши, що неправомірними
діями відповідача позивачці
спричинено моральну шкоду, яка
виразилась у втраті роботи та
заробітної плати, внаслідок чого був
порушений її звичний спосіб життя,
виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України
та визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди сумою 500
грн., суд врахував характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань позивачки, ступінь
вини відповідача, вимоги розумності та
справедливості.

З огляду на викладене, колегія
суддів відхиляє доводи апеляційної
скарги, які не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції, повно і
всебічно встановивши обставини справи
та визначивши правовідносини,
зумовлені встановленими фактами,
правильно застосував правові норми і
ухвалив законне й справедливе рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Долинського
краєзнавчого музею «Бойківщина»
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Долинського районного
суду від 21 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення. Касаційна
скарга на ухвалу може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.
Меленко
О.Є.