Справа № 914/3335/2012
Провадження № 22-ц/779/651/2014
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Вакарук В.М.

суддів: Проскурніцький П.І.,
Ясеновенко Л.В.

секретаря: Гавриляк
Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Незалежна Сервісна Компанія» про
захист прав споживачів та стягнення
страхової виплати, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 на рішення
Снятинського районного суду від 29
січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2012 року ОСОБА_2, звернувся в
Снятинський районний суд
Івано-Франківської області з позовом
до Відкритого акціонерного товариства
«Незалежна страхова компанія» про
захист прав споживачів та стягнення
страхової виплати, посилаючись на те,
що 08.12.2008 року в с. Троїця Снятинського
району Івано-Франківської області
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю застрахованого автомобіля,
внаслідок якої даний автомобіль
отримав пошкодження. Про дану ДТП він
одразу повідомив страховика та в
подальшому звернувся до нього із
заявою про виплату йому страхового
відшкодування, на що отримав відмову.
Уточнивши позовні вимоги, просив
визнати протиправною відмову ПАТ
«Незалежна Сервісна Компанія» у
виплаті страхового відшкодування та
стягнути з відповідача в його користь
113180 грн. 49 коп. страхового
відшкодування.

Рішенням Снятинського районного суду
від 29 січня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Незалежна
Сервісна Компанія» про захист прав
споживачів та стягнення страхової
виплати відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
зазначає, що відповідно до ст. 984
Цивільного кодексу України сторонами у
договорі страхування є страховик та
страхувальник, який відповідно до
сертифікату до договору страхування
виступає саме позивач, тому відповідач
зобов'язаний сплатити йому суму
страхового відшкодування. Окрім того,
право на користування транспортним
засобом страхувальником передбачено
п.7.2.8 Договору страхування, відповідно
до якого страхувальник має право
використовувати транспортний засіб
виключно за призначенням, під час чого
сталась ДТП, а тому дана подія є
страховим випадком. Мотивація суду
стосовно того, що оскільки ОСОБА_2 не
зазначений у сертифікаті як особа,
допущена до керування транспортним
засобом, в зв'язку з чим відповідач
правомірно не виплатив страхове
відшкодування не ґрунтується на
законі, оскільки відповідно п.5
Договору страхування не визнаються
страховим випадком події, які сталися
внаслідок, за умови, або під час
керування транспортним засобом особою,
яка не зазначена у сертифікаті як
водій, а не особою, яка не допущена до
керування транспортним засобом. Просив
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задоволити позов в
повному обсязі.

В засідання апеляційної
інстанції апелянт ОСОБА_2, вимоги
апеляційної скарги підтримав, інші
сторони в судове засідання не з'явилися
з невідомих суду причин, хоча про день
та час розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
безпідставності заявлених позовних
вимог у зв'язку з відсутністю
порушеного права позивача, оскільки
згідно умов договору страхування
передбачено, що події, які сталися
внаслідок керування транспортним
засобом особою, яка не зазначена у
Сертифікаті як водій, не визнаються
страховими випадками, а тому у
страховика не виникло зобов'язання по
виплаті страхового відшкодування, і,
відповідно, не виникає
відповідальності за несвоєчасне
здійснення страхової виплати, згідно
зі ст.20 Закону України «Про
страхування».

Однак, такий висновок не грунтується на
вимогах чинного законодавства.

Встановлено, що під час експлуатації
автомобіля 08.12.2008 року сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль ОСОБА_2 /а.с.6/.

Відповідно до Висновку
спеціаліста-автотоварознавця,
складеного 16.12.2008 року матеріальний
збиток складає 113180 грн.49 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що
08.02.2008 року між ВАТ Страхова компанія
«Правекс Страхування» та ОСОБА_2 було
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу,
наданого у заставу. Відповідно до
Сертифікату до договору добровільного
страхування транспортного засобу
страхова сума становить 90 000 грн. /а.с.4/.

Встановлено, що про факт ДТП позивач
відразу повідомив ВАТ СК
«Правекс-Страхування», і в подальшому
звернувся із заявою про виплату йому
страхового відшкодування /а.с.5/. Однак,
23.01.2009 року на заяву позивача було
надано письмову відповідь від ВАТ
«Незалежна страхова компанія» про те,
що дана компанія являється
правонаступником ВАТ СК
«Правекс-Страхування» і в задоволенні
вимог позивача про виплату страхового
відшкодування йому було відмовлено по
причині того, що згідно п.5.11 договору
страхування «не визнаються страховим
випадком події, які сталися внаслідок,
за умови, або під час:5.1.3 керування
транспортним засобом особою, яка не
зазначена у Сертифікаті як водій».
Оскільки в Сертифікаті позивач не
вписаний як водій, то і не підлягає
відшкодуванню даний страховий випадок
/а.с.27/.

Згідно витягу із статуту ПАТ
«Незалежна Сервісна Компанія»,
встановлено, що ПАТ «Незалежна
Сервісна Компанія» було перейменовано
з ПАТ «Незалежна Страхова Компанія»
/а.с.28/.

Колегія суддів вважає, що відповідач
безпідставно відмовив позивачу у
виплаті страхового відшкодування і
його позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення з таких
підстав.

В силу дії ст. 16 Закону України «Про
страхування» та ст. 979 Цивільного
кодексу України договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.984 Цивільного кодексу
України сторонами у договорі
страхування є страховик та
страхувальник, яким, відповідно до
Сертифікату до договору добровільного
страхування транспортного засобу,
виступає саме ОСОБА_2, а отже відповідач
зобов'язаний сплатити суму страхового
відшкодування ОСОБА_2 Окрім того, право
на користування транспортним засобом
страхувальником передбачено п.7.2.8
Договору страхування, відповідно до
якого страхувальник має право
використовувати транспортний засіб
виключно за призначенням, тому
оскільки ОСОБА_2 використовував
транспортний засіб за призначенням при
настанні ДТП, то дана подія є страховим
випадком, що є підставою для здійснення
страхової виплати.

Таким чином, висновок суду стосовно
того, що ОСОБА_2 не зазначений у
сертифікаті від 08.02.2008 року як особа,
допущена до керування ТЗ і відповідач
правомірно не виплатив страхове
відшкодування не ґрунтується на нормах
чинного законодавства, оскільки
відповідно до п.5 Договору страхування
не визнаються страховим випадком
події, які сталися внаслідок, за умови,
або під час керування транспортним
засобом особою, яка не зазначена у
Сертифікаті як водій, а не особою, яка
не допущена до керування транспортним
засобом.

За наведених обставин рішення суду
підлягає до скасування із
постановлення нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 та стягнення в його користь з
відповідача страхове відшкодування в
розмірі страхової суми 90000 грн. за
мінусом 2% франшизи, що складає всього
88200 грн. /90000 грн. - 1800 грн. - п.11.5 Договору
та Сертифікату /а.с.3-4/, а також в користь
держави 882 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
задовольнити частково, рішення
Снятинського районного суду від 29
січня 2014 року скасувати та постановити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Незалежна Сервісна
Компанія» про захист прав споживачів
та стягнення страхової виплати
задовольнити частково, стягнути із
Публічного акціонерного товариства
«Незалежна Сервісна Компанія» /01021, м.
Київ, Узвіз Кловський, 9/2 к.21, р/р 9607
в ПАТ КБ «Правекс-Банк», МФО 380838,код
20036721/ на користь ОСОБА_2 /АДРЕСА_1 / - 88200
/вісімдесят вісім тисяч двісті/ грн.
страхового відшкодування, а також в
користь держави 882 грн. судового збору.

Рішення набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
В.М. Вакарук

Судді:
П.І.Проскурніцький

Л.В.Ясеновенко