Справа №473/5038/13-ц 24.04.2014 24.04.2014 24.04.2014
Провадження №22-ц/784/1080/14
Головуючий суду у першій інстанції -
Суддя -
доповідач апеляційного суду -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
- Рудніку Є.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, без участі сторін,
цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 28 лютого 2014 р. у справі за
позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про усунення перешкод в користуванні
житловим будинком,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 р. ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком.

Позивачка зазначала, що житловий
будинок по вул. Танасчишина, 10 в м.
Вознесенську належить їй та
відповідачу на праві спільної сумісної
власності. У вказаному будинку
зареєстрована позивачка, її діти та
відповідач. Через сімейний скандал, у
вересні 2013 р., позивачка була змушена
покинути будинок разом з донькою.
Однак, коли вирішила повернутися,
відповідач почав чинити їй перешкоди в
користуванні належним їй будинком,
змінив замки до вхідних дверей. У
зв'язку з цим, позивачка не має
можливості потрапити до будинку.

Посилаючись на викладені
обставини, позивачка просила
зобов'язати відповідача не чинити їй
перешкод в користуванні належним їм на
праві власності житловим будинком № 10
по вул. Танасчишина в м. Вознесенську,
не змінювати замки та передати ключі
від житлового будинку.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 28 лютого 2014 р. позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не
чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні
належним їм на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1, не
змінювати замки та передати ключі від
житлового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на те, що позивачка не є
власником спірного будинку,
проживання позивачки та відповідача в
одному будинку є неможливим, а
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не
вирішує конфлікт між сторонами, просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в задоволені позову.

В засідання судової колегії сторони не
з'явились, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином (а.с. 62, 63, 64), у зв'язку з чим справа
розглядалась за їх відсутності на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
судів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає на підставі
наступного.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном .

Відповідно до положень статей 391,
396 ЦК України позов про усунення
порушень права, не пов'язаних із
позбавленням володіння, підлягає
задоволенню у разі, якщо позивач
доведе, що він є власником або особою,
яка володіє майном (має речове право) з
підстави, передбаченої законом або
договором, і що діями відповідача, не
пов'язаними з позбавленням володіння,
порушуються його право власності чи
законного володіння ( п. 33 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 7 лютого 2014 р.
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав»).

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 1
червня 1996 р. 26 травня 1999 року шлюб між
ними було розірвано, а 3 березня 2007 р.
укладено знов ( а.с. 5-7). Від даного шлюбу
мають двох неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 листопада 1997 р., перебуваючи у
шлюбі з позивачкою, відповідачем було
придбано житловий будинок АДРЕСА_1,
який було зареєстровано на
універсальній товарній біржі
„Віконт-Т". Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 лютого 2014 р. вказаний
договір купівлі-продажу житлового
будинку визнано дійсним.

Сторони та їх неповнолітні діти
зареєстровані у спірному будинку.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка, у вересні 2013 р., після
сімейної сварки, виїхала зі спірного
будинку зі своєю донькою. Проте, після
цього, декілька разів намагалася
повернутися до свого будинку, однак з
боку відповідача чинилися перешкоди.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивачки до Вознесенського
МВ УМВС України в Миколаївські області
з заявою про вжиття заходів впливу на
відповідача, про що свідчать висновки
дільничного інспектора міліції
Вознесенського МВ УМВС України в
Миколаївській області від 27 жовтня 2013
р. ( а.с. 32).

В судовому засіданні у суді
першої інстанції відповідач
підтвердив факт заміни ним замків у
житловому будинку.

Таким чином, право позивачки, як
співвласника спірного житлового
будинку, що закріплені в ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України,
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд порушено
відповідачем.

За такого, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність перешкод з боку відповідача
у користуванні позивачкою спірним
житловим будинком, а тому з урахуванням
положень ч. 1 ст. 383 , ст. 391 ЦК України,
дійшов правильного висновку про те, що
порушене право позивачки на
користування житловим будинком
підлягає захисту у обраний позивачкою
спосіб, а тому вірно задовольнив позов.

Посилання апелянта на те, що
позивачка не підтвердила факт того, що
вона є співвласником спірного будинку,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки спірний будинок придбано в
період шлюбу, а тому відповідно до ст. 60
СК України є спільною власністю
подружжя.

Не можуть бути підставою для
скасування судового рішення й
посилання апелянта на те, що обраний
позивачкою спосіб захисту не вирішує
конфлікт між сторонами, оскільки суд
розглядає справу в межах заявлених
вимог, що не перешкоджає сторонам в
майбутньому вирішувати питання щодо
поділу спірного житлового будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 28 лютого 2014 р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: