Справа № 291/262/14-ц
Ружинський районний суд
Житомирської області
26 березня 2014 року
Ружинський районний суд Житомирської
головуючого - судді
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Ружині Житомирської
області цивільну справу за позовом
про визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, визнання права
власності на спадкове майно,
ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому зазначила, що є
власником житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, який
успадкувала після смерті свого
чоловіка ОСОБА_6 Разом з нею у вказаному
будинку проживають та зареєстровані
відповідачі: її син ОСОБА_1, його
дружина та їхні неповнолітні діти.
Оскільки відповідачі систематично
порушують правила співжиття, що робить
неможливим проживання з ними в одному
будинку, позивачка, як одноосібний його
власник, просила суд виселити
відповідачів з вказаного будинку без
надання іншого житлового приміщення.
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом
до ОСОБА_3, в якому зазначив, що після
смерті батька ОСОБА_6 прийняв його
спадщину, оскільки постійно проживав з
ним на час смерті, і на даний час бажає
отримати свідоцтво про право на
спадщину на належне батькові майно,
зокрема і на частину житлового будинку
АДРЕСА_1. Однак нотаріусом йому було
відмовлено у видачі такого свідоцтва,
оскільки його мати оформила свідоцтва
про право на спадщину на все належне
батькові майно. З врахуванням
вказаного позивач просить суд визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане на ім'я
відповідачки на весь житловий будинок
по АДРЕСА_1, та визнати за ним право
власності на спадкове майно його
батька: а саме: на 14 частку вказаного
Ухвалою суду від 12.03.2014р. зустрічний
позов було прийнято до спільного
розгляду разом із первісним позовом, а
позовні вимоги по вказаних позовах
об'єднані в одне провадження (а.с.47- 48).
Ухвалою суду від 19.03.2014р. на підставі
заяви та клопотання ОСОБА_3 її позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення
було залишено без розгляду(а.с.114-115).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання
свої позовні вимоги підтримав,
пояснивши, що постійно, за виключення
часу строкової військової служби,
проживає та зареєстрований в житловому
будинку по АДРЕСА_1 Разом з ним там
проживає його мати - відповідачка по
справі та його дружина і їхні
неповнолітні діти. В цьому ж житловому
будинку до часу своєї смерті, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з ним проживав і
його батько ОСОБА_6.
Вважає, що він прийняв спадщину після
смерті батька, а тому має право на
частину спадкового майна останнього,
до якого входить і, зокрема, житловий
будинок по АДРЕСА_1.
Відповідачка позовні вимоги не
визнала, пояснивши суду, що перебуває в
неприязних стосунках зі своїм сином -
ОСОБА_1, який постійно проживає та
зареєстрований в житловому будинку по
АДРЕСА_1. В цьому ж будинку проживав та
був зареєстрований і її чоловік
ОСОБА_6, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_3 Після
смерті чоловіка вона офрмила всю його
Допитаний в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_9 пояснив, що є братом
позивача та сином відповідачки.
Підтверджує, що позивач постійно
проживав разом з їхніми батьками в
житловому будинку по АДРЕСА_1 і після
смерті батька залишився проживати в
цьому ж будинку разом з відповідачкою,
а також зі своєю дружиною та
неповнолітніми дітьми. Свідок
підтвердив, що обізнаний відносно того,
що він також є спадкоємцем по закону
першої черги після смерті свого батька,
однак вказану спадщину не прийняв і на
даний час не бажає звертатись до суду
із позовом про встановлення йому
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини. Проте,
незважаючи на вказане, вважає, що позов
позивача не підлягає задоволенню ,
оскільки це ще більш посилить
неприязні стосунки які існують між
його матір'ю та братом.
Суд, вислухавши пояснення сторін,
покази свідка, дослідивши матеріали
справи, встановив наступне.
Житловий будинок по АДРЕСА_1 перебував
у спільній сумісній власності
подружжя ОСОБА_3 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що
не заперечується сторонами та
стверджується свідоцтвом про
одруження, свідоцтвом про право
особистої власності на жилий будинок
та витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно(а.с.74, 88,89).
Відповідно до ст. 70 СК України частки
майна дружини та чоловіка у майні, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в
смт.Ружині Житомирської області, що
стверджується свідоцтвом про його
До складу його спадкового майна
входила, зокрема, і його частка у праві
спільної сумісної власності подружжя,
а саме: 12 частка вищевказаного
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті, а у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.
Частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах(ст.1226 ЦК України).
Зі спадкової справи №402, заведеної
Ружинською державною нотаріальною
конторою Житомирської області 28.04.2010
року відносно майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3.ОСОБА_6, вбачається, що
заповіт він не залишив(а.с.76-77).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними (ст.1267
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини(ст.1269 ЦК України).
Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли
позивач, який є його сином, та
відповідачка - дружина спадкодавця, які
постійно проживали із спадкодавцем на
час відкриття спадщини та у
встановлений законодавством строк не
подали заяви про відмову від вказаної
спадщини, що стверджується
матеріалами вищевказаної спадкової
справи №402, свідоцтвом про народження
позивача, свідоцтвом про одруження
відповідачки, довідкою Ружинської
селищної ради від 04.06.2010р., довідкою
САДР УДМС України в Житомирській
області від 19.02.2014р., будинковою книгою,
а також показами сторін та поясненнями
вищевказаного свідка(а.с.24, 56, 74, 78, 126-133).
Інших спадкоємців ОСОБА_6, які б
прийняли його спадщину, немає, що
вбачається з матеріалів вказаної
спадкової справи №402, а також з показів
сторін та пояснень свідка ОСОБА_9
Таким чином, судом встановлено, що
позивач, як і відповідачка,
успадкували по 12 частці спадкового
майна ОСОБА_6, а саме: по 14 житлового
будинку по АДРЕСА_1.
Проте, як вбачається з вищевказаної
спадкової справи, відповідачка,
звернувшись до нотаріуса із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_6 , не
зазначила інших спадкоємців вказаної
особи, зокрема і позивача, який прийняв
вказану спадщину, та отримала в
Ружинській державній нотаріальній
конторі свідоцтво про право на все
спадкове майно ОСОБА_6, зокрема і на
весь житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.98).
Тому з вказаних підстав позивачу
нотаріусом позивачу було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
ОСОБА_6 на зазначений житловий будинок
Стаття 1301 ЦК України передбачає, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.
У пункті 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 „Про судову практику у справах
про спадкування" роз'яснено, що
відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.
Права позивача у зв'язку з видачею
позивачці свідоцтва про право на
спадщину за законом на весь житловий
будинок по АДРЕСА_1 порушені, тому що
він, як уже встановлено, у
відповідності до вищевказанихї
положень ЦК України має право на 12
частку спадкового майна після смерті
батька ОСОБА_6, тобто на 14 частку
вищевказаного житлового будинку.
А тому з вказаних підстав видане на ім'я
відповідачки свідоцтво про право на
спадщину підлягає визнанню недійсним,
проте не в повному обсязі, а в 14 частці,
тобто в тій частці, право на яку має
Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
так як його позовна вимога про визнання
права власності на спадкове майно
судом задоволена повністю.
Керуючись ст.ст. 1258, 1261, 1267, 1268,1269,1296, 1298,
1301 ЦК України, ст.ст.88, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати недійсним в 1/4 його частині
свідоцтво про право на спадщину за
законом, зареєстроване в реєстрі
нотаріальних дій за №3-637, видане 18.08.2011
року в.о.державного нотаріуса
Ружинської державної нотаріальної
контори Житомирської області на ім'я
ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1,
належний спадкодавцю ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженцем смт.Ружин Ружинського
району Житомирської області, право
власності на спадкове майно ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме:
- на 14 частку житлового будинку,
загальною площею 107.9 кв. м, з
господарськими будівлями: погріб,
веранда, літня кухня, сарай.
сарай-літня-кухня , розташований за
В задоволені решти позовних вимог
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові
витрати по справі в сумі 485 грн.23 коп.
(Чотириста вісімдесят п'ять гривень 23
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, яка не була
присутня в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.
Суддя