Справа № 466/5634/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 від імені та в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 від імені та в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
збитків та відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що у квартирі
АДРЕСА_2 багато років проживала його
мати, його брат - відповідач ОСОБА_3 та
його сестра - інвалід першої групи з
дитинства з психічним захворюванням
ОСОБА_2, котра у вересні 2012 році була
визнана судом недієздатною. При цьому
всі документи ОСОБА_2 знаходилися у
матері. Після смерті матері у
ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач забрав свою сестру
на постійне проживання до себе - у
квартиру АДРЕСА_1, оскільки умови її
проживання в квартирі на АДРЕСА_2 були
незадовільними а також зважаючи на те,
що його брат не міг забезпечити сестрі
належного догляду. Проте всі документи
сестри, а саме паспорт громадянина
України, пенсійне посвідчення та
свідоцтво про народження залишилися у
відповідача. Вказані документи він
категорично відмовлявся повернути,
зважаючи на що два роки вживались
заходи, спрямовані на витребування цих
документів від нього. Однак всі зусилля
тривалий час не давали бажаного
результату, тому лише у січні 2012 року
вдалося виготовити сестрі паспорт. В
лютому - березні 2012 року було
розблоковано можливість отримати
пенсію за минулий період, і лише в
квітні оформлена соціальна допомога, а
з травня 2012 року сестра позивача почала
її отримувати, як інвалід 1 групи з
дитинства. При цьому протягом всього
цього часу, з грудня 2009 року по квітень
2012 року, тобто 29 місяців, через
незаконне утримування відповідачем
документів ОСОБА_2, вона понесла значні
збитки, які були пов'язані з
неможливістю оформити гарантовану
законодавством соціальну допомогу, як
інваліду. Таким чином, ОСОБА_2 через
відсутність документів з грудня 2009
року по квітень 2012 року (включно) - 29
місяців була позбавлена можливості
отримувати пенсію у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі мінімальної
пенсії за віком, тобто 21589,00 гривень та
не змогла скористатися правом перейти
з пенсії по інвалідності на більш
високу за розміром соціальну допомогу
(з врахуванням доплати за догляд) в
розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
внаслідок чого понесла збитки в сумі
10794 гривень, 50 коп. Окрім цього позивач
як опікун ОСОБА_2 просить суд стягнути з
відповідача в якості моральну шкоду
через неотримання лікування в сумі 10000
гривень та моральну шкоду за
страждання та приниження, яких зазнала
ОСОБА_2 в сумі 13000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, просили позов
задовольнити та стягнути з відповідача
на користь позивача в інтересах
недієздатної особи ОСОБА_2 21589 (двадцять
одну тисячу п'ятсот вісімдесят дев'ять)
гривень збитків, понесених у зв'язку з
неможливістю оформити пенсію по втраті
годувальника; 10794 (десять тисяч сімсот
дев'яносто чотири) гривні, 50 коп.
збитків, понесених у зв'язку із
неможливістю оформлення документів
для переходу з пенсії по інвалідності
на більш високу за розміром соціальну
допомогу, 10000 (десять тисяч) гривень
моральної шкоди через неотримання
лікування та 13000 (тринадцять тисяч)
гривень моральної шкоди за страждання
та приниження, яких зазнала ОСОБА_2, що
разом складає: 55383 (п'ятдесят п'ять тисяч
триста вісімдесят три) гривні, 50 коп.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечив повністю,
покликаючись на викладені у письмових
запереченнях обставини та пояснив, що
до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5
(мати позивача та відповідача та
недієздатної ОСОБА_2) та відповідач
доглядали хвору ОСОБА_2, отримували на
неї соціальну допомогу. Відповідач
протягом тридцяти років здійснював
постійний догляд за ОСОБА_2, а 31 грудня
2009 року приїхав позивач та пояснив, що
хоче на декілька днів взяти сестру до
себе, однак після цього сестру не
повернув. Свої заперечення ОСОБА_3
мотивує тим, що позивач примусово
забрав до себе сестру з
недобросовісною ціллю, щоб стати її
опікуном та оформити на себе частку
майна, яке мало би належати сестрі
після смерті матері а також з метою
одержання соціальних виплат та пільг,
які сестра одержує як інвалід І групи.
Додатково ОСОБА_3 повідомив, що всі
документи ОСОБА_2, а саме: паспорт
громадянина України, пенсійне
посвідчення та свідоцтво про
народження знаходяться в нього,
оскільки він себе вважає фактичним
опікуном

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, з'ясувавши
дійсні обставини справи, права та
обов'язки сторін, дослідивши зібрані по
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов є підставним та його
слід частково задовольнити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
недієздатна ОСОБА_2 до 31 грудня 2009 року
проживала зі своїм братом ОСОБА_3 -
відповідачем по справі у АДРЕСА_2, а
після цього її забрав до себе інший
брат - ОСОБА_1 - позивач, який проживає у
АДРЕСА_1. Однак після цього як позивач
забрав свою сестру ОСОБА_2 проживати до
себе, відповідач не віддав їй
документи, а саме: паспорт громадянина
України, пенсійне посвідчення та
свідоцтво про народження. Нові
документи позивачу вдалося виготовити
в квітні 2012 року. За цей час (29 місяців)
недієздатна ОСОБА_2 була позбавлена
можливості отримати пенсію у зв'язку з
втратою годувальника в розмірі
мінімальної пенсії за віком, тобто 21589,00
гривень та не змогла скористатися
правом перейти з пенсії по
інвалідності на більш високу за
розміром соціальну допомогу (з
врахуванням доплати за догляд) в
розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
внаслідок чого понесла збитки в сумі
10794 гривень, 50 коп.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтвердив факт того, що паспорт
громадянина України, пенсійне
посвідчення та свідоцтво про
народження ОСОБА_2 завжди були у нього
та він не повертав їх позивачу,
оскільки вважає себе фактичним
опікуном.

Відповідно до копії відповіді
начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУ
МВСУ у Львівській області на заяву
ОСОБА_2 від 30.04.2010 р. № 16/13-С-14 зазначено,
що під час бесіди з ОСОБА_3, останній
повідомив, що документи ОСОБА_2 дійсно
знаходяться в нього та він віддасть їх
при зустрічі.

Згідно копії довідки від 29.11.2011 р. №
16/13-343-1340, виданої Шевченківським РВ ЛМУ
ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_2
зазначено, що остання зверталася 29.11.2011
р. у Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області з приводу втрати
паспорта громадянина України,
пенсійного посвідчення та свідоцтва
про народження.

Відповідно до копії довідки від 16.11.2012
р. № 232 виданої Шевченківським РВ ЛМУ ГУ
МВСУ у Львівській області ОСОБА_2 про
те, що громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1,
Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області видано паспорт
серії НОМЕР_1 від 19.01.2012 р. взамін
паспорта НОМЕР_2 від 31.05.2002 р., виданого
Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області.

Згідно копії акту, виданого директором
ЛКП «Янів - 405» від 16.07.2013 р., умови
проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 є
морально та матеріально задовільними.

Відповідно до копії ухвали
Шевченківського районного суду м.
Львова за заявою ОСОБА_3 про визнання
ОСОБА_2 недієздатною ухвалою від 18
листопада 2011 року заяву було залишено
без розгляду.

Відповідно до копії рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова за заявою ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_2 недієздатною від 14 вересня 2012
року ОСОБА_2 було визнано недієздатною
та встановлено над нею опіку.

Відповідно до копії рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова за поданням органу опіки та
піклування ШРА ЛМР в інтересах ОСОБА_2
від 14 червня 2013 року ОСОБА_1 призначено
опікуном недієздатної ОСОБА_2

Згідно статті 1 ЗУ «Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам» право на
державну соціальну допомогу мають
інваліди з дитинства і діти-інваліди
віком до 18 років. Інвалідам з дитинства
та дітям-інвалідам, які мають одночасно
право на державну соціальну допомогу
відповідно до цього Закону, на пенсію
та на державну соціальну допомогу
згідно із Законом України "Про державну
соціальну допомогу особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам",
призначається за вибором інвалідів з
дитинства (законних представників
інвалідів з дитинства, визнаних
недієздатними, та дітей-інвалідів)
державна соціальна допомога
відповідно до цього Закону або пенсія
чи державна соціальна допомога згідно
із Законом України "Про державну
соціальну допомогу особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам".

Згідно статті 2 цього ж Закону інваліду
з дитинства І групи призначається
державна соціальна допомога в розмірі
100 відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Прожитковий мінімум визначається
відповідно до Закону України "Про
прожитковий мінімум" та щорічно
затверджується Верховною Радою
України за поданням Кабінету Міністрів
України і періодично переглядається
відповідно до зростання індексу
споживчих цін разом з уточненням
показників Державного бюджету України.
Розміри державної соціальної допомоги
підвищуються у зв'язку із збільшенням
прожиткового мінімуму. Державна
соціальна допомога встановлюється в
новому розмірі з дня набрання чинності
законом про збільшення розміру
прожиткового мінімуму.

Крім цього, статтею 3 вказаного вище
Закону передбачено, що інвалідам з
дитинства, віднесеним до підгрупи Б І
групи встановлюється надбавка на
догляд за ними в розмірі 50 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України передбачено право особи на
відшкодування збитків, завданих їй в
результаті порушення її права. При
цьому збитками, відповідно до змісту
зазначеної статті, є: 1) доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

На переконання суду існує причинно -
наслідковий зв'язок між тим, що
відповідач зберігав в себе документи
недієздатної ОСОБА_2 та тим, що остання
не змогла отримати належну їй згідно
законодавства матеріальну допомогу.

За таких обставин суд, із врахуванням
вартості спричиненої шкоди, приходить
до висновку, що позов в частині
відшкодування матеріальної шкоди слід
задовольнити в повному обсязі.

Стосовно відшкодування моральної
шкоди, завданої ОСОБА_2, то ст. 1167 ЦК
України передбачає, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини. У
відповідності до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4,
позивачем має бути доведено в чому
полягає ця шкода, з яких міркувань він
виходив визначаючи розмір шкоди та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, із врахуванням
вартості спричиненої шкоди, приходить
до висновку, що позов в частині
відшкодування моральної шкоди слід
задовольнити частково та стягнути з
відповідача 2000 (дві тисячі) гривень.

Таким чином відповідно до
вищенаведеного суд вважає, що з
відповідача на користь позивача в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_2
слід стягнути 21589 (двадцять одну тисячу
п'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень
збитків, понесених у зв'язку з
неможливістю оформити пенсію по втраті
годувальника та 10794 (десять тисяч
сімсот дев'яносто чотири) гривні, 50 коп.
збитків, понесених у зв'язку із
неможливістю оформлення документів
для переходу з пенсії по інвалідності
на більш високу за розміром соціальну
допомогу та 2000 (дві тисячі) гривень
моральної шкоди, що всього складає: 34383
(тридцять чотири тисячі триста
вісімдесят три) гривні, 50 коп.

Крім цього на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути в
користь держави судовий збір в сумі 343
(триста сорок три) гривні, 84 коп.

Керуючись ст.ст. 3,8, 10, 11, 57, 58, 60,61, 88, 209 , 212,
213, 214 ЦПК України, суд ,-

в и р
і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_2
21589 (двадцять одну тисячу п'ятсот
вісімдесят дев'ять) гривень збитків,
понесених у зв'язку з неможливістю
оформити пенсію по втраті
годувальника; 10794 (десять тисяч сімсот
дев'яносто чотири) гривні, 50 коп.
збитків, понесених у зв'язку із
неможливістю оформлення документів
для переходу з пенсії по інвалідності
на більш високу за розміром соціальну
допомогу та 2000 (дві тисячі) гривень
моральної шкоди, що всього складає: 34383
(тридцять чотири тисячі триста
вісімдесят три) гривні, 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави
судовий збір в розмірі 343 (триста сорок
три) гривні, 84 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного суду через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська