Номер справи 623/3420/13-ц
Номер провадження 2/623/62/2014
РІШЕННЯ

іменем України

15 січня 2014 року м.
Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого - судді Бутенка
В.М.

при секретарі судового засідання -
Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
Бригадирівської сільської ради
Ізюмського району Харківської області
про визнання права власності на
спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовною заявою до
Бригадирівської сільської ради
Харківської області про визнання права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка та його батька ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
і ОСОБА_2 вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
помер ОСОБА_7, про що в Книзі реєстрації
смертей 23.03.2009р. зроблено актовий запис
№ 09 Виконавчим комітетом
Бригадирівської сільської ради
Ізюмського району Харківської області.
ОСОБА_3, дружина померлого, та ОСОБА_2,
син померлого, прийняли спадщину за
ОСОБА_7 у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України,
так як постійно з ним проживали, у тому
числі й на час відкриття спадщини.
Інших спадкоємців першої черги
спадкування за законом не має. Після
смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове
майно у вигляді: житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходяться по АДРЕСА_1. У серпні 2013
року вони звернулись до нотаріуса з
питань отримання свідоцтва про право
спадщину за законом, почали збирати
необхідні документи за запитами
нотаріуса. Проте тільки тепер їм стало
відомо, що за життя ОСОБА_7 не провів
державної реєстрації свого права
власності на об'єкт нерухомості й вони
не можуть отримати витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином нотаріус не має можливості
оформити їм свідоцтво про право на
спадщину на вказане майно й їм було
рекомендовано звернутися до суду з
питання визнання права власності на
вказаний будинок у порядку
спадкування.

Вказують, що спадкодавець ОСОБА_7, разом
із жінкою ОСОБА_3, протягом 1962-1968 років
побудували власними силами житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, де постійно мешкали сім'єю,
що підтверджується: чеками,
квитанціями, довідками про закупівлю
будівельних матеріалів (толю, цегли,
цементу, шиферу, шлакоблоків, лісу) на
ім'я ОСОБА_7, що датовані 1962 - 1967 та
збереглись у ОСОБА_3; технічним
паспортом, виготовленим 20.08.2013р. КП
«Архітектурне бюро та бюро технічної
інвентаризації Ізюмського району», де
в характеристиці будинку,
господарських будівель та споруд
вказано рік побудови - 1968 р.; довідками
Бригадирівської сільської ради від
23.08.2013р. № 473 та № 474, де зазначено, що
ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали у
АДРЕСА_1 з 1968 року та про те, що згідно
погосподарської книги № 5
Бригадирівської сільської ради
домоволодіння по АДРЕСА_1 числиться за
ОСОБА_7 (особовий рахунок НОМЕР_1).

Посилаючись, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, з урахуванням того,
що домоволодіння будувалось подружжям
ОСОБА_7 в період шлюбу, який було
укладено 15.06.1957р., то вважають, що ОСОБА_3
має право на 1/2 частину вказаного
нерухомого майна як на частку майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Інша 1/2 частина
домоволодіння повинна спадкуватись у
рівних частинах нами як спадкоємцями
першої черги спадкування за законом: по
1/4 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивачка ОСОБА_3 просить суд визнати
за нею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/2 частини на: житловий
будинок під літера «А-1», загальною
площею - 71,2 кв.м., в тому числі житлова -
48,2 кв.м.; господарські будівлі та
споруди: погріб під літ. «Б», убиральню
під літ. «В», сарай під літ. «Г», навіс
під літ. «Д», літній душ під літ. «Е»,
навіс під літ. «Ж», сарай під літ. «З»,
сарай під літ. «И», літню кухню під літ.
«К», сарай під літ. «Л», навіс під літ.
«М», гараж під літ. «Н», колодязь № 1,
колонку № 2, паркан № 3, ворота з
хвірткою № 4, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 115 004 гривень,
в порядку спадкування за законом
спільної сумісної власності подружжя
після смерті її чоловіка ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/4 частини на: житловий
будинок під літ. «А-1», загальною площею
- 71,2 кв.м., в тому числі житлова - 48,2 кв.м.;
господарські будівлі та споруди:
погріб під літ. «Б», убиральню під літ.
«В», сарай під літ. «Г», навіс під літ.
«Д», літній душ під літ. «Е», навіс під
літ. «Ж», сарай під літ. «З», сарай під
літ. «И», літню кухню під літ. «К», сарай
під літ. «Л», навіс під літ. «М», гараж
під літ. «Н», колодязь № 1, колонку № 2,
паркан № 3, ворота з хвірткою № 4, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 115 004 гривень, в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

Позивач ОСОБА_2 просить суд визнати за
ним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 1/4 частини на: житловий
будинок під літера «А-1», загальною
площею - 71,2 кв.м., в тому числі житлова -
48,2 кв.м.; господарські будівлі та
споруди: погріб під літ. «Б», убиральню
під літ. «В», сарай під літ. «Г», навіс
під літ. «Д», літній душ під літ. «Е»,
навіс під літ. «Ж», сарай під літ. «З»,
сарай під літ. «И», літню кухню під літ.
«К», сарай під літ. «Л», навіс під літ.
«М», гараж під літ. «Н», колодязь № 1,
колонку № 2, паркан № 3, ворота з
хвірткою № 4, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 115 004 гривень,
в порядку спадкування за законом після
смерті його батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

(а.с. 3-7)

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, представники позивачки
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтримують позовні
вимоги і просять |||суд позов
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю,
підтвердив обставини справи та просить
суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача
Бригадирівської сільської ради
Ізюмського району Харківської області
в судове засідання не з'явився, про час
і місце судового засідання
повідомлявся належним чином, надали
суду заяву про розгляд справи без їх
участі, заперечень на позов не мають|||
(а.с. 38).

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2,
представників позивачки ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, перевіривши і дослідивши
матеріали справи|речі|, суд прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

Позивачі на підставу своїх вимог
посилаються на статті 210, 328, 392, 1218, 1220,
1222, 1261, 1268 ЦК України, статті 60, 61, 70 СК
України, а згідно зі статтею 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
права на вчинення певних дій (на
підставі вказаних статей ЦК і СК),
позивачі в силу статті 10 ЦПК України
зобов'язані довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Як установлено судом і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_7
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 з 15.06.1957 року, у шлюбі
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син ОСОБА_2.

ОСОБА_7 разом із дружиною ОСОБА_3,
протягом 1962-1968 років побудували
власними силами житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами:
житловий будинок під літера «А-1»,
загальною площею - 71,2 кв.м., в тому числі
житлова - 48,2 кв.м.; погріб під літ. «Б»,
убиральню під літ. «В», сарай під літ.
«Г», навіс під літ. «Д», літній душ під
літ. «Е», навіс під літ. «Ж», сарай під
літ. «З», сарай під літ. «И», літню кухню
під літ. «К», сарай під літ. «Л», навіс
під літ. «М», гараж під літ. «Н»,
колодязь № 1, колонку № 2, паркан № 3,
ворота з хвірткою № 4, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 115 004
гривень, де постійно мешкали сім'єю, що
підтверджується: чеками, квитанціями,
довідками про закупівлю будівельних
матеріалів (толю, цегли, цементу,
шиферу, шлакоблоків, лісу) на ім'я
ОСОБА_7, що датовані 1962 - 1967 та
збереглись у ОСОБА_3; технічним
паспортом, виготовленим 20.08.2013р. КП
«Архітектурне бюро та бюро технічної
інвентаризації Ізюмського району», де
в характеристиці будинку,
господарських будівель та споруд
вказано рік побудови - 1968 р.; довідками
Бригадирівської сільської ради від
23.08.2013р. № 473 та № 474, де зазначено, що
ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали у
АДРЕСА_1 з 1968 року та про те, що згідно
погосподарської книги № 5
Бригадирівської сільської ради
домоволодіння по АДРЕСА_1 числиться за
ОСОБА_7 (особовий рахунок НОМЕР_1).

(а.с. 8-11, 13-31).

Згідно свідоцтва про смерть Серія
НОМЕР_2 від 23.03.2009 року ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Бабенкове
Ізюмського району Харківської області
(а.с. 12).

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Відповідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст.
1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи,
часом відкриття спадщини в такому
випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270
ЦК України передбачено, що спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом установлено, що спадкоємцями
після смерті спадкодавця ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є його
дружина ОСОБА_3, його син ОСОБА_2.

ОСОБА_3, дружина померлого, та ОСОБА_2,
син померлого, прийняли спадщину у
порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як
постійно з ним проживали, у тому числі й
на час відкриття спадщини (а.с. 8-10, 15, 16).

Інших спадкоємців першої черги
спадкування за законом не має.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у
судовому порядку пов'язане з відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок),
нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку
нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08
(пункт 11) при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ «Про нотаріат» видається
нотаріусом.

У серпні 2013 року спадкоємці дружина
ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 звернулись до
нотаріуса з питань отримання свідоцтва
про право спадщину за законом, почали
збирати необхідні документи за
запитами нотаріуса. Проте тільки тепер
їм стало відомо, що за життя ОСОБА_7 не
провів державної реєстрації свого
права власності на об'єкт нерухомості й
вони не можуть отримати витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно. Таким чином нотаріус не
має можливості оформити їм свідоцтво
про право на спадщину на вказане майно
й їм було рекомендовано звернутися до
суду з питання визнання права
власності на вказаний будинок у
порядку спадкування (а.с. 15).

У відповідності до відповіді Ізюмської
державної нотаріальної контори
Харківської області від 27.11.2013 року №
4126/02-17 за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
прийняття спадщини за законом,
вбачається, що на підставі п. 4.15. Глави 10
Порядку (видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна) в зв'язку з тим, що заявниками не
наданий правовий документ на житловий
будинок на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року ОСОБА_7, видати свідоцтво про право
на спадщину за законом Ізюмська
державна нотаріальна контора не має
можливості. Рекомендовано звернутися
до суду (а.с. 51).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця
права, на спадщину.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Так, на момент створення ОСОБА_7
домоволодіння у 1968 році державна
реєстрація права власності на житлові
будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК України та
Законом України від 1 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

На момент закінчення спадкодавцем
будівництва у 1968 році діяло наступне
законодавство, яке регулювало
виникнення права власності, зокрема
положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом
України «Про власність», Законом
України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ
«Про місцеві Ради народних депутатів
та місцеве і регіональне
самоврядування», Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Інструкцією про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, та іншими нормативними актами. За
змістом зазначених нормативних актів
виникнення права власності на житлові
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації цього права.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих ся, які видавалися в тому
числі і на підставі записів по
господарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Проте, незважаючи на внесення записів у
погосподарські книги про належність
домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_7, він за
життя так і не зареєстрував (не оформив)
своє право власності в БТІ.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків І та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
24.06.2011 №91, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568
(далі - Порядок), документом, який
засвідчує відповідність закінчених
будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Слід відмітити, що Порядок було
прийнято на виконання пункту 9 розділу V
Прикінцеві положення Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (далі - Закон), дія якого
мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р..

Водночас, Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань регулювання
містобудівної діяльності» від 20.11.2012р.
№ 5496 до Закону були внесені зміни,
якими було продовжено дію пункту 9
розділу V Прикінцеві положення Закону
до 31.12.2013р..

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, незважаючи на те, що у
спадкодавця відсутні
правовстановлюючі документи на
житловий будинок по АДРЕСА_1, який
збудовано у 1968 році, тобто до 05.08.1992р.
(моменту прийняття нормативних актів
щодо введення в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів) та до
01.01.2004 р. (моменту набрання чинності
норм, які пов'язували набуття права
власності з моментом державної
реєстрації), враховуючи наявність
записів у погосподарській книзі про
належність домоволодіння ОСОБА_7,
відповідних довідок Бригадирівської
сільської ради Ізюмського району
Харківської області, письмових доказів
про закупівлю будівельних матеріалів
протягом будівництва, а також
технічного паспорту від 20.08.2013р.,
складеного за результатами
інвентаризації, суд вважає, що після
смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове
майно у вигляді: житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 28-30, 31, 58).

Вказане майно входить до складу
спадщини та позивачі мають право на
визнання за ними права власності у
наступному порядку.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та
сім'ї включає в себе також їх рівність у
майнових відносинах, які регулюються
положеннями Сімейного кодексу та
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України №2947-III
від 10.01.2002, який набрав чинності з 01.01.2004
року, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно статей 61, 70 СК України частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

З урахуванням того, що домоволодіння
будувалось подружжям ОСОБА_7 в період
шлюбу, який було укладено 15.06.1957р., суд
вважає, що дружина спадкодавця ОСОБА_3
має право на 1/2 частину вказаного
нерухомого майна як на частку майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Інша 1/2 частина
домоволодіння повинна спадкуватись у
рівних частинах позивачами як
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом: по 1/4 частині ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

У задоволенні позовних вимог
відповідач Бригадирівська сільська
рада Ізюмського району Харківської
області не заперечували (а.с. 38).

Порушень чиїх або законних прав, свобод
чи інтересів не виявлено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати суд, які позивачі
сплатили за судовий збір, не
компенсуються їм у зв'язку із вимогами
про це позивачів (а.с. 1-2).

Керуючись статтями 1216-1225, 1261, 1268-1270 ЦК
України, статтями 60, 61, 70 СК України,
статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
Бригадирівської сільської ради
Ізюмського району Харківської області
про визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/2 частини на: житловий
будинок під літера «А-1», загальною
площею - 71,2 кв.м., в тому числі житлова -
48,2 кв.м.; господарські будівлі та
споруди: погріб під літ. «Б», убиральню
під літ. «В», сарай під літ. «Г», навіс
під літ. «Д», літній душ під літ. «Е»,
навіс під літ. «Ж», сарай під літ. «З»,
сарай під літ. «И», літню кухню під літ.
«К», сарай під літ. «Л», навіс під літ.
«М», гараж під літ. «Н», колодязь № 1,
колонку № 2, паркан № 3, ворота з
хвірткою № 4, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 115 004 гривень,
в порядку спадкування за законом
спільної сумісної власності подружжя
після смерті її чоловіка ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/4 частини на: житловий
будинок під літ. «А-1», загальною площею
- 71,2 кв.м., в тому числі житлова - 48,2 кв.м.;
господарські будівлі та споруди:
погріб під літ. «Б», убиральню під літ.
«В», сарай під літ. «Г», навіс під літ.
«Д», літній душ під літ. «Е», навіс під
літ. «Ж», сарай під літ. «З», сарай під
літ. «И», літню кухню під літ. «К», сарай
під літ. «Л», навіс під літ. «М», гараж
під літ. «Н», колодязь № 1, колонку № 2,
паркан № 3, ворота з хвірткою № 4, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 115 004 гривень, в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 1/4 частини на: житловий
будинок під літера «А-1», загальною
площею - 71,2 кв.м., в тому числі житлова -
48,2 кв.м.; господарські будівлі та
споруди: погріб під літ. «Б», убиральню
під літ. «В», сарай під літ. «Г», навіс
під літ. «Д», літній душ під літ. «Е»,
навіс під літ. «Ж», сарай під літ. «З»,
сарай під літ. «И», літню кухню під літ.
«К», сарай під літ. «Л», навіс під літ.
«М», гараж під літ. «Н», колодязь № 1,
колонку № 2, паркан № 3, ворота з
хвірткою № 4, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 115 004 гривень,
в порядку спадкування за законом після
смерті його батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Правовстановлюючі документи на право
приватної власності на житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1, на ім'я гр. ОСОБА_7 - визнати
втративши силу.

Судові витрати по справі залишити за
позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| може| бути| оскаржене| в
апеляційному| порядку|ладу|| в 10-денний|
строк з дня проголошення| рішення, а
неприсутніми сторонами у той же строк з
дня отримання копії
рішення,|розв'язання,вирішення,розв'язу
ван шляхом| подачі апеляційної скарги|
до Апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний
суд.

Головуючий: суддя -

Повний текст рішення складено 17 січня
2014 року.