АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1270/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Юдіна С.Г. Доповідач - Романюк
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І. О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2 та товариства
з обмеженою відповідальністю "Терса
Плюс" на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю "Терса
Плюс" про стягнення суми за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом 24 квітня 2013
року. В обґрунтування заявлених та
уточнених вимог посилався на те, що з
01.06.2012 року він працював у відповідача
на посаді заступника директора по
правовим питанням. 05.04.2013 року він був
звільнений з підприємства відповідача
по ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. З
урахуванням того, що в день звільнення
з ним не був проведений розрахунок
просить стягнути на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 21 500 грн. Крім того,
вважає, що діями відповідача йому
спричинена моральна шкода, яку він
оцінює в 3 000 грн., оскільки у зв'язку з
невиплатою розрахункових він був
фактично позбавлений до засобів
існування, що змусило його докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 вересня 2013 року
заявлені вимоги задоволені частково:
стягнуто середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 17 002 грн.
55 коп. та на відшкодування моральної
шкоди 300 грн.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального права просить рішення
суду в частині розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
змінити та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині в повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду та посилаючись на порушення норм
матеріального права просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню на таких
підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку в розмірі 17 002 грн.
55 коп. суд першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості в цих
межах.

З даним висновком в повному обсязі
погодитися не можна виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач працював
у відповідача на посаді заступника
директора по правовим питанням з 01.06.2012
року по 05.04.2013 року та був звільнений з
підприємства відповідача по ст.36 КЗпП
України, за згодою сторін.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільнені працівника виплати всіх сум,
що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно п.3 ст.2, п.3 ст.3 Постанови КМ
України, від 08.02.1995, № 100 "Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати" в інших
випадках збереження середньої
заробітної плати середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата. Усі
виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі.

Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З урахуванням того, що при звільненні з
позивачем не був проведений повний
розрахунок суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
відповідача суми середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди, однак
помилково взяв для розрахунку розмір
заробітної плати позивача не в тому
розмірі в якому вони нараховані.

Як вбачається з довідок про розмір
заробітної плати, яки були надані
відповідачем, він складає 5 000 грн.,
тобто розмір середньоденної
заробітної плати позивача складає 250
грн. з наступного розрахунку: (5 000 + 5 000) :
40 р.д.

Оскільки остаточний розрахунок з
позивачем проведений 14 серпня 2013 року з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути середній заробіток
за 86 робочих днів, що становить 21 500 грн.

Посилання в апеляційній скарзі
відповідача на те, що відсутня вина у
несвоєчасному розрахунку, оскільки у
підприємства не було грошей не може
бути прийнято до уваги, оскільки
відсутність грошей не позбавляє
роботодавця від відповідальності за
несвоєчасний розрахунок.

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999, № 13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці")
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи відповідача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та товариства
з обмеженою відповідальністю "Терса
Плюс" - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 вересня 2013 року в
частині розміру середнього заробітку
за час затримки розрахунку змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Терса Плюс" на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку в розмірі 21 250
грн. (дана сума визначена без утримання
податку й інших платежів).

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: