АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором позики.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики.

З метою забезпечення позову, ОСОБА_2
просив накласти арешт на належну
відповідачу на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 січня 2014 р. заяву
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати, та
постановити по справі нову про відмову
в задоволені заяви.

Колегія суддів, заслухавши
представника відповідача, який
підтримав апеляційну скаргу,
представника позивача, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту позову, ОСОБА_2
просить стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за договором позики, в
сумі 411 369грн.49коп.

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
районний суд виходив з того, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції є
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з вимогами
процесуального права та відповідають
обставинам справи.

Твердження апеляційної скарги про те,
що накладення арешту на майно ОСОБА_1
призведе до порушення його прав -
безпідставні.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову за заявою
осіб, які беруть участь у справі,
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання судового
рішення, а також те, що майно ( в тому
числі рухоме майно, грошові суми тощо)
яке є у відповідача на момент
пред'явлення до нього позову може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

При цьому, загроза утруднення або
неможливості виконання рішення суду
наявні тоді, коли у сторони спору до
його вирішення є можливість
розпорядитися об'єктом прав, що став
предметом спору.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності та інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись у суд, заявник належним
чином вказав причини, у зв'язку із якими
необхідно вжити заходи забезпечення
позову та обґрунтував існуванням
загрози невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду.

З огляду на викладене, а також долучені
до справи докази, суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
наявність підстав до забезпечення
поданого по справі позову.

Викладені в ухвалі висновки
відповідають обставинам справи та
зібраним доказам, й доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/29697/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4932/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Волокітіна Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.