РІШЕННЯ

Іменем
України

Справа № 336/7092/13-ц

Пров. 2/336/3033/2014

24 березня 2014 р.
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд у складі
головуючого - судді Іжевської Н.Г., при
секретарі Падалка А.Р., за участю
адвокатів ОСОБА_1 , ОСОБА_2,
представника позивачів ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та скасування у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
право власності на 49/400 частин
домоволодіння

В с т
а н о в и в:

До суду звернулась ОСОБА_3 в
інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, у якому
зазначила, що її чоловік ОСОБА_10 за
рішенням Шевченківського райсуду
міста Запоріжжя від 04.07.2008 року
оголошений померлим з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилась
спадщина у виді 49/400 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. Спадщину вони
прийняли у встановлений законом строк,
оскільки діти були неповнолітніми.

У липні 2013 року вона звернулась до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, але їй стало відомо, що
спадщину прийняла та оформила сестра
померлого - відповідачка ОСОБА_6, у
зв'язку з чим позивачі просять визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину та скасувати у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
право власності на 49/400 частин
домоволодіння.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3
відмовилась представляти інтереси
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, і
представляє за дорученням інтереси
ОСОБА_5 і ОСОБА_4.

В судовому засідання представник
позивачів ОСОБА_3 підтримала позовні
вимоги та пояснила, що вона перебувала
в шлюбі з ОСОБА_10 з вересня 1990 року. З 1995
року вони з чоловіком проживали
окремо. Про смерть чоловіка вона
дізналася у 2007 році. В спірному будинку
вона ніколи не проживала, але була
зареєстрована в будинку в 2006 році з
дітьми.

Вона з дітьми проживала за різними
адресами, в спірному будинку не
проживала. Також пояснила, що вона на
спадщину не претендує, але представляє
інтереси двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
оскільки на момент смерті батька діти
були неповнолітніми. Вона

зверталася до суду у 2008 р. з позовами,
але в судові засідання вона не
з'являлась , оскільки відмовилась від
спадщини відносно себе, але не відносно
дітей. Вважає, що відповідачка
заволоділа спадковим майном шляхом
обману , наполягає на задоволенні
позову.

Відповідачка позов не визнала та
пояснила, що її брат перебував в шлюбі з
ОСОБА_3., від шлюбу має тільки двох дітей
- ОСОБА_5 та ОСОБА_11, інші діти ОСОБА_3
народила від інших чоловіків. В 1995 році
вони розлучились, але не оформили
розлучення. ОСОБА_11 співмешкала з
іншими чоловіками. В 1999р. ОСОБА_10 виїхав
на роботу до Італії. Там він помер в 2007
році, і за рішенням суду він оголошений
померлим з квітня 2007 року. В 2006 році її
матір захворіла на рак, і в той час
ОСОБА_3 обманним шляхом
зареєструвалась у спірному будинку,
але а ні вона, а ні діти ніколи в будинку
не проживали.

Коли померла її матір, вона шукала
ОСОБА_11 та дітей, але не знала, де вони
живуть. А тому вона сама поховала
матір. В той час ОСОБА_3, проживала з
ОСОБА_16, від якого вона народила дочку,
але вона позбавлена батьківських прав
за рішенням суду.

Оскільки протягом 7 років ніхто не
претендував на спадщину, а будинок
треба ремонтувати, вона звернулась як
спадкоємець другої черги до нотаріуса
і оформила спадщину на себе.

Позивачка ОСОБА_4 просить
розглядати справу за її відсутності.

Позивач ОСОБА_5 володимирович, який
відбуває покарання в місцях
позбавлення волі, за дорученням суду
надав заяву, у якій пояснив, що він не
підписував позовну заяву, але знає про
подання позову, надав доручення матері,
підтримує позов (а.с.97).

В процесі розгляду справи до участі
у справі були залучені треті особи -
колишній чоловік відповідачки - ОСОБА_12
та дочка ОСОБА_10 від першого шлюбу -
ОСОБА_13

Третя особа ОСОБА_12 пояснив, що він
перебував в шлюбі з відповідачкою,
відношення між ними вкрай неприязні, а
тому суд критично відноситься до його
показань.. Так, він пояснив, що при
житті бабуся хотіла, що будинок
дістався онукам. Він помагав ОСОБА_3
оформляти спадщину, але їй було
відмовлено. Пояснив, що ОСОБА_3 та її
діти в будинку не проживали, оскільки
там неможливо проживати.

Третя особа ОСОБА_13 пояснила, що
вона з батьком не жила, але приходила до
нього. За будинком доглядала її тітка -
відповідачка. Діти її батька в будинку
не проживали. Батько помер в Італії. Від
спадщини вона відмовилась на користь
тітки. ОСОБА_3 зверталась до суду в 2008
році, але пізніше вона відмовилась від
спадщини. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_14, пояснила, що вона є
сестрою відповідачки. Вона доглядала
матір ОСОБА_10 В будинку позивачі ніколи
не проживали. Відповідача пропонувала
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 оформити спадщину,
але вони відмовились, і тому сестра
прийняла спадщину в 2013 році.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, свідка,
доводи адвокатів, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

ОСОБА_10 набув право власності на 49/400
вищевказаного житлового будинку на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.08.1990 р. (а.с.94).

З пояснень позивачки вбачається, що
вона, перебувала з ОСОБА_10 в шлюбі з
вересня 1990 року, має дітей від шлюбу. У
спірному будинку вона з дітьми
постійно не проживала. З 1995 року вони з
чоловіком припинили шлюбні відносини,
проживали окремо. У 2007 році вона
дізналася,

що чоловік знаходився в Італії і там
помер. Вона зверталась до суду із
заявою про визнання чоловіка безвісно
відсутнім, оскільки треба було
отримувати кошти на дітей. В 2008 році
рішенням суду ОСОБА_10 оголошений
померлим, після чого вона зверталась до
суду в інтересах дітей, але усі її
позови залишені без розгляду, оскільки
вона відмовились від спадщини відносно
себе, але не відмовлялась від спадщини
відносно дітей.

Влітку 2013 року вона дізналася, що
спадщину прийняла відповідачка, а тому
вона представляє інтереси дітей щодо
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину.

З пояснень відповідачки вбачається,
що після смерті брата протягом семі
років ніхто не звертався з приводу
прийняття спадщини. Оскільки будинок
потребує ремонту, вона як спадкоємець
другої черги звернулась до нотаріуса в
березні 2013 року та оформила спадщину.

Позивачка вважає, що її діти
«автоматично» вважаються такими, що
прийняли спадщину у зв'язку з
неповнолітнім віком, і не треба було
звертатися до нотаріальної контори.
Але з таким доводами погодитися
неможливо.

Рішенням Шевченківського райсуду
міста Запоріжжя від 04.07.2008 р. оголошений
померлим ОСОБА_10 з ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч.3 ст. 46 ЦК України
фізична особа оголошується померлою
від дня набрання законної сили
рішенням суду про це. Таким чином, днем
відкриття спадщини є 14 липня 2008 року.

Відповідно до ч.3 ст. 1269 ЦК України
особа, яка досягла 14 років, має право
подати заяву про прийняття спадщини
без згоди свої батьків або
піклувальника.

Заяву про прийняття спадщини від
імені малолітньої, недієздатної особи
подають її батьки (усиновлювачі),
опікун. На момент визнання оголошення
батька померлим, дочці ОСОБА_4 було 17
років, сину ОСОБА_5 - 15 років.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1269, 1270 ЦК
України право на спадщину виникає в
день відкриття спадщини; спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою; для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, якій починається
із часу відкриття спадщини, тобто
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того, чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця як малолітньої,
неповнолітньої, недієздатної особи або
ж особи, цивільна дієздатність якої
обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час прийняття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати заяву нотаріусу про
прийняття спадщини.

Отже, відповідно до вимог закону,
строк на прийняття спадщини розпочався
з 14.07.2008 року, коли вступило в законну
силу рішення Шевченківського райсуду
міста Запоріжжя про оголошення ОСОБА_10
померлим.

В зазначений період ані ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітніх дітей, ані
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до нотаріуса не
звертались. Не звертались вони до
нотаріуса і після досягнення ними
повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1280 ЦК України не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв
спадщину, а тому строк для прийняття
спадщини позивачами пропущений.
Фактично спадщину позивачі не
прийняли, оскільки ніколи не проживали
в будинку зі спадкодавцем.

ч.3 ст. 1272 ЦК України передбачена
можливість звернутися до суду з
позовом про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини. Але
позивачі таким правом не скористалися.

Відповідно до ст. 67 Закону України
«Про нотаріат», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину.
Письмова заява про прийняття спадщини
подається спадкоємцем особисто до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини. Відповідно до ст. 68
цього Закону нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва , так склад спадкового майна.
Це також передбачене п. 212 Інструкції
про вчинення нотаріальних дій. Таким
чином, з боку нотаріуса не було
порушень чинного законодавства.

Ст. 1301 ЦК України та п. 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008р. «Про судову практику у справах
про спадкування» передбачено , що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом, тобто дана
стаття вказує на підстави і порядок
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину. Серед підстав визнання
свідоцтва недійсним дана стаття прямо
називає лише відсутність права
спадкування у особи, на ім'я якої було
видане свідоцтво (наприклад, у разі,
якщо ця особа була усунена від
спадкування; відсутні юридичні факти,
які давали б їй підстави для закликання
до спадкування - утримання,
спорідненість, заповіт; у випадку, коли
спадкодавець, оголошений у судовому
порядку померлим, виявився насправді
живим і судове рішення про оголошення
його померлим скасоване). Проте
свідоцтво може бути визнане недійсним
також в інших випадках, встановлених
законом, зокрема, підставами для
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним може бути
оформлення його неуповноваженою на те
посадовою особою; оформлення не за
місцем відкриття спадщини;
недодержання встановленої законом
форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо
серед імовірних спадкоємців за законом
або заповітом є ненароджена дитина
спадкодавця, зачата за його життя тощо.

Посилання позивачів на те, що
відповідачка попереджена нотаріусом,
що у випадку наявності спадкоємців за
законом, вони мають право звернутися до
суду, про що зазначено в заяві (а.с.70 -
зв.) не є підставою для задоволення
позову, оскільки позивачі у
встановлений законом строк не
подавали заяви про прийняття спадщини,
хоча мали таке право .

Відповідачка є спадкоємцем другої
черги, а тому вона мала право на
спадкування, якщо спадкоємці першої
черги не подали заяву про прийняття
спадщини. Також відповідачка прийняла
спадщину фактично шляхом проживання та
розпорядження спадковим майном.

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що ОСОБА_6 звернулась до
нотаріальної контори 06.03.2013 року (а.с.
64-об), тобто після спливу п'яти років з
дня вступу в законну силу рішення про
оголошення ОСОБА_10 померлим. Протягом
вказаного часу відповідачка
розпоряджувалась спадковим майном, але
спадкоємці першої черги заяву про
прийняття спадщини у встановленому
порядку не подавали.

В заяві відповідачка зазначила, що
інших спадкоємців немає. Як пояснила
відповідачка, вона це зробила за тією
причиною, що ОСОБА_3 повідомила її про
те, що ані їй, ані дітям нічого не

треба. Також, відповідачці не було
відомо місце проживання ОСОБА_3, яка
співмешкала з іншими чоловіками за
різними адресами, про що ОСОБА_3 і не
заперечувала.

З матеріалів цивільних справ, які
оглянуті судом, вбачається, що 20.02.2007р.
ОСОБА_11 в інтересах п'ятьох дітей
зверталась до суду з позовом до ОСОБА_12
про вселення в спірний будинок (справа
№ 2-85/08). З даної справи вбачається, що
ОСОБА_3 та її п'ятеро дітей
зареєстровані в спірному будинку з
04.07.2006 року (а.с.5), тобто в період, коли
спадкодавець проживав за межами
України і без його відома.

В матеріалах даної справи є
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 01.08.2006 р., де
зазначено, 30.07.2006р. до міліції
звернулась ОСОБА_15 і просила
притягнути до кримінальної
відповідальності її колишню невістку
ОСОБА_3, яка самовільно без її відома
забрала паспорт її сина и прописала в
будинку себе та всіх дітей. В постанові
зазначено, що при перевірки ОСОБА_11
пояснила, що перебувала в шлюбі з
ОСОБА_10, має двох дітей, а трьох дітей
вона народила від інших чоловіків,
прописала дітей для отримання коштів
на утримання дітей, після чого обіцяла
виписатися з будинку (а.с. 67)

Ухвалою від 22.07.2008 р. позовна заява
залишена без розгляду за причиною
неявки позивачки в судові засідання.

Також ОСОБА_3 зверталась до суду
07.10.2008р. з позовом до ОСОБА_12 про
визнання за нею та її дітьми права
власності на 49/2004 частин вказаного
будинку (справа № 2-4195/08). Ухвалою від
16.04.2010р. позовна заява залишена без
розгляду за причиною неявки позивачки
в судові засідання.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Отже позивачі не надали суду жодних
доказів про фактичне прийняття ними
спадщини, або про те, що вони у
встановленому порядку звертались до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. В позовній заяві позивачі не
зазначили підстави недійсності
свідоцтва про право на спадщину.
Позивачі пропустили строк прийняття
спадщини. Позов про надання
додаткового строку на прийняття
спадщини позивачі не подавали, про
причини пропуску строку на прийняття
спадщини не зазначили. Таким чином, суд
прийшов до висновку , що немає підстав
для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60,209,215 ЦПК України,
ст. ст. 1220,1269, 1268, 1270,1272,1296,1279 ЦК України,
суд

В и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та скасування у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
право власності на 49/400 частин
домоволодіння.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької
області протягом десяти днів.

Суддя