Справа №: 2-2742/11РІШЕННЯ
"31" березня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Олександрія
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
відновленню меж земельної ділянки та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, відновлення меж
земельної ділянки, -
ОСОБА_1 (надалі Позивач) 24 жовтня 2011
року звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 (надалі Відповідач) про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, відновлення меж земельної
ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона є власником домоволодіння,
розташованого на земельній ділянці, що
по АДРЕСА_1, успадкувавши домоволодіння
відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11 листопада 1988
року. Власником суміжної земельної
ділянки є ОСОБА_2 в 2009 році паркан,
який слугував межею між цими
домоволодіннями зруйнувався, однак
відповідач заборонила встановити на
його місце новий паркан, постійно
влаштовуючи сварки, чим змусила
звертатись до суду. Вона вказує, що
перенесли огорожу (паркан) в її сторону,
чим самим порушивши межу. Відповідач
відмовилась добровільно врегулювати
спір, щоб закінчити виготовлення
документації на приватизацію
земельної ділянки, а тому вона змушена
звертатись до суду. Просить суд
усунути перешкоди в користуванні її
земельною ділянкою, та відновлення меж
земельної ділянки, тобто твердої межі
(паркану) між сусідами у відповідності
з даними її технічного паспорта на
Позивач в судове засідання не
з'явилась, будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи в суді.
В судовому засіданні представники
позивача на позовних вимогах
наполягають, посилаючись на викладені
обставини та просять суд прийняти до
уваги, що відповідач ухиляється від
добровільного врегулювання спору.
Зустрічні позовні вимоги не визнають.
Інтереси позивача в суді по
довіреності представляли ОСОБА_5 та
Відповідач в судове засідання
з'явилася, будучи належним чином
повідомленою про дату, час та місце
розгляду справи в суді, позовні вимоги
не визнає, просить суд
врахувати, що вона є власником
домоволодіння по АДРЕСА_2, в якому вона
фактично проживає здавна, оскільки в
будинку до смерті проживали її батьки.
Спадщина нею була прийнята, вона
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом. Земля біля будинку
не приватизована. Відповідач запевняє
суд, що саме позивач ОСОБА_1, її донька
та зять порушили огорожу, тому вона
змушена була звернутись до комісії в
селищній раді. Позивач керується
даними будівельного паспорта на
будинок за 1997 рік, в якому вказана межа
між домоволодіннями на відстані 1,5 м.
від погосподарської будівлі, що на її
території, позначеної в будівельному
паспорті під № 6 та на відстані 1 м. від
її погосподарської будівлі, позначеної
в будівельному паспорті під № 3 і
погоджується на відновлення межі саме
так. Просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог та
звернулась до суду із зустрічним
позовом про усунення перешкод в
користуванні її земельною ділянкою,
відновлення меж її земельної ділянки
та просить суд задовольнити позовні
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази у сукупності з
іншими матеріалами справи, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог, чи
заперечень, оцінивши досліджені в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що позовні вимоги за основним позовом
підлягають задоволенню частково, а за
зустрічним позовом не підлягають
За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу свої
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ст.15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін врегульовані
ст.ст.107, 124- 126, 152-154, 158-160 Земельного
кодексу України та ст. ст. 3- 11, 15, 57- 60, 61,
88, 212-215 ЦПК України.

Відповідно до ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
гарантується на засадах відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Конституцією України, зокрема ст. 64
гарантовано, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмеженні, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

Згідно ст. ст. 316-321, 325 ЦК України
правом власності є право особи на річ,
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Право власності є
непорушним, власник має право вчиняти
щодо свого майна будь які дії, які не
суперечать закону.

За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України
власник може передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутись до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Ст. 107 Земельного кодексу України
визначає, що основою для відновлення
меж є дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

Відповідно до вимог ст. ст. 116, 118
Земельного кодексу України визначено
підстави порядок набуття громадянами
і юридичними особами права власності
та права користування земельними
ділянками із земель державної чи
комунальної власності. Державний акт
на право приватної власності на землю
видається на підставі рішення органу
місцевого самоврядування або органу
виконавчої влади та є документом, що
посвідчує право власності на неї
фізичної чи юридичної особи.

Згідно ст.125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

За змістом ст. 158 Земельного кодексу
України судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності і користуванні громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Судом враховано, що між позивачем та
відповідачем останнім часом склались
вкрай неприязненні стосунки. Земля під
домоволодінням обох сторін не
приватизована, в установленому законом
порядку, Державні акти на право
власності на землю сторонам не
видавались. Сторони у справі, не
дотримуючись правил добросусідства
порушили межу між домоволодіннями.

Судом встановлено, що сторони у справі
є сусідами, вони довгий час проживають
в АДРЕСА_1, вони мають суміжні ділянки.
Останні роки між ними виник спір щодо
межі між цими земельними ділянками.
Добровільно спір не було вирішено,
сторони не дійшли згоди.

Судом встановлено, що позивач
зверталася до правоохоронних органів
з приводу відновлення меж її земельної
ділянки із відповідачем. Суд приймає
до уваги, що земельно - кадастрова
документація на земельні ділянки не
виготовлена.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 -
позивач у справі є власником
домоволодіння, розташованого на
земельній ділянці, що по АДРЕСА_1,
успадкувавши домоволодіння відповідно
до Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 11 листопада 1988 року,
загальна площа земельної ділянки
позивача згідно технічного паспорта
складає 1 200 кв. м. (39,90м. х 30,10м = 1 200,99) і
може зменшитись зі сторони
відповідача на 40 см, за рахунок того, що
відповідач претендує розміри своєї
земельної ділянки змінити в сторону
збільшення на 40 см, на які позивач та
його представник не погоджуються.

Судом також встановлено, що власником
суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 є
ОСОБА_2 - відповідач у справі за
основним позовом відповідно до
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10 жовтня 1998 року після
смерті її матері, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 успадкувала
житловий будинок та прибудинкові
споруди, що розташовані на земельній
ділянці по АДРЕСА_2. Межі земельної
ділянки за даними технічного паспорту
складає 975 кв.м.

За викладених обставин суд не
приймає до уваги пояснення відповідача
ОСОБА_2, що розмір її земельної ділянки
зменшився на 40 см і відстань території
її домоволодіння зменшилась із 25, 4 м.
як то вказано в будівельному паспорті
до 25 м. При цьому відповідач не приймає
до уваги доводи представника позивача,
що розмір її земельної ділянки не
зменшився і співпадає із розміром 975 кв.
м. як вказано в технічному паспорті ( 25м
х 39м = 975 м. кв.).

Суд вважає, що право позивача було
порушено діями відповідача, а порушене
право підлягає захисту.

У справі за ухвалою суду була
призначена та проведена судова
земельно - технічна експертиза про
визначення порядку користування
земельною ділянкою № 288, 289 від 08 січня
2014 року та експертом запропоновано
варіант розташування фізичної межі між
земельними ділянками та
домоволодіннями на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.
Суд приймає до уваги та погоджується із
цим висновком експерта та
погоджується також із запропонованим
експертом варіантом розташування межі
на відстані 1, 5 м. від погосподарської
будівлі, що на території ОСОБА_2,
позначеної в технічному паспорті літ. Д
та на відстані 1 м. від погосподарської
будівлі, позначеної в технічному
паспорті літ. Б.

Суд погоджується із висновком
експерта, що розміри земельної ділянки
відповідача ОСОБА_2 встановлені
розмірами 25 метрів та 39 метрів
відповідно, оскільки при цьому розмір
її земельної ділянки по АДРЕСА_2
складає саме 975 кв. м., що відповідає
технічній документації про розмір
земельної ділянки саме 975 кв. м.

Суд також погоджується із висновком
експерта, що розміри земельної ділянки
позивача ОСОБА_1 відповідно
встановлені розмірами 30 метрів та 40
метрів відповідно, оскільки при цьому
розмір її земельної ділянки по АДРЕСА_1
складає саме 1 200 кв. м., що відповідає
технічній документації про розмір
земельної ділянки саме 1 200 кв. м.

Виходячи з характеру правовідносин,
доведеності позовних вимог, суд вважає
необхідним задовольнити позовні
вимоги частково. Позовні вимоги щодо
відновлення меж земельної ділянки
задоволенню не підлягають. Суд може
вирішити спір відносно порушення меж
земельних ділянок, визначених в натурі
землевпорядними організаціями, а не
про встановлення цих меж в натурі між
домоволодіннями, тому позовні вимоги
щодо відновлення меж земельної ділянки
між домоволодіннями за основним
позовом та зустрічні позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
земельні ділянки не були
приватизовані.

Щодо зустрічних позовних вимог про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, відновлення меж
земельної ділянки, то суд, перевіривши
обставини, на які сторони посилаються
як на підтвердження або заперечення
своєї позиції, дійшов висновку, що
вони не підлягають задоволенню.

Суд не погоджується із твердженням
відповідача про те, що позивач
вистроїла сарай на межі домоволодінь,
чим порушили межу між домоволодіннями,
та приймає до уваги висновок експерта і
запропонований ним варіант
розташування межі між земельними
ділянками, а тому зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 в цій частині
задоволенню не підлягають за
недоведеністю.

Суд дійшов висновку, що розмір
земельних ділянок, які займають
сторони не збільшився і не зменшився,
що також свідчить про відсутність
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог.

Суд погоджується із показаннями
свідка ОСОБА_7, що сусіди мають знайти
спільну мову та погодити межі своїх
земельних ділянок, оскільки розмір
земельної ділянки і у позивача, і у
відповідача не зменшується, і
відповідає розмірам, що вказані в
технічних паспортах.

Виходячи з характеру правовідносин,
доведеності своїх вимог, а також
керуючись засадами розумності,
виваженості та справедливості суд не
вбачає підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог щодо
відновлення меж земельної ділянки. Суд
може вирішити спір відносно порушення
меж земельних ділянок, визначених в
натурі землевпорядними організаціями,
а не про встановлення цих меж в натурі
між домоволодіннями, тому позовні
вимоги щодо відновлення меж земельної
ділянки між домоволодіннями та
зустрічні позовні вимоги задоволенню
не підлягають, оскільки земельні
ділянки не були приватизовані.

Суд також вважає, що заявлені
зустрічні позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки суд не вбачає
вини позивача в тому, що саме вона
змінила межу між домоволодіннями, до
суду також не надані докази того, що
саме з її вини були порушені права
позивача за зустрічним позовом.

Виходячи з характеру правовідносин,
доведеності своїх зустрічних вимог, а
також керуючись засадами розумності,
виваженості та справедливості суд не
вбачає підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог в повному
обсязі.

Судові витрати за основним позовом
суд покладає на відповідача, а за
зустрічним позовом суд відносить на
позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст.30, 41 Конституції України, ст.ст.
4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 251- 267, 311, 316- 321, 325,328, 331,
346-348, 386-388, 391 ЦК України, ст.ст. 107, 124-126,
152-154 158-160 Земельного кодексу України
та ст.ст. 3, 4-10, 11, 15, 57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р
І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, відновленню меж
земельної ділянки - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкоди по відновленню твердої межі
паркану між земельними ділянками по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, Кіровоградської
області у відповідності до
запропонованого варіанту розташування
фізичної межі між земельними ділянками
згідно висновку експерта № 288, 289 від 08
січня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 45 грн. 50 коп.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, відновлення меж земельної
ділянки - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на позивача
за зустрічним позовом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

Суддя :