Справа № 444/3651/13-ц
Провадження № 2/444/104/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Жовківський районний
суд Львіської області у складі :

головуючого судді
Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Жовкві
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ДП "Львівський
військовий лісокомбінат" про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом в
якому, з урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог просить визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат» від 05.08.2013 р.
«Про закриття відокремленого
підрозділу», визнати незаконним та
скасувати наказ Магерівського
лісгоспу Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
№ 260 від 04.11.2013 р. «Про припинення
трудового договору /контракту/» про
звільнення ОСОБА_1 з посади старшого
лісничого Магерівського військового
лісгоспу у зв'язку із ліквідацією
Магерівського військового лісгоспу,
поновити його на роботі на посаді
головного лісничого Магерівського
лісгоспу Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»,
стягнути із відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду в сумі 15000, 00 грн..

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач діючи всупереч вимогам
чинного законодавств здійснив
імітовану процедуру ліквідації
підрозділів з вивільненням
працівників Магерівського військового
лісгоспу, який не являється юридичною
особою. Вважає, що ліквідація
відокремленого підрозділу не є
підставою для звільнення працівника за
п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України, так як основне
підприємство ліквідоване не було.
Зазначає, що підприємством було
допущено порушення процедури закриття
відокремленого підрозділу, а також не
враховано переважне право позивача на
залишення на роботі, оскільки такий має
найвищий кваліфікаційний клас. Вказує,
що порушено Закон України «Про
професійні спілки, їх права та
гарантії», оскільки позивач являється
головою первинної профспілкової
організації і при його звільненні
потрібна згода вищестоящої профспілки.
Вважає своє звільнення незаконним.

Позивач та його представники в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, дали пояснення, аналогічні
викладеним у позові.

Відповідач проти позову
заперечує, подав до суду письмові
заперечення, просить суд у задоволенні
позову відмовити повністю та змінити
формулювання причини звільнення на
звільнення у зв'язку із скороченням
чисельності та штату працівників.
Вважає, що в наказі про звільнення
неправильно зазначено формулювання
причини звільнення, у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, а саме закриття відокремлених
структурних підрозділів та скорочення
посади старшого лісничого. Зазначає, що
відповідачем було дотримано всі вимоги
чинного законодавства щодо
вивільнення працівників, рівноцінної
роботи позивачеві не запропоновано,
оскільки на головному підприємстві не
було і немає посади старшого лісничого
чи аналогічної посади. Вважає, що
відповідач дотримав процедуру
проведення звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.
40 КЗпП України у зв'язку із скороченням
чисельності та штату працівників,
відтак, вимоги позивача щодо
поновлення на роботі є незаконними.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечила, дала пояснення аналогічні,
викладеним у письмовому запереченні.

Заслухавши думку учасників
процесу, дослідивши всі наявні у справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Основним завданням цивільного
судочинства є справедливий та
неупереджений розгляд цивільних справ
з метою захисту порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх прав і суд здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб у спосіб
визначений законами України на засадах
їх рівності перед Законом.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнанні сторонами, не
підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беріть участь у справі,
виникає спір.

Щодо визнання незаконним та скасування
наказу «Про припинення трудового
договору» та поновлення на роботі.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 з 10.03.1994 р. працював на посаді
старшого лісничого Магерівського
військового лісгоспу, який згідно
наказу № 125 від 10.09.2009 р. перейменовано у
Магерівський військовий лісгосп ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»,
що підтверджується записами у трудовій
книжці позивача /а.с.45-46/.

Як вбачається із пп.1.1. Положення про
Магерівський військовий лісгосп
Державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат»,
затвердженого директором ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
02 лютого 2009 р., Магерівський військовий
лісгосп є відокремленим підрозділом і
входить до складу державного
підприємства «Львівський військовий
лісокомбінат», яке засновано на
державній власності, уповноважений
орган управління - Міністерство
оборони України. Пп.3.1.вказаного
Положення передбачено, що лісгосп,
відокремлений підрозділ, є складовою
частиною державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
на правах цеху без права юридичної
особи» /а.с.128-129/.

Штатним розписом Магерівського
військового лісгоспу, затвердженого
директором ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» 03.01.2013 р., передбачена
посада старшого лісничого, код КП 1221.1.,
в кількості 1 посада, посадовий оклад
2760, 00 грн. /а.с.141/.

Наказом Мегерівського лісгоспу ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
№ 260 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого
лісничого з 04.11.2013 р. на підставі п.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку із ліквідацією
Магерівського військового лісгоспу
/а.с.11/.

Як вбачається із витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
13.01.2014 р. /а.с.81-82/, відокремлений
підрозділ Магерівський військовий
лісгосп ДП «Львівський військовий
лісокомбінат», ідентифікаційний код
відокремленого підрозділу 24298004,
закрито. Із наявного в матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.01.2014 р.
/а.с.83-84/ слідує, що саме Державне
підприємство «Львівський військовий
лісокомбінат», ,
припинено не було.

Згідно із п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, у випадку змін в організації
виробництва і праці, у тому числі,
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

З даної норми слідує, що вона
передбачає декілька самостійних
підстав для розірвання трудового
договору з ініціативи власника:
ліквідація; реорганізація;
банкрутство; перепрофілювання
підприємства установи, організації;
скорочення чисельності працівників;
скорочення штату працівників. При
цьому, застосоване в цій нормі поняття
«ліквідація» стосується саме
підприємств, установ, організацій як
юридичних осіб, а не їх структурних
підрозділів.

Поняття юридичної особи, порядок її
ліквідації передбачені ст. ст. 80, 104, 110,
111 ЦК України, а також ст. ст. 62-66, 72-92 ГК
України, ст. ст. 1-22 Закону України «Про
господарські товариства». Філії та
представництва, як і інші структурні
підрозділи підприємства, установи,
організації не мають статусу юридичних
осіб і діють на основі положення про
них, затвердженого підприємством, що
передбачено ст. 95 ЦК України та ч. 4 ст. 64
ГК України. За таких обставин,
підставою для розірвання з працівником
трудового договору у зв'язку із
ліквідацією підприємства, установи,
організації згідно п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП
України може бути ліквідація саме
підприємства установи організації як
юридичної особи, а не її відокремленого
підрозділу. Враховуючи зазначене суд
приходить до висновку, що звільнення
позивача проведено без законної
підстави.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» 30.10.2013 р. було створено
відокремлений підрозділ Магерівський
лісгосп ДП «Львівський військовий
лісокомбінат», ідентифікаційний код
відокремленого підрозділу 38957814, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
11.01.2014 р. /84-85/. Місцезнаходженням
новоствореного відокремленого
підрозділу Магерівський лісгосп ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
є адреса смт. Магерів Жовківського
району, вул. Біла, буд. 3. Предмет
діяльності Магерівського лісгоспу
збігаються із предметом діяльності
Магерівського військового лісгоспу, що
також підтверджується
вищезазначеними витягами із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Пп.
3.1.Положення про Магерівський лісгосп
державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат»,
затвердженого ТВО директора ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
31.10.2013 р. /а.с.94-106/ передбачає, що лісгосп,
відокремлений підрозділ, є складовою
частиною державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
на правах цеху без права юридичної
особи, є правонаступником
Мегерівського військового лісгоспу
державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат». Таким чином,
суд приходить до висновку, що
ліквідації Магерівського військового
лісгоспу як відокремленого підрозділу
ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» фактично не відбулося.
Такі організаційні заходи не є
«ліквідацією» юридичної особи і самі
по собі не можуть бути підставою для
звільнення працівників.

Як вбачається із штатного розпису
Магерівського лісгоспу на 2013 р. по ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»,
затвердженого ТВО директора ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
09.12.2013 р. /а.с.139/, в новоствореному
підрозділі існує посада головного
лісничого, код КП 1221.1, в кількості 1
посада з посадовим окладом 2930, 00 грн. За
таких обставин, суд приходить до
висновку, що найменування посади, яку
обіймав позивач, приведено у
відповідність до Класифікатора
професій ДК003:2010, згідно якого за КП 1221.1
назва посади головний лісничий.

Пп. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9
зазначає, що суд не в праві визнати
звільнення правильним, виходячи з
обставин, з якими власник або
уповноважений ним орган не пов'язували
звільнення. Тому суд відхиляє доводи
відповідача про те, що звільнення
позивача відбулося у зв'язку із
скорочення чисельності та штату
працівників, оскільки, як
підтверджується матеріалами справи,
підставою для звільнення ОСОБА_1 була
саме ліквідація Магерівського
військового лісгоспу ДП «Львівський
військовий лісокомбінат».

У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 р. №9
зазначається, що суди зобов'язані
з'ясувати, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням працівників
за п.1. ст. 40 КЗпП України, чи справді
були зміни в організації виробництва і
праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи дотримано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник чи уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому
самому підприємстві, в установі,
організації, чи не скористався
вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі та чи
попереджався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Суду не надано відповідачем
переконливих доказів того, що позивач
був належним чином повідомленим про
наступне звільнення за два місяці. В
матеріалах справи /а.с. 154/ є
повідомлення № 196 від 02.09.2013 р.,
адресоване ст. лісничому ОСОБА_1, про
наступне звільнення у зв'язку із
ліквідацією Магерівського військового
лісгоспу, проте жодних доказів його
вручення позивачу особисто чи
надіслання такого на адресу позивача
поштовим відправленням відповідачем
не представлено. Натомість,
відповідачем надано акт про відмову
працівника від підписання
повідомлення про майбутнє вивільнення
у зв'язку із ліквідацією Магерівського
військового лісгоспу від 02.09.2013 р., з
якого вбачається, що ОСОБА_1 підписати
повідомлення і отримати його на руки
відмовився. Обставини, описані в
зазначеному документі спростовуються
показаннями ОСОБА_1, допитаного в
судовому засіданні як свідка, з яких
слідує, що ОСОБА_1 на дату, на яку
складений акт, був на підприємстві,
проте, ні усно, ні письмово йому про
звільнення ніхто не повідомляв.

Суду також не надано відповідачем
належних доказів того, що робота за
спеціальністю та кваліфікацією
позивача на підприємстві, яке не
ліквідовано, відсутня, рівно ж як і не
надано доказів того, що позивачеві було
запропоновано іншу роботу на цьому ж
підприємстві чи такий відмовився від
переведення на іншу роботу відповідно
до ст. 49-2, 42 КЗпП України, що
відповідачем було враховано
відповідно до ст. 49-2 КЗпП України
переважне право позивача на залишення
на роботі.

З урахуванням викладеного вище, суд
прийшов до переконання про
незаконність звільнення позивача та
необхідність поновлення його на роботі
на посаді головного лісничого
Магерівського лісництва Державного
підприємства «Львівський військовий
лісокомбінат».

Щодо стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Позивач просить стягнути із
відповідача заробітну плату за час
вимушеного прогулу всього за 104 робочі
дні в сумі 22 329,84 грн., тобто за період з
04.11.2014 р. по час винесення рішення.

Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Пп.5 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100
передбачає, що нарахування виплат у
всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної (годинної)
заробітної плати.

Згідно п.п. 8 Порядку, нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки Магерівського лісгоспу
вих. № 13 від 25.11.2013 р., заробітна плата
ОСОБА_1 за вересень 2013 року становить
3334, 72 грн., у жовтні 2013 р. - 6112,50 грн.
Кількість робочих днів у вересні 2013 р.
-21 р.д., у жовтні 23 р.д. Середньоденна
заробітна плата позивача становить 214,
71 грн. Середній заробіток позивача за
час вимушеного прогулу станом на 01.04.2014
р. становить 22 329, 84 грн..

Щодо моральної шкоди.

Позивач також просить стягнути із
відповідача заподіяну йому моральну
шкоду у зв'язку із незаконним
звільненням в сумі 15 000, 00 грн.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачає, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Пп.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.995
р. №4 встановлено, що відповідно до ст.
2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.)
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Показаннями позивача, допитаного як
свідка, встановлено, що у зв'язку із
звільненням, він зазнав тяжкого
психологічного стресу з приводу
майбутнього своєї сім'ї, оскільки як
батько зобов'язаний забезпечувати
сім'ю. Переживання з приводу втрати
роботи призвели до напружених відносин
в сім'ї, позивач втратив сон, перестав
спілкуватися з друзями, тому, що такі
постійно розпитували про звільнення,
відчував сильний психологічний
дискомфорт оскільки також є депутатом
місцевої ради, боявся у зв'язку із цим
втратити авторитет та повагу.

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди,
суд вважає, що позивачу ОСОБА_1,
незаконними діями відповідача дійсно
спричинена моральна шкода внаслідок
чого було порушено нормальні життєві
зв'язки сім'ї позивача, дана ситуація
призвела до тяжкості вимушених змін у
життєвих стосунках позивача із його
товаришами, друзями, сусідами,
співробітниками іншими особами,
позивачу необхідно затратити значний
час та зусилля, щоб повернутися до
попереднього розкладу його життя.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що із відповідача на користь
позивача також слід стягнути моральну
шкоду в сумі 7 000, 00 грн..

Що стосується позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
розпорядження ДП «Львівський
військовий лісокомбінат» від 05.08.2013 р.
«Про закриття відокремленого
підрозділу», то суд виходить з
наступного.

У відповідності до ст. 64 ГК України,
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Як вбачається із пп.6.1.Статуту ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
в редакції затвердженій наказом
міністра оборони від 23.11.2012 р.,
зареєстрованого Державним
реєстратором Львівської міської ради
09.04.2013 р., /а.с. 26/, підприємство має право
самостійно визначати організаційну
структуру, встановлювати чисельність
працівників і штатний розпис;
самостійно визначає функції, права та
обов'язки структурних підрозділів, що
затверджуються положеннями про них;
може створювати філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи, які не мають статусу
юридичної особи і діють на основі
положень про них, затверджених
керівником підприємства.

Відповідно до пп.9.1. Положення про
Магерівський військовий лісгосп
Державного підприємства «Львівський
військовий
лісокомбінат»,затвердженого
директором ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» 02 лютого 2009 р. /а.с.136/,
ліквідація або реорганізація Лісгоспу
здійснюється за рішенням Підприємства.
Пп.9.2. зазначеного Положення
передбачає, що ліквідація лісгоспу
здійснюється у випадках, якщо його
функціонування стало для підприємства
недоцільним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що прийняття рішення про ліквідацію
Магерівського військового лісгоспу як
відокремленого підрозділу
підприємства та вирішення питання
доцільності такої ліквідації належить
до компетенції ДП «Львівський
військовий лісокомбінат», а порушення
процедури ліквідації відокремленого
підрозділу, яке на думку позивача мало
місце в подальшому, не є підставою для
скасування рішення про ліквідацію
такого відокремленого підрозділу.

Окрім того, скасування рішення про
ліквідацію відокремленого підрозділу
не є способом захисту трудових прав
позивача, якими у відповідності до ст.
235 КЗпП України, є поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника та
виплата йому середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або зміна
формулювання причин звільнення.

За таких підстав суд прийшов до
переконання, що позовні вимоги в
частині визнання незаконним та
скасування розпорядження ДП
«Львівський військовий лісокомбінат»
від 05.08.2013 р. «Про закриття
відокремленого підрозділу» до
задоволення не підлягають.

Зібрані по справі докази, оцінені судом
належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що у суду є
всі підстави для часткового
задоволення позову ОСОБА_1.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що позов ОСОБА_1 слід
задовольнити частково, а саме визнати
незаконним та скасувати наказ «Про
припинення трудового договору»,
поновити ОСОБА_1 на посаді головного
лісничого, стягнути із відповідача
середній заробіток в сумі 22329,84 грн.,
частково задовольнити позовні вимоги в
частині стягнення моральної шкоди та
стягнути таку в розмірі 7 тис. грн., в
решті частині позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3,
212-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Магерівського лісгоспу Державного
підприємства «Львівський військовий
лісокомбінат» № 260 від 04.11.2013 р. «Про
припинення трудового договору
/контракту/» про звільнення ОСОБА_1 з
посади старшого лісничого
Магерівського військового лісгоспу у
зв'язку із ліквідацією Магерівського
військового лісгоспу.

Поновити ОСОБА_1 /ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_1. /на роботі на посаді головного
лісничого Магерівського лісгоспу
Державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат».

Стягнути із Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
/, місцезнаходження: м.
Львів, вул. Луганська, 3/ на користь
ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживає за адресою: АДРЕСА_1. / середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі - 22 329, 84 грн.

Стягнути із Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
/, місцезнаходження: м.
Львів, вул. Луганська, 3/ на користь
ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживає за адресою: АДРЕСА_1. / - 7
000, 00 /п'ять тисяч/ гривень моральної
шкоди, заподіяної незаконним
звільненням.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за один
місяць в сумі 4938, 33 грн. - допустити до
негайного виконання.

В задоволені позову в частині позовної
вимоги про визнати незаконним та
скасувати розпорядження Державного
підприємства «Львівський військовий
лісокомбінат» від 05.08.2013 р. "Про
закриття відокремленого підрозділу" -
відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат»
/, місцезнаходження: м.
Львів, вул. Луганська, 3/ - 487,20 грн.
судового збору в доход держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Львівської області
через Жовківський районний суд
Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Ясиновський Р. Б.

Повний текст рішення виготовлено
07.04.2014 року.