Справа № 362/7258/13-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/2226/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 березня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Коцюрби О.П.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 27 січня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 10 липня
2006 року між Приватбанком і
відповідачкою ОСОБА_1 було укладено
договір про надання банківських послуг
шляхом видачі останній платіжної
картки, згідно якого банк надав
відповідачці кредит на споживчі цілі в
розмірі 5000 грн. із розрахунку 36 % річних,
а відповідач зобов'язався повернути
отриманий кредит та сплатити відсотки
за його користування. Вказував, що за
умовами договору позичальниця мала
повертати кредит щомісячними
платежами, однак не виконує цих
обов'язків має заборгованість.
Посилаючись на вимоги закону та умови
кредитного договору, просив стягнути
із відповідачки на користь банку
кредитні кошти станом на 31 серпня 2013
року в розмірі 23802,77 грн., з яких 4523,65 грн.
- тіло кредиту, 17669,46 грн. - борг по
процентам, 1109,66 грн. - штраф за
несвоєчасне погашення кредиту та
судові витрати.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 січня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким позов
банку задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і
вбачається з матеріалів справи, що 10
липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є позивач, і
відповідачкою ОСОБА_1 було укладено
договір про надання банківських послуг
шляхом видачі платіжної картки, згідно
якого позичальниця отримала в банку на
споживчі потреби кредит готівкою в
розмірі 5000 грн. із сплатою 36 % річних
(а.с.7-11). Вказаний договір включає заяву
позичальника, умови і правила надання
банківських послуг та правила
користування платіжною карткою (а.с.7
зворот). Повернення кредиту згідно п.6.5
Умов і правил надання банковських
послуг передбачено шляхом внесення
позичальником щомісячних платежів за
кредитом і відсотками.

Згідно п.9.12 розділу І Умов і правил
надання банківських послуг (які є
частиною кредитного договору) даний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання сторонами.
Якщо на протязі цього строку жодна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення договору, він автоматично
продовжується на такий же строк. Крім
того, згідно п.3.1.3 розділу ІІ Умов і
правил надання банковських послуг
після закінчення строку дії платіжної
картки її володільцю видається нова,
якщо від клієнта не надійшла заява про
закриття рахунку. Із вказаними Умовами
відповідач ознайомився, про що
поставив підпис 12 грудня 2007 року у
своїй заяві, яка теж є невід'ємною
частиною договору (а.с.7 зворот).

Також, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 не виконує
обов'язків по поверненню кредиту і має
просторочену заборгованість, чим
порушує права банку як кредитора, що
стверджується розрахунком боргу
(а.с.4-6).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
позичальниця ОСОБА_1 не виконала
передбачені кредитним договором
обов'язки по поверненню грошових
коштів і має заборгованість, що у свою
чергу відповідно до закону та умов
кредитного договору порушує права
кредитора ПАТ КБ «Приватбанк».

Проте колегія суддів не може
погодитися із висновками суду, що
порушене право ПАТ КБ «Приватбанк» не
підлягає до захисту у зв'язку із
пропуском ним строку позовної
давності.

Застосовуючи строк позовної давності,
суд не звернув уваги на те, що
відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. З матеріалів справи
вбачається, що справа розглянута в
заочному порядку у відсутність
відповідачки ОСОБА_1, яка була належним
чином повідомлена, проте до суду не
з'явилася. Відповідно відповідачка не
робила ніяких заяв щодо застосування
строку позовної давності.

Посилання суду на необхідність
застосування в даному спорі позовної
давності незалежно від заяви сторони у
спорі на підставі положень п.7 ч.13 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» необгрунтовані. Вказана
вимога стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 20
листопада 2013 року при розгляді справи
№ 6-126 цс 13, предметом якої був спір про
стягнення заборгованості за споживчим
кредитом після спливу позовної
давності. При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив правовий
висновок, відповідно до якого пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Отже, враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності, при вирішенні таких спорів,
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність (п.31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних
правовідносин»).

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Поскільки відповідачка не виконала
обов'язків по поверненню кредиту,
покладених на неї кредитним договором
від 10 липня 2006 року, має прострочену
заборгованість, чим порушує права
банку, то суд відповідно до вимог
закону та умов кредитного договору
стягує з відповідачки на користь
позивача борг за кредитним договором в
розмірі 23802,77 грн., з яких 4523,65 грн. - тіло
кредиту, 17669,46 грн. - борг по процентам за
користування грошовими коштами, 1109,66
грн. - штраф за несвоєчасне погашення
кредиту.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
стягує із відповідачку судовий збір.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задоволити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 січня 2014 року скасувати і
ухвалити нове.

Позов задоволити. Стягнути із ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» борг за
кредитним договором в розмірі 23802
гривні 77 коп. та судовий збір в розмірі
359 гривень 83 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :