АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/353/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Коростійова
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Ізмайлової Г.Н.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3- ОСОБА_7 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 6 листопада 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Харківське
автотранспортне підприємство №16363» до
ОСОБА_3 про відшкодування майнової
шкоди, завданої працівником
підприємству, -

в с т а н о в и л а:

12 вересня 2012 року публічне
акціонерне товариство «Харківське
автотранспортне підприємство №16363»
(далі - ПАТ «ХАТП №16363») звернулося до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову
посилалось на те, що 18 вересня 2009 року
водій-експедитор відкритого
акціонерного товариства (далі - ВАТ),
нині ПАТ «ХАТП №16363» ОСОБА_3, керуючи
належним ВАТ «ХАТП « 16363» автомобілем
VOLVO FH - 12 4х2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
порушив п.п.2.3 б, 12.1 Правил дорожнього
руху України і допустив зіткнення з
автомобілем «ЗИЛ», реєстраційний
номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_5,
внаслідок чого автомобіль останнього
отримав механічні ушкодження.

Рішенням Білозерського районного
суду Херсонської області від 20 травня
2011 року з ВАТ «ХАТП №16363» стягнуто на
користь ОСОБА_5 на відшкодування
майнової шкоди - 89833,95 грн.; на
відшкодування моральної шкоди - 1500 грн.;
судові витрати - 3564,36 грн., а всього 94898,29
грн.

26 березня 2012 року на виконання
вказаного рішення ПАТ «ХАТП №16363»
перерахувало ОСОБА_5 94898,29 грн.

24990 грн. ПАТ «ХАТП №16363»
відшкодувало публічне акціонерне
товариство страхова компанія (далі -
ПАТ СК) «Універсальна».

28 грудня 2009 року ОСОБА_3 з ПАТ
«ХАТП №16363» звільнився.

18 червня 2007 року з ОСОБА_3 і ВАТ
«ХАТП №16363» було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність.

Посилаючись на вказані обставини
та ч.2 ст.131, ст..ст.134, 136 КЗпП України, ч.1
ст.1166 ЦК України, просило стягнути з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «АТП №16363» 69908, 28
грн. та витрати по сплаті судового
збору у сумі 699,08 грн.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечував, посилаючись на його
безпідставність: він не визнаний
винним у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди; договір про повну матеріальну
відповідальність, укладений з ним з
порушенням закону; позивач пропустив
строк позовної давності.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 6
листопада 2013 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ХАПТ №16363» 69908,29 грн. на
відшкодування майнової шкоди, 699,08 грн. -
витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просе рішення суду
першої інстанції скасувати, а
провадження у справі закрити. При цьому
посилається на: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

ПАТ «ХАПТ №16363» рішення суду
першої інстанції не оскаржило,
письмових заперечень на апеляційну
скаргу не подало.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ст..303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції - зміні з підстав,
передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Судом першої інстанції
встановлено, що сторони перебували у
трудових правовідносинах з 18 червня 2007
року по 28 грудня 2009 року.

ОСОБА_3 працював у позивача
водієм-експедитором, а з 1 жовтня 2009
року - слюсарем (а.с. 9, 26, 27).

18 червня 2007 року між ВАТ «ХАПТ
№16363» і ОСОБА_3 укладено договір про
повну матеріальну відповідальність за
незабезпечення цілостності майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей (а.с.30).

Наказом №223 ок від 28 грудня 2009
року голови правління ВАТ «ХАПТ №16363»
ОСОБА_3 звільнено з роботи з 28 грудня 2009
року з підстав, передбачених ст.38 КЗпП
України - за власним бажанням (а.с.27).

Рішенням Білозерського районного
суду Херсонської області від 20 травня
2011 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 22 вересня 2011 року, встановлено, що 18
вересня 2009 року, близько 4 год. 40 хв.,
ОСОБА_3, керуючи автотягачем VOLVO FH - 12 4х2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
напівпричепом SCHMIT SCO 24 реєстраційний
номер НОМЕР_3, що належить ВАТ «ХАПТ
№16363», з яким він перебував у трудових
відносинах, на 99 км автошляху
Київ-Одеса, втратив контроль над рухом
автомобіля, виїхав на узбіччя смуги
руху, де здійснив наїзд на належний
ОСОБА_5 автомобіль «ЗИЛ - 5301»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
знаходився на узбіччі, внаслідок, чого
автомобілю ОСОБА_5 спричинено
механічні ушкодження, а йому - майнову
шкоду у сумі 80633,86 грн. Винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_3 Цим же рішенням стягнуто з ВАТ
«ХАПТ №16363» на користь ОСОБА_5: вартість
пошкодженого автомобіля - 80633 грн.;
витрати по сплаті послуг евакуатора -
3200 грн., вартість
сільськогосподарської продукції - 6000
грн.; моральну шкоду - 1500 грн.; витрати на
правову допомогу - 2546 грн.; витрати по
сплаті судового збору і з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи - 898,34 грн. і 120 грн. -
відповідно, а всього - 94898,29 грн. (а.с.11-16).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, посилання в
апеляційній скарзі на те, що вина
ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди не встановлена, є
безпідставними.

Судом першої інстанції
встановлено і підтверджено платіжним
дорученням №11518 від 26 березня 2012 року
ПАТ «ХАТП №16363», що останнє виплатило
ОСОБА_5 згідно рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
20 травня 2011 року 94898,29 грн.(а.с.18).

Згідно страхового акту від 7
червня 2012 року ПАТ СК «Унівесальна»
виплатила ПАТ «ХАТП №16363» страхове
відшкодування у сумі 24990 грн (а.с.25).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що з вини
ОСОБА_3 ПАТ «ХАТП №16363» спричинена
майнова шкода у сумі 69908,29 грн. (94898,29-24990),
яку ОСОБА_3 повинен відшкодувати у
повному обсязі на підставі п.1 ч.1 ст.134
КЗпП України, оскільки він спричинив її
при виконанні трудових обов'язків. Між
ним і позивачем укладено договір про
повну матеріальну відповідальність.
При цьому суд послався також і на ч.1
ст.1166 ЦК України.

Погодитися з таким висновком у
повному обсязі не можна.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що шкода
ПАТ «ХАТП №16363» спричинена ОСОБА_3 при
виконанні трудових обов'язків.

Матеріальна відповідальність
робітників і службовців відрізняється
від цивільно-правової
відповідальності. Особливості її
обумовлені характером відносин, що
регулюються трудовим правом. Тому при
притягненні робітників і службовців до
відповідальності за шкоду, заподіяну
підприємству,установі, організації,
норми цивільного права не
застосовуються.

З огляду на це, посилання суду на
ч.1 ст.1166 ЦК України, як на підставу
відшкодування спричиненої ОСОБА_3
шкоди, є неправильним.

Безпідставним є і посилання суду
на п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, як на
підставу відшкодування спричиненої
ОСОБА_3 шкоди.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наяв ність умов, передбачених
ст. 130 цього Кодексу.

Так відповідно до ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покла дених на них
трудових обов'язків. Під час покладення
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відпові дальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених зако нодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організа ції
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що
за шкоду, заподіяну підприємству,
устано ві, організації під час
виконання трудових обов'язків,
працівники, з вини яких запо діяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть мате ріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

За змістом п.1 ст.134 КЗпП України він
застосовується тоді, коли працівник не
виконав взятого на себе за договором
(ст.135-І цього Кодексу) зобов'язання
забезпечити цілість майна та інших
цінностей, переданих йому відповідно
до виконуваної роботи для зберігання,
обробки, продажу, перевезення або
застосування у процесі виробництва.

Із договору про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність,
укладеного 18 червня 2007 року між ВАТ
«ХАТП №16363» і водієм-експедитором
ОСОБА_3, останній, як такий, що виконує
роботу по перевезенню вантажу
забезпечує збереження закріпленого за
ним автомобіля, приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому матеріальних цінностей (а.с.30).

Позов пред'явлено не з підстав
незабезпечення цілостності майна та
інших цінностей, переданих ОСОБА_3 для
зберігання, а з підстав спричинення ПАТ
«ХАТП №16363» майнової шкоди внаслідок
порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього
руху, які спричинили пошкодження
автомобіля іншої особи - ОСОБА_5

За таких обставин підстав для
покладення на ОСОБА_3 повної
матеріальної відповідальності на
підставі п.1 ст.134 КЗпП України не було.

За матеріалами справи відсутні і інші
підстави, передбачені ст.134 КЗпП
України для покладення на ОСОБА_3
повної матеріальної відповідальності.

З огляду на наведене суд першої
інстанції безпідставно поклав на
ОСОБА_3 матеріальну відповідальність
за шкоду, спричинену ПАТ «ХАТП №16363» у
повному розмірі.

ОСОБА_3 повинен нести відповідальність
на підставі ч.1 ст.132 КЗпП України - у
межах середнього заробітку.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.4
постанови Пленуму Верховного суду
України №14 від 29 грудня 1992 року (з
наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам , організаціям їх
працівником» при матеріальній
відповідальності в межах середнього
місячного заробітку він визначається
відповідно до затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року №100 Порядку
обчислення середньої заробітної плати
( з наступними змінами), а саме, виходячи
з виплат за останні два календарних
місяці роботи, що передують вирішенню
судом справи про відшкодування шкоди
або за фактично відпрацьований час,
якщо працівник працював менше двох
місяців, а в разі, коли працівник
останні місяці перед вирішенням справи
не працював або справа вирішується
після його звільнення - за попередні
два місяці на даному підприємстві (в
установі, організації).

ОСОБА_3 звільнився з ПАТ «ХАТП №16363» 28
грудня 2009 року.

Згідно довідки ПАТ «ХАТП №16363» від 28
грудня 2009 року вбачається, що повні
місяці роботи перед звільненням ОСОБА_3
мали місце у вересні, жовтні 2009 року.
Середній заробіток ОСОБА_3 за вересень,
жовтень 2009 року складав1696,89 грн. (а.с.152)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1
ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу скаргою
представника ОСОБА_3- ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 6
листопада 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Харківське автотранспортне
підприємство №16363» 1696 (одну тисячу
шістсот дев'яносто шість) гривень 89
копійок на відшкодування заподіяної
шкоди; 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок на відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: