Справа № 454/1541/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1153/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Мельничук О.Я., Курій Н.М.

секретаря - Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на ухвалу Сокальського
районного суду Львівської області від
03 червня 2013 року у справі за поданням
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
Пасічника А.Й. про тимчасове обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Сокальського районного суду
Львівської області від 03.06.2013 року в
задоволенні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Сокальського
районного управління Пасічника А.Й. про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Управління
пенсійного фонду України в
Сокальському районі.

Вважає зазначену ухвалу незаконною,
необґрунтованою та такою, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
судом не враховано, що ОСОБА_3
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань, оскільки ним не вчиняється
жодних дій, спрямованих хоча б на
часткове виконання виконавчих
документів та погашення
заборгованості перед Пенсійним фондом.

Просить ухвалу Сокальського районного
суду Львівської області від 03 червня 2013
року скасувати та постановити нову
ухвалу, якою задоволити подання
державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно свою власну. На здійснення цих
прав не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа
має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішуються судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні відділу ДВС Сокальського РУЮ
Львівської області знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа №2а-3892/12/1370
від 31.07.2012 року, виданого Сокальським
районним судом Львівської області про
стягнення із ОСОБА_3 на користь
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області 1998 грн. 72 коп. боргу (а.с.2).

Постановою державного виконавця від
22.08.2012 р. відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2а-3892/12/1370 та надано боржнику
строк на добровільне виконання
постанови до 28.08.2012 р. (а.с.3).

Звертаючись до суду із поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України державний
виконавець зазначив, що такого слід
обмежити у праві виїзду за кордон,
оскільки він ухиляється від виконання
покладених на нього зобов'язань, однак
не надав доказів такого ухилення.

За таких обставин, з урахуванням
положень ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України,
вимог щодо законності і
обґрунтованості судового рішення, суд
першої інстанції не мав підстав для
задоволення подання державного
виконавця, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
і постановив ухвалу, законність якої
доводи апеляційної скарги не
спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1. ч.1
ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 03 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: