Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
комунальної установи охорони здоров'я
«Харківська міська дитяча поліклініка
№ 15» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 26 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 1 вересня 2009 року він був
прийнятий на роботу до комунальної
установи охорони здоров'я «Харківська
міська дитяча поліклініка №
15» (далі - КУОЗ ХМДП № 15) з
випробувальним терміном 3 місяці на
посаду нічного сторожа. 20 липня 2011 року
його дружина отримала конверт, в якому
знаходилась його трудова книжка із
записом № 20 про те, що 25 квітня 2011 року
його було звільнено з роботи за власним
бажанням. Зазначав, що такої заяви не
писав, звільнятись з роботи наміру не
мав, весь час до отримання трудової
книжки працював на підприємстві. У
порушення вимог КЗпП України з наказом
про звільнення з роботи його
ознайомлено не було, трудова книжка в
день звільнення не видавалась,
розрахунку проведено не було,
виконанню ним своїх трудових
обов'язків до 20 липня 2011 року ніхто не
перешкоджав. 20 липня 2011 року, після
отримання трудової книжки, він
звернувся до прокуратури
Френзенкського району м. Харкова з
вимогою провести перевірку по факту
підробки заяви про звільнення та
поновлення його на роботі. В результаті
вказаної перевірки було встановлено
порушення відповідачем норм ст. 47 КЗпП
України при його звільненні, а саме
несвоєчасне направлення трудової
книжки та йому було запропоновано
звернутись за захистом свого
порушеного права до суду.

Ураховуючи наведене, позивач просив
скасувати наказ в частині звільнення з
роботи, поновити його на роботі,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час затримки у
видачі трудової книжки за період з 25
квітня 2011 року по 20 липня 2011 року,
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу за період з 20 липня
2011 року по дату ухвалення рішення,
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 29 січня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач звернувся
до суду за захистом свого порушеного
трудового права з пропуском строку,
визначеного ст. 233 КЗпП України. Як в
судах першої та апеляційної інстанції,
так і в касаційній скарзі позивач не
навів причин, які б можна було визнати
поважними, для поновлення строку
звернення до суду, що є його
процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 29 січня 2014 року,

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

В.А.
Черненко