Головуючий суду 1 інстанції - Кирильчук
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 427/7619/13
Провадження № 22ц/782/5651/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Матвєйшиної О.Б.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Малієнко Н.В.,

при секретарі: Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 08 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит»
ВП «Шахтоуправління
Червонопартизанське» про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» ВП
«Шахтоуправління Червонопартизаське»
про стягнення моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання на виробництві,
посилаючись на те, що з 21.11.2002р. по 07.06.2013
року він працював на Шахті «Червоний
партизан» ДП «Свердловантрацит», яке
було перейменовано на ВП
«Шахтоуправління
«Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит». Отримав професійне
захворювання. Звільнений згідно п.2 ст.40
КзпП України за станом здоров'я. Через
втрату 40% працездатності позивача було
взято на облік до Відділення
виконавчої дирекції фонду
Соціального Страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.У результаті отриманого
професійного захворювання його
працездатність суттєво обмежена, що
прямо вплинуло на його життєві плани та
трудові перспективи. Зокрема позивач
постійно змушений систематично
лікуватися в лікарнях, санаторіях.
Постійно відчуває наслідки нещасного
випадку на виробництві, через постійну
біль, тривожний сон. Просить стягнути з
відповідача моральну шкоду, спричинену
професійним захворюванням у розмірі
40000грн.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 08 листопада 2013
року позовні вимоги позивача
задоволено частково.

Судом стягнуто з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 7000грн. та судовий збір на
користь держави у розмірі 229,40грн.

В апеляційній скарзі апелянт
відповідач ВП«Шахтоуправління
Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит» просить рішення
суду першої інстанції змінити,
зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди в частині часткового
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, осіб, яки прийняли
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
наступного.

Згідно зі ст.. 213, 214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у
даному випадку судом першої інстанції
ці вимоги закону виконано у повному
обсязі.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що надані позивачем докази повною
мірою вказують, що ушкодження здоров'я
і наявність у нього професійного
захворювання відбулося при виконанні
ним трудових обов'язків, що у свою чергу
призвело як до фізичних, так і до
моральних страждань. Хвороба позивача
має незворотній характер, позбавляє
його можливості повноцінно жити.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Законом України від 23.02.2007 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності» із закону
виключені норми (абзацу четвертого
статті 1 в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей, підпункту «е» пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28 та частини третьої
статті 34), які передбачили обов'язок
Фонду щодо відшкодування моральної
шкоди потерпілим, які отримали
трудове каліцтво, або професійне
захворювання.

Отже на даний час норми вказаного
Закону, які покладали на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди
внаслідок нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, відсутні.

Виходячи зі змісту п.5 Рішення
Конституційного суду України від 08.10.2008
року, скасування права застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, яке вони мали
відповідно до приписів первинної
редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності» не порушено,
оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1 КЗпП
України їм надане право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
підприємства роботодавця або
уповноваженого ним органа.
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку й
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду
України від 27.01.2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
заподіюють йому моральні й фізичні
страждання. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України
вiдшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працiвнику провадиться у разi,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язкiв i
вимагають вiд нього додаткових зусиль
для органiзацiї свого життя.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз`яснено, що
моральна шкода може складатися зокрема
з моральних переживань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_2 у період з 03.05.1983 р. по
07.06.2013р. знаходився у трудових
відносинах з відповідачем. Згідно
медичного висновку Луганської
обласної кліничної лікарні № 4/459 від
22.04.2013 року, ОСОБА_2 постановлено
діагноз хронічний бронхіт ІІ ст.
пиловоїетіології у фазі неповної
клінічної ремісії; пневмофіброз;
емфізема легенів (клінічно); ЛН Іст. J 44.8
та вібраційна хвороба І-ІІ ступеню від
впливу локальної вібрації з синдромом
вегето-сенсорної полі невропатії
верхніх кінцівок, периферичним
ангідистонічним синдромом, та
дистрофічними змінами у кістках
кистей. Захворювання професійні,
установлені вперше, прохідником
працювати не може. внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, позивачеві встановлено
втрату ним 40% працездатності, що
призвело до фізичних та моральних
страждань.

Таким чином, судом було встановлено,
що позивачу у даному випадку моральна
шкода була завдана саме у результаті
втрати професійної працездатності
через професійне захворювання.

Оскільки професійне захворювання
та втрата працездатності в зв'язку з
цим захворюванням встановлена
позивачеві вперше у 2013 році, з цього
часу відповідно у нього виникло право
вимагати відшкодування заподіяної
йому моральної шкоди.

Отже, між позивачем і відповідачем
виникли цивільно-правові відносини по
відшкодуванню моральної шкоди,
викликаної трудовим каліцтвом
внаслідок шкідливого впливу умов
виробництва при виконанні трудових
обов'язків, які трансформувалися з
відносин щодо роботи в умовах праці,
безпеку якої в порушення закону не
забезпечив відповідач. Таким чином,
факт заподіяння моральної шкоди, є
доведеним.

Таким чином обов'язок щодо
відшкодування моральної шкоди
позивачеві законом покладено на
підприємство, де працював позивач.

Суд першої інстанції правильно
дав оцінку виниклій для позивача
моральній шкоді і правильно дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Вказані висновки суду першої
інстанції підтверджується
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд
правильно, з урахуванням обставин
справи, визначив розмір компенсації
моральної шкоди. Професійне
захворювання у позивача вперше
встановлено 2013 року, безстрокова
втрата його працездатності визначена у
розмірі 40%.

Доводи апеляційної скарги в частині
набуття позивачем професійного
захворювання не тільки в наслідок
роботи позивача на підприємстві
відповідача, а й в наслідок тривалої
роботи на вугільних шахтах інших
підприємств, на увагу не заслуговують
оскільки само по собі отримання
пошкодження здоров'я, викликає
моральні страждання та вже є підставою
для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть постановленого рішення не
впливають.

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не
вбачає підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, оскільки воно
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,312,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» - відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 08 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит»
ВП «Шахтоуправління
Червонопартизанське» про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: