Справа № 413/7191/13-ц
Провадження № 2/413/108/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Бичкова І. Г.,

при секретарі
Костенко О.С.,

за участю представниці відповідача за
довіреністю: помічника директора
державного підприємства
"Донбасантрацит" з правових питань
Єфременко М. С. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань в приміщенні
суду в місті Красний Луч Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
"Донбасантрацит" про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

16.10.2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до державного
підприємства "Донбасантрацит" про
відшкодування моральної шкоди, в якому
він зазначив про те, що під час
виконання трудових правовідносин,
працюючи на ДП "Донбасантрацит" в особі
відокремленого підрозділу шахта
"Ізвєстій" , його здоров'ю було
заподіяно шкоду, що призвело до стійкої
втрати професійної працездатності.
Луганською МСЕК позивачу було
встановлено 25 % втрати професійної
працездатності з 12.06.1996 року
безстроково, що підтверджується
відповідною довідкою. У зв'язку з цим
позивачу було завдано глибоких
фізичних та моральних страждань, яких
він зазнає у зв'язку з каліцтвом,
заподіяним йому умовами виробництва,
що виникли у зв'язку з переживанням
постійного професійного фізичного
болю. Все це призвело до вимушених змін
у життєвих стосунках та змінило його
звичний життєвий уклад. Позивач
змушений постійно звертатися в
лікувальні заклади за медичною
допомогою, часто проходити курси
стаціонарного й амбулаторного
лікування. Позивач відчуває постійне
фізичне недомагання, внаслідок чого
він не може займатися важким фізичним
трудом. Звертаючи увагу на
протипоказання лікаря позивач не може
вести домашнє господарство у звичному
об'ємі та темпі. Маючи земельну ділянку
позивач не може її обробляти. Заборона
лікаря,у зв'язку з каліцтвом, підіймати
важкі речі, тривалий час знаходитися на
ногах та інше, змушує позивача
звертатися за допомогою до третіх осіб,
що викликає для нього певний
дискомфорт. Згідно п. 1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" № 4 від 31.03.1995 року встановлене
Конституцією та законами України право
на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди є важливою гарантією
захисту прав і свобод громадян. Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №
717-V від 23.02.2007 року, що набрав чинності з
20.07.2007 року, виключено ч. 3 ст. 34 Закону
України № 1105-ХІV від 23.09.1999 року, яка
передбачала право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди. Отже,
відтепер застраховані громадяни, які
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
позбавлені права на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, яке вони мали
відповідно до положень первинної
редакції цього Закону України.
Конституційний Суд України в своєму
Рішенні від 08.10.2008 року у справі № 1-32/2008
зазначені зміни до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
визнав таким, що відповідають
Конституції України (є конституційним)
з огляду на те, що право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та
ст. 237-1 КЗпП України їм надано право
відшкодувати моральну шкоду за рахунок
власника або уповноваженого ним органу
(роботодавця) . Відповідно до ст. 237-1
КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК
України моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричиняє порушення таких особистих
прав, як право на життя та право на
охорону здоров'я. Ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про охорону праці" № 2694-XII від 14.10.1992
року державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повного відшкодування
шкоди особам, які потерпіли від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань. Розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та об'єму
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, зокрема
враховується характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого,
вимушені зміни в його звичному житті (п.
9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року) .
Таким чином, позивач вважає, що саме
державне підприємство "Донбасантрацит"
повинно відшкодувати заподіяну йому
моральну шкоду у зв'язку з отриманням
професійного захворювання,
заподіяного йому умовами виробництва.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" від сплати судового збору
звільняються позивачі - за подання
позовів про відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також смертю
фізичної особи. На підставі
вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3,
107, 118, 119 ЦПК України; ст. ст. 23, 268, 1167 ЦК
України; ст. 237-1 КЗпП України; ст. 4
Закону України "Про охорону праці" ,
позивач просив: 1. Поновити йому строк
звернення до суду з позовною заявою про
відшкодування моральної шкоди. 2.
Стягнути з державного підприємства
"Донбасантрацит" на його - ОСОБА_2
користь моральну шкоду, заподіяну
професійним захворюванням, у розмірі
50000 грн. .3. Судові витрати покласти на
відповідача. Додатки: 1. Копія позовної
заяви. 2. Копія паспорта ОСОБА_2 та
ідентифікаційного коду. 3. Копія
трудової книжки. 4. Копії довідок МСЕК. 5.
Копії висновків з медичної картки. 6.
Копія рішення Допропільського
міськрайонного суду Донецької області.
7. Копія ухвали апеляційного суду
Донецької області. 8. Копія ухвали
Вищого спеціалізованого суду України.
29.10.2013 року, підпис, ОСОБА_2 (вхідний №
16983/13-вх від 29.10.2013 року).

Представниця відповідача за
довіреністю - помічник директора
державного підприємства
"Донбасантрацит" з правових питань
Єфременко Марина Сергіївна надала суду
заперечення на позовну заяву про
стягнення моральної шкоди, в якому вона
зазначила про те, що у провадженні
Краснолуцького міського суду
Луганської області знаходиться справа
за позовом ОСОБА_2 до ДП
"Донбасантрацит" в особі ВП "Шахта імені
Ізвєстій" про стягнення моральної
шкоди у розмірі 50000 грн. . З позовними
вимогами вона не згодна з огляду на
наступне. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1,
працював на підземних роботах у
шахтоуправлінні "Алмазне" з 05.05.1974 року
по 09.05.1974 року, на ш. "Алмазна"
виробничого об'єднання
"Донбасантрацит" з 28.06.1976 року по 13.07.1979
року, на ш. "Хрустальська" ВО
"Донбасантрацит" з 16.07.1979 року по 19.07.1987
року, на ш. "Алмазна" ВО "Донбасантрацит"
з 24.07.1987 року по 12.10.1987 року, на ш.
"Краснокутська" ВО "Донбасантрацит" з
12.10.1987 року по 31.07.1991 року, на ш. ім.
"Ізвєстій"у період з 02.08.1991 року по 24.11.1997
року, на руднику "Баренцбург" з 23.12.1997
року по 08.10.2002 року та на ш. "Садова" ТОВ
фірма "Олвін-Трейд" з 14.06.2006 року по
13.07.2006 року, що підтверджується
записами у його трудовій книжці. Тож як
працівник вугільного підприємства він
користувався всіма пільгами та
гарантіями, встановленими
законодавством для робітників,
зайнятих на роботах зі шкідливими
умовами праці. А саме: робочий день
позивача не перевищував 6 годин, він
користувався додатковою відпусткою за
шкідливі умови праці, в тарифну ставку
робітників підземних дільниць
включаються доплати за шкідливі умови
праці та ін. . Вона вважає, що позивач
усвідомлював можливі наслідки роботи
під землею, але роботи не припиняв,
оскільки був зацікавлений у
матеріальних результатах своєї праці.
З 12.06.1996 року позивачу згідно з
висновком Краснолуцької міжрайонної
МСЕК було встановлено 25 % втрати
професійної працездатності
безстроково. Але після встановлення
позивачу 25 % втрати професійної
працездатності він не припинив
працювати у підземних умовах і ще 7
років працював на роботах з повним
робочим днем під землею, що
підтверджується записами у його
трудовій книжці, і, на її думку,
викликає сумніви у наявності у
позивача моральних переживань з
приводу втрати здоров'я. Також не
зрозуміло з чого виходив позивач, коли
у своїй позовні заяві вказав, що шкоду
його здоров'ю було заподіяно саме під
час роботи на ВП ш. ім. "Ізвєстій" ДП
"Донбасантрацит" , адже до
працевлаштування на шахту ім.
"Ізвєстій" він вже мав 15 років стажу
роботи у підземних умовах. Відповідно
до п. 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди) " обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних та
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Згідно зі ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.
Але у своїй позовній заяві позивач не
надає чітких доказів заподіяння йому
державним підприємством
"Донбасантрацит" в особі ВП ш. ім.
"Ізвєстій" моральних страждань. В
медичних довідках та висновку МСЕК, які
надав позивач, не йдеться про наявність
у нього моральних страждань чи
будь-яких душевних хвилювань через
професійне захворювання, заподіяне
умовами виробництва. В своєму позові
позивач вказує, що заподіяна йому
моральна шкода полягає в тому, що йому
було необхідно звертатися за допомогою
до третіх осіб та за медичною
допомогою, а також у тому, що він не має
можливості обробляти свою земельну
ділянку. Але позивачем не надані докази
того, що він звертається за допомогою
до третіх осіб, а також що він є
власником земельної ділянки.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
"Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику здійснюється у
випадку, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
потребують для нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством" . Вказана
стаття містить в собі перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику. Першим таким
юридичним фактом є порушення власником
законних прав робітника. Зі змісту
позовної заяви ОСОБА_2 не зрозуміло, яке
саме його суб'єктивне право порушене
відповідачем. Другим таким юридичним
фактом є моральні страждання та втрата
нормальних життєвих зв'язків, або
необхідність для робітника додаткових
зусиль для організації свого життя. Ці
обставини мають бути належним чином
доведені. Позивач в позовній заяві
наводить лише перелік моральних
страждань, але не надає доказів
наявності у нього вказаних страждань.
Обов'язок щодо відшкодування моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання працівника, або
втрата ним нормальних життєвих
зв'язків, або необхідність додаткових
зусиль для організації свого життя
стали наслідком порушення законних
прав працівника. Вина власника не
названа серед юридичних фактів, що
входять в юридичний склад, який є
підставою правовідносин по
відшкодуванню моральної шкоди. З
урахуванням частини 2 ст. 237-1 КЗпП
України ( "Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством" ) належить зробити
висновок про те, що питання вини має
вирішуватися спеціальними актами
законодавства, які можуть визнати вину
обов'язковим або необов'язковим
елементом юридичного складу - підстави
правовідносин щодо відшкодування
моральної шкоди. Наявність у КЗпП
України ст. 237-1 виключає застосування
до випадків завдання моральної шкоди
працівникові норм ст. 1167, 1168 ЦК України,
оскільки названі норми встановлюють
різні підстави для виникнення
обов'язку по відшкодуванню моральної
шкоди. Законодавство про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за своєю
правовою природою є частиною
публічного права. Статтею 1167 ЦК України
та статтею 237-1 Кодексу законів про
працю України встановлено право на
відшкодування моральної шкоди як міру
відповідальності власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця) . Аксіомою у праві є
визнання Цивільного кодексу України
нормативно-правовим документом
приватного права. Тож право на
відшкодування моральної шкоди у
зазначених нормативно-правових
документах має різну юридичну природу.
Також слід взяти до уваги правову
позицію Конституційного суду України,
викладену у Рішенні від 27 січня 2004 року
№ 1-рп/2004 (справа про відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування) : "Передбачене статтею 237-1
КЗпП України і статтею 1167 Цивільного
кодексу України відшкодування
моральної шкоди як один зі способів
захисту особистих немайнових прав
громадян, що відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, або власником чи
уповноваженим ним органом, не
застосовується до осіб, що підлягають
обов'язковому соціальному страхуванню
відповідно до Закону. Зазначені норми
регламентують відшкодування моральної
шкоди всім іншим особам, які не є
суб'єктами страхування від нещасного
випадку і на яких не поширюється дія
Закону, в тому числі працівникам, що
виконують роботу не на основі
трудового договору (контракту) , а на
інших підставах" (підпункт 4.2 пункту 4
мотивувальної частини) . ОСОБА_2 був
штатним працівником ш. ім. "Ізвєстій" . З
огляду на це, можна зробити висновок
про те, що норми ст. 237-1 КЗпП не
застосовуються для регулювання
правовідносин, які пов'язані з
відшкодуванням моральної шкоди,
викликаної втратою працездатності, що
заподіяна шкідливими умовами
виробництва. У своїй позовній заяві
позивач спотворив зміст ст. 23 ЦК
України, самовільно додавши слова
"моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає..." .
Посилання позивача на ст. 4 Закону
України "Про охорону праці" як на
підставу відшкодування моральної
шкоди вона вважає помилковим, оскільки
в ст. 9 вказаного закону йдеться про те,
що "Відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" " , а закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачає
можливості відшкодування потерпілим
на виробництві моральної шкоди, в тому
числі - за рахунок роботодавця. При
визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості (ст. 23 ЦК України) .
Моральну шкоду у розмірі 50000 грн. , не
можна відшкодувати в повному обсязі,
так як немає (і не може бути) точних
критеріїв майнового виразу душевного
болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь-який її розмір
може мати суто умовний вираз, тим
більше, якщо така компенсація
стосується юридичної особи. У
будь-якому випадку розмір
відшкодування повинен бути адекватним
нанесеній моральній шкоді. Крім того,
оскільки вимоги позивача випливають з
трудових правовідносин, до них мають
застосовуватися вимоги ст. 233 КЗпП
України, згідно з якими працівник має
право звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до місцевого суду в
тримісячний строк з дня коли від
дізнався чи мав дізнатися про
порушення свого права. Позивач отримав
висновок МСЕК про втрату 25 %
професійної працездатності 12.06.1996 року.
До суду ж позивач звернувся лише у
жовтні 2013 року, тобто більше ніж через 17
років після огляду МСЕК і встановлення
втрати професійної працездатності
безстроково. Доказів того, що строк на
звернення до суду пропущений з
поважних причин, позивач не надав.
Конституційний суд України у рішенні
від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012
також зазначив, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк. Також вона просить
суд звернути увагу на те, що підпис
позивача на позовній заяві
відрізняється від його підпису в
паспорті та трудовій книжці, що
викликає сумніви у тому, що позивач
підписував позов особисто і взагалі
мав намір звертатися до суду з даним
позовом. На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 27 ЦПК, ст. 23
Цивільного кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодуванню моральної
(немайнової шкоди) " , вона просила
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у частині стягнення з
відповідача відшкодування моральної
шкоди у розмірі 50000 грн. у зв'язку з їх
необґрунтованістю та пропуском строку
на звернення до суду. Представник ДП
"Донбасантрацит" ВП "Шахта імені
Ізвєстій" , підпис, М. С. Єфременко
(вхідний № 17863/13-вх від 12.11.2013 року) .

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився. Він надав суду заяву, в якій
зазначив про те, що в провадженні
Краснолуцького міського суду
Луганської області знаходиться
цивільна справа № 413/7191/13-ц за його
позовом до ДП "Донбасантрацит" про
стягнення моральної шкоди. Справа
слуханням призначена на 20.11.2013 року на 12
годину 00 хвилин, але він не зможе бути
присутнім у судовому засіданні у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я.
Позивач просив суд розглянути справу
за його відсутністю, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, составу
суду довіряє, доповнень не має (вхідний
№ 18354/13-вх від 20.11.2013 року) .

Крім того, позивач ОСОБА_2 надав суду
заяву, в якій зазначив про те, що в
провадженні Краснолуцького міського
суду Луганської області знаходиться
цивільна справа № 413/7191/13-ц за його
позовом до ДП "Донбасантрацит" про
стягнення моральної шкоди. Справа
слуханням призначена на 20.01.2014 року на 9
годину 00 хвилин, але він не зможе бути
присутнім у судовому засіданні у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я.
Позивач просив суд розглянути справу
за його відсутністю, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, составу
суду довіряє, доповнень не має (вхідний
№ 797/14-вх від 20.01.2014 року) .

Відтак суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутність позивача ОСОБА_2, що у
повній мірі узгоджується та не
суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК
України, згідно якій особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Тобто, участь особи в
судовому засіданні є її обов'язком, від
якого особа за її заявою може бути
звільнена судом. За наявності такої
заяви суд не вправі відкладати розгляд
справи у зв'язку із неявкою цієї особи
до суду. Задоволення заяви про розгляд
справи у відсутності особи, яка бере
участь у справі, не звільняє суд від
надсилання цій особі судових повісток
та копії рішення суду.

У судовому засіданні представниця
відповідача за довіреністю № 1-1/2625 від
23.12.2013 року - помічник директора
державного підприємства
"Донбасантрацит" з правових питань
Єфременко Марина Сергіївна позов не
визнала, дала пояснення, аналогічні
викладеним нею в запереченні на
позовну заяву про стягнення моральної
шкоди. Вона просила відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог у частині
стягнення з відповідача відшкодування
моральної шкоди у розмірі 50000 грн. у
зв'язку з їх необґрунтованістю та
пропуском строку на звернення до суду.

Доповівши про зміст заявлених вимог (ч.
1 ст. 173 ЦПК України) , про правову
позицію позивача щодо заявлених вимог,
оголосивши заперечення представниці
відповідача на позовну заяву про
стягнення моральної шкоди, вислухавши
пояснення представниці відповідача за
довіреністю № 1-1/2625 від 23.12.2013 року -
помічника директора державного
підприємства "Донбасантрацит" з
правових питань Єфременко Марини
Сергіївни, дослідивши та перевіривши
письмові докази справи, встановивши
такі юридичні факти та відповідні їм
правовідносини, суд дійшов до
наступного висновку.

Із змісту трудової книжки серії НОМЕР_1,
заповненої та виданої 05.05.1974 року на
ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що
31.07.1991 року на підставі наказу № 215к від
31.07.1991 року він був звільнений за п. 5 ст.
36 КЗпП України з ш. Краснокутська в/о
"Донбасантрацит" за переведенням на ш.
Ізвєстія (запис № 13) , 02.08.1991 року на
підставі наказу № 812к від 02.08.1991 року
він був прийнятий гірником очисного
забою 5 розряду підземним з повним
робочим днем на шахту ім. "Ізвєстій" в/о
"Донбасантрацит" (запис № 14) , 24.11.1997 року
на підставі наказу № 1048к від 26.11.1997 року
він був звільнений з шахти ім.
"Ізвєстій" в/о "Донбасантрацит" у зв'язку
з переходом на пенсію за ст. 38 КЗпП
України (запис № 15) (а. с. 6 - 9) .

Із змісту витягу з акту огляду в
медично-соціальній експертній комісії
про результати визначення ступеню
втрати професійної працездатності у
відсотках, нужденності в додаткових
видах допомоги до довідки про
результати визначення ступеню втрати
професійної працездатності у
відсотках, нужденності в додаткових
видах допомоги, вбачається, що ОСОБА_2,
направлений на огляд в
медично-соціальну експертну комісію ш.
Ізвєстій, 12.02.1996 року був оглянутий
профпатологічною медично-соціальною
експертною комісією Луганського
обласного центру медично-соціальної
експертизи, інвалідом визнаний не був.
Ступінь втрати професійної
працездатності у відсотках: 25 % -
двадцять п'ять - з 01.02.1996 року -
безстроково. Професійне захворювання -
пневмоконіоз та вібраційна хвороба.
Дата переогляду - безстроково.
Нужденність в додаткових видах
допомоги - санаторно-курортне
лікування. Підстава - акт № 29-334 огляду в
медично-соціальній експертній комісії.
Дата огляду в медично-соціальній
експертній комісії - 12.02.1996 року (а. с. 10) .

Із змісту довідки про результати
визначення ступеню втрати професійної
працездатності у відсотках,
нужденності в додаткових видах
допомоги, виданій ОСОБА_2, вбачається,
що дата його огляду в профпатологічній
медично-соціальній експертній комісії
Луганського обласного центру
медично-соціальної експертизи - 12.02.1996
року. Ступінь втрати професійної
працездатності у відсотках: 25 % -
двадцять п'ять - з 01.02.1996 року -
безстроково. Дата переогляду -
безстроково. Нужденність в додаткових
видах допомоги - санаторно-курортне
лікування. Підстава - акт № 29-334 огляду в
медично-соціальній експертній комісії.
Дата огляду в медично-соціальній
експертній комісії - 12.02.1996 року (а. с. 11) .

Із змісту виписного епікризу історії
хвороби № 1369 вбачається, що ОСОБА_2
поступив 03.12.1992 року, виписаний 24.12.1992
року. Діагноз при надходженні:
пневмоконіоз, хронічний спондильоз.
Клінічний діагноз: хронічний бронхіт у
стадії ремісії, дифузний та вогнищевий
пневмосклероз. Супутній діагноз:
поширений остеохондроз, деформуючий
спондильоз, грижа Шморля, хронічний
холецистит, хронічний коліт поза
загостренням, хронічний геморой,
сфінктера, хронічний вазомоторний
риніт, хронічний простатит (а. с. 12, 13) .

Із змісту висновку лікаря-профпатолога
та лікаря-рентгенолога від 13.09.1993 року
вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був
встановлений діагноз: антракосилікоз І
(перша) стадія, інтерстиціальна форма
(1s) , повільно-поточний хронічний
необструктивний бронхіт фази ремісії
ДН 1 (один) , остеохондроз, деформуючий
спондильоз хребта з ураженням
поперекового відділу хребта, помірні
порушення опорно-рухової функції (а.с.
14) .

Із змісту витягу з історії хвороби № 1900
вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1, який
працює гірником очисного забою ш.
Ізвєстія, знаходився на стаціонарному
лікуванні в профпатологічному
відділенні Луганської обласної
клінічної лікарні з 29.12.1993 року до 08.01.1994
року з діагнозом: вібраційна хвороба
І-ІІ ступеню з синдромом
вегето-сенсорної поліневропатології
рук і дистрофічними змінами
опорно-рухового апарату. Захворювання
професійне. Супутній діагноз:
поширений остеохондроз хребта, з
переважним ураженням поперекового
відділу, вертеброгенна люмбалгія (а. с.
15 - 17) .

Із аналізу чинного конституційного,
цивільного, цивільно-процесуального,
трудового законодавства України з
урахуванням рекомендацій та роз'яснень
Верховного Суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вбачається наступне.

Із змісту ч. 1 ст. 3 Конституції України
вбачається, що людина, її життя і
здоров'я визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Із змісту ч. 3 ст. 27 Конституції України
вбачається, що кожен має право захищати
своє життя і здоров'я від протиправних
посягань.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Із змісту п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України
вбачається, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Із змісту ст. 16 ЦК України вбачається,що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути:
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Із змісту ст. 201 ЦК України вбачається,
що особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством, є здоров'я, а також інші
блага, які охороняються цивільним
законодавством. Відповідно до
Конституції України життя і здоров'я
людини, її честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються
найвищою соціальною цінністю.

Із змісту п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України
вбачається, що позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 281 ЦК україни
фізична особа має право захищати своє
життя та здоров'я, а також життя та
здоров'я іншої фізичної особи від
протиправних посягань будь-якими
засобами, не забороненими законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Із змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України
вбачається, що моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Дану норму слід розуміти таким чином,
що моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини юридичної особи, яка
її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки. Тобто дана
стаття передбачає особливості умов
компенсації моральної шкоди. Право на
компенсацію моральної шкоди
передбачається ст. 23 ЦК України, яка
надає приблизний перелік проявів
моральної шкоди. Відповідно до
положень даної статті, компенсація
моральної шкоди здійснюється за
наявності всіх загальних умов
відповідальності за завдання шкоди, а
саме: протиправної поведінки,
моральної шкоди, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та завданою
моральною шкодою та вини заподіювача.
Судова практика при цьому виходить із
положення, що "відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору" . Наявність моральної
шкоди доводиться потерпілим, який в
позовній заяві має зазначити, які
моральні страждання та у зв'язку з чим
він поніс і чим обґрунтовується розмір
компенсації. Наявність вини
заподіювача шкоди презюмується. За
загальною презумпцією вини в
цивільному праві, встановленою,
зокрема ст. 614 ЦК України, відсутність
вини доводиться заподіювачем шкоди.
Форма вини заподіювача моральної шкоди
(умисел або необережність) за загальним
правилом не має значення.

Із змісту ч. 1 ст. 1168 ЦК України
вбачається, що моральна шкода, завдана
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Із місту ч. 1 ст. 1195 ЦК України
вбачається, що фізична особа, яка
завдала шкоди іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Із змісту ч. 3 ст. 110 ЦПК України
вбачається, що позови про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
фізичної особи, чи шкоди, завданої
внаслідок скоєння злочину, можуть
пред'являтися також за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
позивача.

Згідно абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року (із змінами і доповненнями,
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001
року, № 1 від 27.02.2009 року) , відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Із змісту п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року (із змінами і доповненнями,
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001
року, № 1 від 27.02.2009 року) вбачається, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо) ,
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

Із змісту листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Аналіз судової практики у
справах про відшкодування моральної
шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків" від 01.09.2011 року вбачається,
що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України
на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз'яснення надано у п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року
(із змінами і доповненнями, внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009
року) .

Згідно абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" № 6
від 31.03.1995 року (із змінами і
доповненнями, внесеними Постановами
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
08.07.1994 року, № 11 від 30.09.1994 року, № 15 від
25.05.1998 року, № 9 від 24.10.2003 року) ,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Отже, що стосується вимоги позивача
ОСОБА_2 про поновлення йому строку
звернення до суду з позовною заявою про
відшкодування моральної шкоди, то суд
дійшов наступного висновку.

Оскільки позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої іншим
ушкодженням здоров'я, в силу вимог
закону, а саме: в силу п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України, тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди позовна
давність не поширюється. Відтак в цій
частині вимоги позивача ОСОБА_2 про
поновлення йому строку звернення до
суду з позовною заявою про
відшкодування моральної шкоди є
такими, що не підлягають задоволенню,
що в повній мірі узгоджується з
правовими позиціями та судовою
практикою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладених в:
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.11.2013 року по
цивільній справі № 6-28037св13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/35194955) , ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.11.2013 року по цивільній
справі № 6-24770св13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/36058576) , ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.10.2013 року по цивільній
справі № 6-33633ск13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/34253054) .

Отже, що стосується вимоги позивача
ОСОБА_2 про стягнення з державного
підприємства "Донбасантрацит" на його -
ОСОБА_2 користь моральну шкоду,
заподіяну професійним захворюванням, у
розмірі 50000 грн. , то суд дійшов
наступного висновку.

При розгляді даної цивільної справи
судом також було встановлено, що ОСОБА_2
саме протиправними діяннями
відповідача була заподіяна моральна
шкода. При визначенні розміру
моральної (немайнової) шкоди судом була
врахована тривалість моральних і
фізичних страждань ОСОБА_2 (з 12.02.1996 року
та до теперішнього часу, тобто майже 18
років) ; вкрай незадовільний стан
здоров'я ОСОБА_2, який і дотепер
остаточно не вилікувався та на 25 %
втратив свою професійну
працездатність безстроково; тяжкість
вимушених змін у його життєвих
відносинах (він постійно потребує
стороннього догляду) . Крім того, ним
додаються значні зусилля для
відновлення стану свого здоров'я. Крім
того, судом були враховані душевні
страждання, пов'язані із отриманими
професійними захворюваннями,
виконанням робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, тривалістю
процесу реабілітації; погіршення стану
його психічного здоров'я і пов'язані із
цим самітність, неврівноваженість,
роздратованість, депресія, порушення
сну. Таким чином, суд вважає позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди законними, частково
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Отже, що стосується вимоги позивача
ОСОБА_2 про покладення судових витрат
на відповідача, то суд дійшов висновку
про те, що оскільки позивача ОСОБА_2, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
відтак судовий збір слід стягнути з
відповідача в дохід держави, що в
повній мірі узгоджується та не
суперечить вимогам ч. 3 ст. 88 ЦПК
України.

Таким чином, на основі з'ясованих
обставин, на які позивач ОСОБА_2,
представниця відповідача за
довіреністю - помічник директора
державного підприємства
"Донбасантрацит" з правових питань
Єфременко Марина Сергіївна посилалися
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, давши їм належну
оцінку, враховуючи характер отриманих
позивачем професійних захворювань, які
призвели до моральних страждань
потерпілого, у зв'язку з ушкодженням
його здоров'я, що потребує від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, а також неможливість у
повній мірі реалізувати своє право на
працю за професією, оскільки його
професійна працездатність частково
втрачена, наслідком чого є наявність
моральних страждань, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про те, що позов ОСОБА_2 до державного
підприємства "Донбасантрацит" про
відшкодування моральної шкоди, є
законним, частково обґрунтованим та
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Дане рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області ухвалене з
урахуванням правових позицій та
судової практики Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та апеляційного суду Луганської
області, а саме: з урахуванням рішення
апеляційного суду Луганської області
від 13.01.2014 року по цивільній справі №
422/5257/13-ц, провадження № 22ц/782/5549/13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/38221352) , з
урахуванням рішення апеляційного суду
Луганської області від 26.12.2013 року по
цивільній справі № 411/1309/13-ц,
провадження № 22ц/782/4899/13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/37221500) , з
урахуванням рішення апеляційного суду
Луганської області від 11.11.2013 року по
цивільній справі № 427/6226/13-ц,
провадження № 22ц/782/4005/13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/35373155) , з
урахуванням рішення апеляційного суду
Луганської області від 07.11.2013 року по
цивільній справі № 413/2031/13-ц,
провадження № 22ц/782/4062/13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/35171029) , з
урахуванням рішення апеляційного суду
Луганської області від 05.11.2013 року по
цивільній справі № 427/6547/13-ц,
провадження № 22ц/782/4443/13413/2031/13-ц
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/34571198) , з
урахуванням рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.10.2013 року по цивільній
справі № 6-29792св13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/34398740) , з
урахуванням рішення Верховного Суду
України від 20.04.2011 року по цивільній
справі № 6-27717св08
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/15090011) , з метою
досягнення забезпечення однаковості
застосування судом одних і тих самих
норм права у подібних правовідносинах.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 169, 208, 209, 213 - 215, 218, 222 ЦПК України;
листом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Аналіз судової
практики у справах про відшкодування
моральної шкоди, завданої у зв'язку з
ушкодженням здоров'я під час виконання
трудових обов'язків" від 01.09.2011 року, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до державного
підприємства "Донбасантрацит" про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
"Донбасантрацит" на користь ОСОБА_2 25000
(двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок
моральної шкоди.

Стягнути з державного підприємства
"Донбасантрацит" судовий збір в дохід
держави в розмірі 250 (двісті п'ятдесят)
гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Луганської області
через суд першої інстанції -
Краснолуцький міський суд Луганської
області, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Головуючий: