Справа № 201/2866/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІЦПК
України/

23 квітня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у реалізації прав
власника шляхом визнання особи
такою,що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилаються на те, що
він є власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача
від шлюбу з ОСОБА_3, шлюб з якою було
розірвано у 2002 році. Після розірвання
шлюбу ОСОБА_3 разом із донькою виїхали
за межі України. На даний час
відповідач зареєстрована у спірній
квартирі, в зв'язку з чим позивач не
може реалізувати своє право власності
на вказане майно. Місце перебування
відповідача позивачу невідоме. Тому
позивач просить суд визнати
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням;
усунути перешкоди в реалізації прав
власника належного на праві власності
позивачу квартири АДРЕСА_1 шляхом
зняття з реєстраційного обліку
відповідача; судові витрати віднести
за рахунок позивача.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі, по підставам вказаним в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про причини неявки суду не
повідомила, тому суд відповідно до ч. 1
ст. 224 ЦПК України вважає можливим
провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Вислухавши представник позивача,
допитавши свідків, дослідивши докази
по справі, суд дійшов до висновку, що
заявлені вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору міни від 17 січня 1996
року, посвідченого державним
нотаріусом Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори /а.с.11/.

Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача
та його колишньої дружини ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 /а.с.7/.

В 2002 році шлюб між позивачем та ОСОБА_3
був розірваний. Як пояснив в судовому
засіданні представник позивача саме з
2002 року відповідач ОСОБА_2 не проживає у
спірній квартирі. Вказане
підтверджується актом від 10 квітня 2014
року складеного майстром КП ЖЄП № 2 та
мешканцями будинку АДРЕСА_1, відповідно
до якого відповідач ОСОБА_2 більш ніж 10
років не проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки про склад сім'ї
та відповідно до відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Дніпропетровській
області, відповідач ОСОБА_2
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.
7, 21/

Як пояснили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідач
ОСОБА_2 з 2002 року не проживає в квартирі
позивача, особистих речей відповідача
в квартирі немає.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що

випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і

батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Житлового
Кодексу України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 Житлового Кодексу України
передбачено, що визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за
відсутності поважних причин у мешканця
житла щодо його постійного не
проживання за місцем знаходження
житла, він може бути визнаний судом
особою, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_2 без поважних причин
не проживає в квартирі АДРЕСА_1, де
право власності належить позивачу на
підставі договору міни, але з
реєстрації знятися в добровільному
порядку не бажає. Таким чином,
відповідач порушує права позивача, так
як позивач не може вільно
розпоряджатися належним йому майном.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що вимога позивача щодо
усунення перешкод у користуванні
власністю, визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття реєстраційного
обліку ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у реалізації прав
власника шляхом визнання особи
такою,що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в реалізації
прав власника належної на праві
приватної власності ОСОБА_1 квартири
АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного
обліку місця проживання в квартирі
АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О. Демидова