Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/301/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори про відшкодування шкоди завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів дізнання,
прокуратури чи суду. Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

14.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Кіселика С.А.,
Чорнобривець О.С.

при секретарі: Кечкіні А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області, Державної
Казначейської служби України в особі
Головного управління Державної
Казначейської служби України в
Кіровоградській області про
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області, Державної Казначейської
служби України, в особі Головного
управління Державної Казначейської
служби України в Кіровоградській
області , в якому, з урахуванням
уточнень, просив на підставі ст. 1167 ЦК
України, Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" стягнути
з Державного бюджету України через
Управління обслуговування кошторисів
бюджетних установ Державного
казначейства України з Єдиного
казначейського рахунку на його користь
моральну шкоду, яку оцінив у 68590 грн. 60
коп.

В обґрунтування вимог посилався на те,
що відносно нього було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого частиною 2
статті 162 та частини 2 статті 345 КК
України та обрано міру запобіжного
заходу підписку про невиїзд, яку без
будь яких підстав 15.10.2005 року замінено
на утримання під вартою. Вироком
Маловисківського районного суду
Кіровоградсько області від 03.04.2006 року
він виправданий по ч.2 ст. 162 КК України,
а по ч. 2 ст. 345 КК Україні засуджений.
Судом вірно викладено обставини
справи, що слугували для його
виправдання, тому вирок суду є
незаперечним фактом незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності позивача по ч. 2 ст. 162
КК України.

Неправомірними діями правоохоронних
органів та суду щодо нього при
розслідуванні вказаної кримінальної
справи та її судового розгляду йому
спричинена моральна шкода, яка полягає
у приниженні його гідності, порушенні
нормальних життєвих зв'язків,
порушення сну та ушкодження здоров'я.

Рішенням Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів заслухавши суддю
доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його
представника, які підтримували доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду
відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не надав суду доказів завдання
йому моральної шкоди діями
Маловисківського районного суду та
доказів його повної реабілітації.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
грунтуються на встановлених
обставинах та нормах чинного
законодавства, які регулюють
правовідносини, що склалися між
сторонами.

Судом встановлено, що постановою
слідчого прокуратури Маловисківського
району Кіровоградської області від 04
серпня 2005 року порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_2 за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345
КК України.

10 жовтня 2005 року слідчим прокуратури
порушено кримінальну справу щодо
позивача за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та в
подальшому вказані кримінальні справи
об'єднані в одне провадження, постаною
слідчого від 10 жовтня 2005 року.

Оскільки ОСОБА_2 уникав слідства, що
підтверджується матеріалами
кримінальної справи - неодноразовими
повістками, постановами про його
привід від 19 вересня 2005 року, від 03
жовтня 2005 року, довідкою поштового
відділення про відмову адресата від
одержання повістки, рапортом
працівника міліції про неможливість
виконання постанови про привід ОСОБА_2
слідчим прокуратури 11 жовтня 2005 року
направлено до Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області подання про обрання щодо
позивача міри запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою.

На підставі постанови судді
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 11 жовтня
2005 року про дозвіл на затримання ОСОБА_2
та доставку його до суду ОСОБА_2 15.10.2005
року було затримано, що
підтверджується відповідним
протоколом про затримання та в
подальшому у відповідності до
постанови вказаного районного суду від
17 жовтня 2005 року щодо ОСОБА_2 обрано
міру запобіжного заходу у вигляді
взяття під варту.

26 жовтня 2005 року матеріали
кримінальної справи направленні до
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області для судового
розгляду.

Вироком Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 03
квітня 2006 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
345 КК України та призначено покарання у
вигляді 2 років обмеження волі, а за
обвинуваченням у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України -
виправдано за відсутністю в його діях
складу вищевказаного злочину. Вирок
набрав законної сили.

Правовідносини по відшкодуванню
моральної шкоди завданої незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури або суду
врегульовані ст. 1176 ЦК України, Законом
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду" та Положенням про застосування
цього Закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п.п. 2, 3 ч.2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала зокрема: якщо
шкоди завдано фізичній особі внаслідок
її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт, в інших
випадках, встановлених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (в редакції станом
на момент виникнення правовідносин),
визначено, що відповідно до положень
цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові
внаслідок, в тому числі: незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою.

Норми ст. 2 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду",
визначають, що право на відшкодування
такого виду шкоди виникає у випадках:

1) постановления виправдувального
вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду справи обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину;

3) відмови в порушенні кримінальної
справи або закриття кримінальної
справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1
цієї ж статті;

4) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно п. 3 Положення про застосування
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду", яке
затверджене наказом Міністерства
юстиції України, Генеральної
прокуратури України та Міністерства
фінансів України від 4 березня 1996 р. №
6/5/3/41 та зареєстроване в Міністерстві
юстиції України 06.03.1996 року за № 106/1131,
право на відшкодування шкоди у
громадянина, який був незаконно
засуджений судом, виникає у випадку
повної його реабілітації.

Позивач ОСОБА_2 вироком суду визнаний
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та
йому призначено покарання у вигляді 2
років обмеження волі, а за
обвинуваченням у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України
виправданий за відсутністю в його діях
складу вищевказаного злочину, тобто
повної реабілітації позивача не
відбулося.

У обвинувальному вироку суду від 03
квітня 2006 року також не встановлено
факту незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою ОСОБА_2

Таким чином позивач не навів тих
підстав, які надають право на
відшкодування громадянину шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду. В зв'язку з чим, суд
першої інстанції обгрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до тлумачення
законодавства й іншої оцінки фактичних
обставин справи, які відрізняються від
зробленої судом першої інстанції
оцінки і висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив законне
та обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального права, таке рішення
є законним та справедливим, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: