Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц/778/1632/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Глазкова О.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя та визнання права
власності,

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про поділ майна подружжя
та визнання права власності, в ході
судового розгляду позивачка кілька
разів уточнила позовні вимоги і у
позовній заяві у редакції від 16.01.2014
вказала, що з 26.06.1999 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають двох неповнолітніх
дітей: доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28.09.2012 року шлюб за рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя було розірвано.

За час шлюбу з ОСОБА_4 було набуто майно,
а саме: транспортні засоби автомобіль
«Opel Vektra»,1993 року випуску д.н. НОМЕР_1 та
автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску,
транзитний номер НОМЕР_2, а крім того,
квартиру АДРЕСА_1, нежитлове приміщення
АДРЕСА_5 та 19/100 частин квартири АДРЕСА_2
(належать відповідачку на підставі
договору дарування).

Оскільки сторони не можуть досягти
згоди щодо поділу спільного майна,
позивач просила суд поділити спільне
майно подружжя, при цьому відступити
від рівності часток кожного з подружжя,
оскільки з нею проживають неповнолітні
діти, виділивши їй квартиру АДРЕСА_1 та
визнати право власності на неї, а
відповідачу виділи нежитлове
приміщення АДРЕСА_5, автомобіль «Opel
Vektra», 1993 року випуску д.н. НОМЕР_1 та
автомобіль «Nissan Almera», 2002 року випуску
транзитний номер НОМЕР_2; також просила
суд стягнути на її користь понесені
судові витрати на оплату судового
збору 1 174, 6 грн. та 3 900 грн. - витрати на
проведення судової експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Поділено майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1 і
автомобіль Nissan Almera 2002 року випуску,
транзитний номсг НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 по ? частині, кожному.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 і
автомобіль Nissan Almera 2002 року випуску,
транзитний номер НОМЕР_2 по ? частині за
кожним з подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати на оплату судового
збору у сумі 1 938, 11 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
апеляційною скаргою на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 січня 2014 року, в якій
апелянт, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволеню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з*ясування судом обставин, що мають
значення для справи ; недоведеність
обстави, що мають значення для справи ;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими : невідповідність
висновків суду обставинам справи ;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтею 214 ЦПК України
передбачені питання, які вирішує суд
під час ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні
вимоги позивачки, суд виходив з того, що
сторони перебували у шлюбі з 26.06.1999
року, який за рішенням Ленінського
районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2012
року було розірвано. Від шлюбу мають
двох неповнолітніх дітей.

Під час шлюбу сторони придбали
майно: автомобіль «Opel Vektra» 1993 року
випуску д.н. НОМЕР_1 ; автомобіль «Nissan
Almera» 2002 року випуску, транзитний номер
НОМЕР_2 ; квартиру АДРЕСА_1 ; нежитлове
приміщення АДРЕСА_5.

Сторони не заперечують, що
вказане майно придбано ними під час
шлюбу.

Крім цього, позивачка до поділу
спільного майна подружжя включає 19/100
частини квартири АДРЕСА_2.

Суд обґрунтовано дійшов висновку
про те, що вказана квартира не підлягає
поділу, оскільки набута відповідачем
на підставі договору дарування від
18.09.2008 року, а тому відповідно до ст.57 СК
України вважається особистою
власністю відповідача і не є об*єктом
права спільної власності подружжя.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд вважає, що не підлягає
поділу автомобіль «Opel Vektra», який на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 і
посвідченої 13.10.2007 року, переданий
ОСОБА_5 з правом розпорядження
автомобілем. Строк дії довіреності до
13.10.2010 року, який у порядку
передоручення передав автомобіль
ОСОБА_6 і ОСОБА_7

17.11.2007 року ОСОБА_4 видана
довіреність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 строком
дії до 17.11.2017 року з правом
розпорядження та керування
автомобілем.

Суд дійшов висновку, що вказаний
автомобіль було продано і на час
припинення шлюбних відносин сторонами
вибув з користування і управління
подружжя, а отриманні від продажу кошти
були використані для придбання
автомобіля «Nissan Almera». Проте, з таким
висновком погодитися не можна,
оскільки відсутні будь-які докази на
підтвердження цього факту.

Відповідно витягу з Єдиного
реєстру довіреностей 13.10.2010 року
відповідач надав довіреність ОСОБА_5на
право розпорядження автомобілем «Opel
Vectra». Строк дії довіреності 13.10.2010 року,
а 10.11.2007 року ОСОБА_5 передоручив
довіреність на ОСОБА_6 та ОСОБА_7(
причина не зазначена).

Як вбачається з відповіді ВРЕР-1
УДАІ ГУМВС України в Запорізькій
області ( № 10/13-9575 від 03.01.2013 року) станом
на 29.12.2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано
автомобіль «Opel Vectra», д.н. НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_3 1993 року випуску. Будь-які інші
реєстрації відсутні.

Матеріали справи не містять
жодного доказу про відчуже6ння
спірного автомобіля, про отримання
одним із подружжя грошових коштів у
зв*язку з продажем автомобіля, про
набуття у володіння чи власність
зазначеного автомобіля іншою особою.

Вказуючи на продаж автомобілю
«Opel Vectra», суд першої інстанції не навів
належного й допустимого доказу, не
з*ясував, ким із подружжя було прдано
вказаний автомобіль, чи й надалася
відповідна згода іншого подружжя.
Складення довіреності не свідчить про
продаж автомобіля, а тому вказаний
автомобіль підлягає поділу між
подружжя порівну - по ? частині кожному.

Не можна погодитися з доводами
суду про те, що не підлягає поділй
нежитлове приміщення АДРЕСА_5.

При цьому суд посилається на п. 29
постанови ПВС України від 21.12.2007 року, №
11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» , в якому
зазначається, що майно приватного
підприємства чи фізичної особи-
підприємця не є об*єктом спільної
сумісної власності подружжя, а тому
нежитлове приміщення не підлягає
поділу та його необхідно виключити з
переліку майна, яке може бути поділено
між подружжя.

Проте. суд не врахував, що
приватне підприємство (або його
частина) заснована одним із подружжя, -
це окремий об*єкт права спільної
сумісної власності подружжя, до якого
входять усі види майна, в тому числі
вклад до статевого капіталу та майно,
що виділене з їх спільної сумісної
власності, і це дає підстави для
висновку про те, що статутний капітал
та майно приватного підприємства,
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, є об*єктом
їх спільної сумісної власності.

Зазначена правова позиція
викладена в рішенні Конституційного
Суду України від 19 вересня 2012 року, №
17-рп-2012.

Отже, суд не врахував, що
використання нерухомого майна,
придбаного під час перебування у
зареєстрованому шлюбі, для зайняття
підприємницькою діяльністю, не змінює
статус цього майна як спільного
сумісного майна подружжя.

Суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про те, що не прийняв до
уваги доводи позивача про необхідність
відступу від рівності часток та
збільшення її частки у праві власності
подружжя.

Статтею 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Позивачка просить здійснити
поділ майна подружжя шляхом його
поділу та визнання права власності на
виділену їй частку.

Відповідно до ч.3 ст. 79 СК
України за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Позивачка не довела перед судом,
що розмір аліментів, які вона одержує
на утримання двох дітей по 750 грн. на
кожну дитину, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Таким вимогам закону рішення
суду не відповідає, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя та визнання права власності
задовольнити частково.

Поділити майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя : нежитлове
приміщення АДРЕСА_5 та автомобіль «Opel
Vektra», 1993 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Визнати право власності за ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 право власності на нежитлове
приміщення АДРЕСА_5, та на автомобіль
«Opel Vektpa» , 1993 року випуску, д.н. НОМЕР_1 -
по ? частині за кожним з подружжя.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: