АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/ 485/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 214/3268/13-ц
Категорія 27 ( І )
Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів:
Грищенко Н.М.,Турік В.П.

при секретарі: Кузьміній
Н.В.

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
-

В С Т А Н О В
И Л А:

У липні 2011 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "ПриватБанк" (далі - Банк )
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 08 травня 2008 року між ним та
відповідачем ОСОБА_3 укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
розмірі 7 000 грн. з кінцевим терміном
повернення , що відповідає строку дії
картки, зі сплатою 30,0% річних. У зв'язку
з невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 31
березня 2011 року складає 12967,46 грн., яку
разом із судовими витратами Банк
просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" задоволені в повному
обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк « ПриватБанк» 12967 грн.
46 коп., з яких 6557 грн. 98 коп. -
заборгованість по кредиту, 5015 грн. 79
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 300 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500 грн. та 593 грн.
68 коп. штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк « ПриватБанк» 129 грн.
67 коп. в рахунок відшкодування
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд дійшов
помилкового висновку щодо задоволення
позовних вимог Банку, оскільки позивач
звернувся до суду з позовом з
порушенням строку позовної давності,
суд не врахував, що сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові.

Судом стягнуто штраф, який ні
заявою ні правилами, які відповідачем
не підписувались не передбачені.

Ухвалюючи рішення, судом не взято
до уваги, що у заяві вказується
прізвище «ОСОБА_3» а рішення винесено
відносно «ОСОБА_3»,тому договірні
відносини взагалі відсутні.

Судом за одне і те саме порушене
зобов'язання застосована подвійна
відповідальність одного виду.

Судом не враховано,що вказана
заборгованість та заборгованість по
відсоткам виникла внаслідок настання
кризи світової фінансової системи.

Перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору у встановлені строки і
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054
ЦК України за кредитним договором банк
кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
кодексу.

Судом встановлено, що 08
травня 2008 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_3 укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого Банк надав відповідачу кредит у
розмірі 7 000 грн. з кінцевим терміном
повернення , що відповідає строку дії
картки зі сплатою відсотків у розмірі
30,0 % річних (а.с.4-6).

Відповідач ОСОБА_3 свої
зобов'язання не виконала, у
встановлений строк кредитні кошти не
повернула. Станом на 31 березня 2011 року
за кредитним договором від 08 травня 2008
року виникла заборгованість, розмір
якої складає 12967 грн. 46 коп., з яких: 6557
гр-н 98 коп - заборгованість по кредиту,
5015 гр-н 79 коп - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
300 гр-н заборговано по комісії за
користування кредитом, 500 гр-н штрафу (
фіксована частина) 593 гр-ні 68 коп -
штрафу ( процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в сумі 12967 грн. 46 коп., суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту невиконання ОСОБА_3 всупереч
вимог ст..526 ЦПК України своїх
зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам діючого законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно встановив, що у
порушення норм закону та умов
укладеного сторонами договору
відповідач свої зобов'язання за даним
договором виконала не в повному обсязі,
у зв'язку з чим станом на 31 березня 2014
року утворилась заборгованість у
розмірі 12967 грн. 46 коп.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
містять підстав для її задоволення.

Так, безпідставним є довід
апеляційної скарги про те, що Банком
пропущено строк позовної давності.

Згідно ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦПК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Договір між сторонами укладено
08.05.2008 року, а згідно з розрахунку
заборгованості за вказаним договором
відповідачка ОСОБА_3 періодично
сплачувала заборгованість за кредитом,
останній платіж на кредитний рахунок
вона здійснила 14.05.2009 року в розмірі 236,60
грн. (а.с.2-зворот), отже своїми діями
вона підтвердила взяті на себе
зобов'язання по погашенню кредиту від 08
травня 2008 року. Дані дії відповідача є
підставою для переривання строку
позовної давності у відповідності до
ст.. 264 ЦК України.

Доводи представника відповідача в
апеляційній скарзі про стягнення
штрафу який не передбачено ні заявою ні
умовами, спростовуються матеріалами
справи, а саме Умовами та правилами
надання банківських послуг,з якими
відповідачка ознайомлена(а.с.4) і п.8.6
яких передбачає, що при порушенні
клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більше
ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5%
від суми позову (а.с.6-зворот).

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом не взято до уваги, що у заяві
вказується прізвище «ОСОБА_3» а рішення
винесено відносно «ОСОБА_3»,тому
договірні відносини на думку
представника відповідача взагалі
відсутні,- безпідставні, так як заяву
про укладання кредитного договору від
08.05.2008 року (а.с.4) заповнено з
зазначенням прізвища «ОСОБА_3»
російською мовою, а рішення в якому
вказано прізвище ОСОБА_3 відповідно до
ст..7 ЦПК України складено державною
українською мовою, і зазначене в
рішенні прізвище відповідачки
відповідає її паспортним даним (а.с.7).

Доводи представника
відповідача що судом не враховано,що
вказана заборгованість та
заборгованість по відсоткам виникла у
відповідача внаслідок настання кризи
світової фінансової системи
безпідставні, так згідно укладеного
правочину, який не суперечить
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства,
волевиявлення учасника правочину
(позивача) було вільним і відповідало
його внутрішній волі, що обумовлені
ним,а зміна курсу гривні до євро та
виниклі у відповідача об'єктивні
утруднення щодо повернення наданого
кредиту не можуть свідчити про
суперечливість правочину моральним
засадам суспільства. Відповідач, маючи
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, не могла не
усвідомлювати, що курс національної
валюти України - гривні до євро не є
незмінним, так як стабільність курсу
гривні до іноземних валют законодавчо
не закріплена, а тому могла і повинна
була передбачити та врахувати
підвищення валютного ризику за цим
договором.

Інші доводи представника
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст..212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції в достатньо повному
обсязі встановив права і обов'язки
сторін, обставини по справі, перевірив
доводи і дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
письмовими матеріалами справи та
поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді:
/підписи/