Справа № 761/8391/14-ц
Провадження №2/761/3525/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний Кредит», 3-я особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Фінанс Капіталь» про визнання
недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним
договору поруки, мотивуючи тим, що
01.07.2013 року між нею та відповідачем був
укладений Договір поруки, відповідно
до якого вона виступила поручителем за
виконання зобов'язань ТОВ «Фінансова
компанія «Фінанс Капіталь» по
кредитному договору.

Вважає, що Договір поруки було
вчинено під впливом обману зі сторони
відповідача, оскільки під час
укладання договору поруки,
відповідачем було приховано дійсний
кінцевий термін повернення
заборгованості за кредитом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що позивач добровільно
підписала договір поруки, розуміючи
при цьому обсяг відповідальності в
разі невиконання позичальником
основного зобов'язання та їх наслідки.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, направив до суду заяву, в якій
просив розглядати справу без його
участі та відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 16.02.2011 року між ПАТ
«Банк Національний Кредит» та ТОВ
«Фінансова компанія «Фінанс Капіталь»
був укладений Договір про надання
відновлювальної кредитної лінії в сумі
10000000 грн. строком до 15.02.2012 року.

Також судом встановлено, що 15.02.2013
року між відповідачем та третьою
особою був укладений Договір про
внесення змін до Кредитного договору №
30. Відповідно до даного договору розмір
максимального ліміту заборгованості
встановлений в розмірі 30000000 грн. з
кінцевим терміном повернення
заборгованості до 11.02.2014 року.

01.07.2013 року між ПАТ «Банк
Національний Кредит» та ОСОБА_1 був
укладений Договір поруки, відповідно
до якого остання виступила поручителем
за виконання ТОВ «Фінансова компанія
«Фінанс Капіталь» взятих зобов'язань
за кредитним договором про надання
відновлювальної кредитної лінії від
16.02.2011 року з усіма змінами та
доповненнями до цього договору як
укладеними так і тими, що будуть
укладені в майбутньому.

Пунктом 2.1.1. Договору поруки
визначено, що змістом забезпеченого
порукою зобов'язання є повернення
позичальником кредиту в межах
максимального ліміту заборгованості
до 30000000 грн., з кінцевим терміном
повернення заборгованості за кредитом
до 11.02.2014 року.

Отже, виходячи з умов кредитного
договору та договорів про внесення
змін до кредитного договору, розмір
максимального ліміту заборгованості,
відсоткової ставки та кінцевий термін
повернення заборгованості за кредитом
неодноразово коригувався сторонами.

Як було встановлено судом,
позичальником не виконуються умови
кредитного договору, починаючи з 16.02.2013
року, про що було повідомлено позивача,
шляхом направлення відповідної вимоги
від 16.08.2013 року.

Доводи позивача, що відповідач ввів
позивача в оману з приводу кінцевого
терміну повернення позичальником
кредиту, оскільки в договорі поруки
зазначено строк дії договору до 11.02.2014
року, при цьому термін надання
позичальнику кредиту є таким, що
закінчився 04.03.2014 року, суд вважає
помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до п.4.4. кредитного
договору у разі невиконання
позичальником або третьою особою, з
якою укладений договір забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитом, умов
договорів, визначених п. 1.3 цього
Договору протягом більше 15 днів, термін
надання кредиту вважається таким, що
закінчився, та, відповідно, позичальник
зобов'язаний не пізніше наступного
робочого дня погасити кредит, сплатити
проценти за фактичний час використання
Кредиту, комісії та нараховані штрафні
санкції. Після повного погашення
заборгованості позичальника за цим
Договором дія Договору припиняється.

Отже, виходячи з п. 4.4 Кредитного
договору, 04.03.2013 року термін надання
Кредиту закінчився, оскільки надання
кредиту здійснювалося окремими
частинами (траншами), однак не
закінчився строк дії Кредитного
договору, який був продовжений до 11.02.2014
року відповідно до Договору про
внесення змін до Кредитного договору №
30 від 15.02.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

Таким чином, договір поруки був
укладений з урахуванням волевиявлення
позивача, оскільки підпис на договорі
є доказом того, що сторони погодилися з
його умовами.

Згідно ст.. 203 ч.1 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203
цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України
передбачено, що суд визнає угоду
недійсною у випадку, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Посилання позивача на те, що договір
поруки вчинений позивачем внаслідок
обману з боку відповідача, а тому є
підстави для визнання даного правочину
недійсним, суд не приймає до уваги,
оскільки такий факт матеріалами справи
та поясненнями представника позивача
не доведений, як того вимагають приписи
ст. ст. 10, 11 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між сторонами підписаний
повноваженими особами, він містить всі
суттєві умови передбачені законом для
договорів і які мають істотне значення,
а також які були узгодженні сторонами
шляхом звернення позивача з
пропозицією щодо укладання договору та
погодження відповідачем на укладання
такого договору.

Суд, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, приходить до
висновку, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, позовні вимоги є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 230, 553, 627 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний Кредит», 3-я особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Фінанс Капіталь» про визнання
недійсним договору поруки залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя