АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1010/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. УХВАЛА
03 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВініченко Б. Б.
суддівБондаренко С. І. , Дмитренко М. І.
при секретаріАнкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 06 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення
завданих збитків та відшкодування
в с т а н о в и л а :
В вересні 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6
звернулися до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказували, що 22 квітня 2004 року між
позивачами та ОСОБА_8 укладено договір
дарування, за умовами якого
відповідачка подарувала позивачам 148/450
частин будинковолодіння,
розташованого по АДРЕСА_1
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 12 липня 2004 року
визнано недійсним договір дарування
148/450 частин вказаного будинковолодіння
та визнано таким, що відбувся договір
купівлі-продажу 148/450 частин
будинковолодіння.

Позивачі вказували, що до моменту
укладення договору купівлі-продажу та
на момент укладення договору
купівлі-продажу 22 квітня 2004 року
відповідачка переконливо запевнила їх,
що відчужені нею 148/450 частин спірного
будинковолодіння є її приватною
власністю, а приміщення в будинку, яке
відповідачка займала до продажу та яке
їм було відчужено на підставі договору
купівлі-продажу від 22 квітня 2004 року, в
загальній площі повністю відповідає
розмірам її долі в праві спільної
власності. Крім того, ОСОБА_8 аналогічно
запевнила їх і стосовно
землекористування спільною земельною
ділянкою, на якій розташоване
домоволодіння по АДРЕСА_1

В процесі оформлення технічної
документації на спірне домоволодіння
ні позивачі, ні представники КП
«ЧООБТІ» розбіжностей між фактично
занятим приміщенням та приміщенням,
яке б відповідало 148/450 частин спільного
будинку, виявлено не було. Аналогічна
ситуація склалася і стосовно земельної
ділянки.

В період з 22 квітня 2004 року до 01 серпня
2011 року позивачі фактично проживали та
користувалися приміщенням та
земельною ділянкою в частках, які були
обумовлені договором купівлі-продажу
та які їм були фактично передані
відповідачкою на виконання умов
вказаного договору, добросовісно
вважаючи що частина приміщення та
земельної ділянки ідеально
відповідають розмірам їх долей у праві
власності.

Однак, рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 01 серпня
2011 року будинковолодіння АДРЕСА_1
розподілено в частинах 27/50 і 23/50,
виділено співвласнику ОСОБА_9 27/50
частки будинковолодіння та земельну
ділянку, площею 316 кв.м. Разом з тим,
позивачам було виділено 23/50 частки
домоволодіння та земельну ділянку,
площею 270 кв.м. та стягнуто з них на
користь ОСОБА_9 грошову компенсацію на
суму 26 155 грн. за зменшення його
ідеальної частки в спільному
будинковолодінні та 885 грн. 55 коп.
судових витрат.

Крім того, в зв'язку із примусовим
виконанням вищевказаного рішення суду
ЦВ ДВС Черкаського МУЮ з позивачів
додатково було стягнуто виконавчий
збір на суму 148 грн. 55 коп. та 2 675 грн. 50
коп. по двом виконавчим провадженням.

Разом з тим, на виконання вищевказаного
рішення суду позивачі були змушені
придбати у ОСОБА_9 частину його
земельної ділянки, у зв'язку з чим за
відступлення позивачам частини
земельної ділянки ОСОБА_9 вони
додатково змушені були сплатити 29 376
грн.

Таким чином, в зв'язку з розподілом
будинковолодіння та земельної ділянки
ними додатково було сплачено ОСОБА_9 59
240 грн. 60 коп. Крім того, під час розгляду
Придніпровським районним судом
м.Черкаси цивільної справи та
виконання рішення суду від 01 серпня 2011
року позивачами були додатково
понесені витрати на суму 4 068 грн.

Крім матеріальних збитків позивачі
вважають, що їм було завдано і
моральної шкоди, яку вони оцінюють
відповідно до завданих їм моральних
страждань у розмірі 5 000 грн. кожному.

За таких обставин, просили суд стягнути
з ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 63
308 грн. 61 коп. та моральної шкоди на
загальну суму 10 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просили рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, районний
суд зазначив, що договір
купівлі-продажу сторонами по справі не
оспорювався і в судовому порядку не
визнавався нечинним. Крім того, ні
позивачі, ні їх представники не надали
доказів у підтвердження тогою що
відповідачка умисно ввела в оману
позивачів щодо обставин правочину,
який ними укладався, а тому прийшов до
висновку про відмову в стягненні
матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Районним судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 22
квітня 2004 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 був укладений договір
дарування, згідно якого відповідачка
подарувала позивачам 148/450 частин
будинковолодіния, розташованого по
АДРЕСА_1 Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 12 липня 2004
року визнано недійсним договір
дарування 148/450 частин вказаного
будинковолодіння та визнано таким, що
відбувся договір купівлі-продажу 148/450
частин будинковолодіння.

В послідуючому, рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 01 серпня 2011 було
розподілено будинковолодіння АДРЕСА_1
в частинах 27/50 і 23/50, виділено ОСОБА_9 27/50
частки будинковолодіння та земельну
ділянку, площею 316 кв.м., а ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 було виділено 23/50 частки та
земельну ділянку, площею 270 кв.м. В
позові до ОСОБА_8 було відмовлено.

Крім того, відповідно до спільної заяви
віл 26 жовтня 2012 року позивачі та
співвласник спірного домоволодіння та
співкористувач земельної ділянки
ОСОБА_9 не заперечували щодо фактичного
розподілу земельної ділянки, що
знаходиться по АДРЕСА_1, відповідно до
схеми розподілу земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно з ЦК України особа, яка вважає,
що її речові права порушені, має право
звернутись до суду з позовом про
визнання відповідної угоди недійсною
та застосування наслідків вчинення
такого правочину. (статті 215-235 ЦК
України).

Між тим, позивачі вказували, що на
момент попередніх переговорів та на
момент укладення договору
купівлі-продажу вищевказаного
домоволодіння і відповідної частини
земельної ділянки, ОСОБА_8, достовірно
знаючи що її часина приміщення та
частина земельної ділянки не
відповідає в загальній площі розмірам
її долі в праві власності, не
повідомила їх про те, що вона продала їм
фактично більшу частину
будинковолодіння та земельної ділянки,
ніж мала у власності.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії
сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону про такі наслідки
правочину, які насправді наступити не
можуть.

За змістом зазначеної норми закону
правочин може бути визнаний таким, що
вчинений під впливом обману, у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману стосовно фактів,
які впливають на укладення правочину.

Відповідно до ч. 2ст. 230 ЦК України
сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Проте, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, з
яким погоджується і колегія суддів, що
укладений сторонами договір
купівлі-продажу на даний час дійсний,
сторонами по справі не оспорювався і в
судовому порядку не визнавався
недійсним, а тому матеріалами справи
факт обману не встановлено.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання позивачів на положення ст. 659
ЦК України, оскільки зазначена норма у
разі невиконання вимоги продавця
попередити покупця про права третіх
осіб на товар, що продається, наділяє
правом покупця вимагати зниження ціни
або розірвання договору
купівлі-продажу, проте матеріали
справи не містять доказів звернення
позивачів до суду із вказаними
вимогами до ОСОБА_8

Разом з тим, відповідно до ст. 661 ЦК
України у разі вилучення за рішенням
суду товару у покупця на користь
третьої особи на підставах, що виникли
до продажу товару, продавець має
відшкодувати покупцеві завдані йому
збитки, якщо покупець не знав або не міг
знати про наявність цих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 01 серпня 2011 року
будинковолодіння АДРЕСА_1 розподілено
в частинах 27/50 і 23/50, виділено
співвласнику ОСОБА_9 27/50 частки
будинковолодіння та земельну ділянку,
площею 316 кв.м. Позивачам було виділено
23/50 частки домоволодіння та земельну
ділянку, площею 270 кв.м. та стягнуто з
них на користь ОСОБА_9 грошову
компенсацію на суму 26 155 грн. за
зменшення його ідеальної частки в
спільному будинковолодінні. (а.с. 10-12)

Застосування судом положень ст. 661 ЦК
України вимагає встановлення факту
незнання позивачами або відсутності у
них можливості знати про набуття ними у
власність 148/450 ідеальної частки у праві
спільної часткової власності на спірне
домоволодіння.

Так, відповідно до технічного паспорту
на житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 (а.с. 84) ОСОБА_8 належала
ідеальна частка у розмірі 148/450 у справі
спільної часткової власності на
вищевказаний будинок, тобто належне їй
майно не було виділено у встановленому
законом порядку в натурі.

Крім того, в цьому ж технічному
паспорті на придбаний позивачами
житловий будинок (а.с. 86) міститься план
земельної ділянки та житлового
будинку, що перебуває у спільній
частковій власності позивачів та
ОСОБА_9, наводиться загальна площа
будинку та площі кожної із двох
відокремлених квартир у спірному
будинку. З огляду на наведене, останні
не були позбавлені можливості бути
усвідомленими щодо того, що ними у
власність була набута ідеальна частка
у розмірі 148/450 у праві спільної
часткової власності і що вказана
частина житлового будинку не
надавалася у володіння та користування
попередньому власнику в натурі.

Судом першої інстанції враховано, що на
момент продажу працівниками КП
«ЧООБТІ» проводилися заміри будинку і
розбіжностей між площею фактичного
користування та ідеальною долею
продавця виявлено не було, а в судовому
засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 позов
ОСОБА_9 визнали та дійшли згоди щодо
реального розподілу житлового будинку
з надвірними спорудами.

На підставі наведенного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
суду є законним і обгрунтованим на
зібраних по справі доказах, відповідає
вимогам матеріального і
процессуального права.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для його
відміни або зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст.
ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення
завданих збитків та відшкодування
моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу
після її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді :