Справа №: 0906/1315/12
Провадження №: 2/0343/1/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Андрусіва І. М.,

секретаря-Павлюк
Г.В.

адвокатів -
ОСОБА_1,ОСОБА_2

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання частки у спадковому майні ,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно,
в с т а н о
в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в
якому, з врахуванням уточнених
позовних вимог, просила визнати
незаконним договір дарування від 05.04.2012
року, посвідчений приватним нотаріусом
Долинського нотаріального округу
Івано-Франківської області ОСОБА_6,
яким її батько ОСОБА_7 подарував
відповідачу-позивачу ОСОБА_4 ? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
визнати недійсною державну реєстрацію
права власності на дану частку
спірного будинку, а також просила
визнати за нею право власності на 4/6
частини вищевказаного спірного
будинку, 4/6 частини земельної ділянки
площею 0,1000 га для обслуговування
даного будинковолодіння та 4/6 частини
земельної ділянки площею 0.2053 га для
ведення особистого селянського
господарства, що по АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивувала тим, що 1978 року
її батьки збудували житловий будинок
по АДРЕСА_1, який належав їм на праві
спільної сумісної власності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її матір
ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - її батько
ОСОБА_7 На момент смерті матері вона
постійно проживала у вищевказаному
будинку і продовжує проживати там
надалі, заяви про відмову від прийняття
спадщина не писала, а тому рахується
такою, що прийняла спадщину за законом
після смерті ОСОБА_8 Відповідачі були
зареєстровані в житловому будинку
батьків, однак на момент смерті матері
не проживали в ньому та не писали заяв
про прийняття спадщини, а тому
рахуються такими, що не прийняли
спадщину. Батько ОСОБА_7 також не
претендував на належну йому частку
майна після смерті його дружини -
ОСОБА_8, про що написав відповідну
заяву. Таким чином вона є єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_8 і прийняла спадщину, яка
складається з ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1. Також, вона має право
на спадкування за законом майна після
смерті свого батька - ОСОБА_7, оскільки
вважає, що останній, будучи сильно
хворим і таким, що не міг керувати
своїми діями, а також не розумів
наслідків своїх дій, подарував ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1
ОСОБА_4.

Вищезазначений договір дарування
вважає незаконним, а тому після смерті
батька за законом вона б мала
успадкувати 1/6 частину спірного
житлового будинку і загальна її частка
у володінні даним будинком має
становити 4/6 частини. Крім цього у
власності батьків перебували дві
земельні ділянки: площею 0,1000 га. для
обслуговування вищевказаного
будинковолодіння та площею 0.2053 га для
ведення особистого селянського
господарства, що по АДРЕСА_1 на 4/6
частини з яких вона має право після
смерті своїх батьків із вищевказаних
мотивів.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно, в якому просив визнати за ним
право власності на спадкове майно за
заповітом після смерті батька ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: ?
частину будинковолодіння по АДРЕСА_1;
земельну ділянку площею 0,2053 га,
вартістю 853,09 грн., що знаходиться в
АДРЕСА_1 та призначена для ведення
особистого селянського господарства;
земельну ділянку площею 0,1 га, вартістю
87350 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 та
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
грошовий вклад № 6343 ВАТ «Державний
ощадний банк України», р/р НОМЕР_5,
залишок на рахунку 22529,65 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його матір
ОСОБА_8 Після її смерті в будинку
залишились проживати, батько ОСОБА_7,
він та його сестра ОСОБА_3 Його другий
брат ОСОБА_5 в батьківському будинку не
проживав з 1994 року, а був тільки там
зареєстрований. Будинковолодіння та
земельна ділянка по АДРЕСА_1 належали
його батькові - ОСОБА_7 За мамою жодного
нерухомого майна на час її смерті
зареєстровано не було. При житті батько
подарував йому ? частин вищевказаного
будинковолодіння. Окрім договору
дарування, 16.03.2012 року батько також
склав заповіт, яким заповів йому все
належно майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7
помер, в зв'язку з чим відкрилась
спадщина на належне йому майно. Він, як
спадкоємець за заповітом, звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом йому було відмовлено,
оскільки крім нього із заявою про
прийняття спадщини за законом
звернулась і його сестра - ОСОБА_3 Він
проживав в спадковому будинку на
момент смерті батька і продовжує там
проживати, а також у встановлений
законом строк звернувся до
нотаріальної контори з відповідною
заявою про прийняття спадщини.
Спадкове майно після смерті ОСОБА_7
складається з ? частини
будинковолодіння яке знаходиться по
АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,2053
га, вартістю 853,09 грн., що знаходиться в
АДРЕСА_1 та призначена для ведення
особистого селянського господарства,
земельної ділянки площею 0,1000 га,
вартістю 87350 грн., що знаходиться в
АДРЕСА_1 та призначена для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
грошового вкладу № 6343 в ВАТ «Державний
ощадний банк України», р/р НОМЕР_5, в
сумі 22529,65 грн. Вважає, що має право на
спадкування вищевказаного майна, так
як воно все належало батькові.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_3 разом зі
своїм представником ОСОБА_1 підтримали
заявлений позов, зіславшись на
вищевикладені обставини, просили його
задоволити, а зустрічний позов ОСОБА_4
не визнали, просили відмовити в його
задоволенні,оскільки батько після
смерті дружини відмовився від своєї
частки на користь ОСОБА_3,яка проживала
у спадковому будинковолодінні та
подала заяву, тому має право на ?
частину спадкового майна після смерті
матері.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов ОСОБА_3 не визнали,
вважають його безпідставним і таким, що
не підлягає до задоволення,та
пояснили,що будинковолодіння та
земельна ділянка по АДРЕСА_1 належали
батькові ОСОБА_7 в цілому . За іх мамою
жодного нерухомого майна на час її
смерті не було зареєстровано. Також
просив врахувати ,що ОСОБА_3 пропущено
строк позовної давності до спірних
правовідносин з приводу чого подав
заяву. Свої позовні вимоги підтримав,
просив їх задоволити, зіславшись на
вищевказані обставини.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
первинний позов ОСОБА_3 визнав, не
заперечує щодо його задоволення, а
позов ОСОБА_4 не визнав, просив
відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовна заява ОСОБА_3 та зустрічна
позовна заява ОСОБА_4 підлягають до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України та ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Такі самі правові підстави набуття
подружжям права спільної сумісної
власності на майно передбачалися
статтями 22, 24 КпШС.

П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 вказує, що
спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі і
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як встановлено в судовому засіданні і
підтверджується копією свідоцтва про
одруження серія НОМЕР_2,
зареєстрованого Кальнянською
сільською радою Долинського району
Івано-Франківської області (а.с. 95),
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружились 12 лютого 1972
року, про що в книзі записів актів
громадянського стану про одруження
зроблено відповідний запис за № 5.

Договір про передання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності
від 16.09.1975 року (а. с. 113-114) свідчить про
те, що згідно рішення виконавчого
комітету Долинської міської Ради
народних депутатів № 122 від 29.03.1973 року
ОСОБА_7 було відведено в АДРЕСА_1
земельну ділянку площею 600 кв. м для
будівництва житлового будинку.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку який
існував на час його будівництва. Судом
встановлено,що спірний житловий
будинок який знаходиться по АДРЕСА_1
був збудований в 1980 році.

У 1980 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» ,що був визнаний
таким ,що втратив чинність ,Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 22
лютого 1988 року №8502- ІІ і прийнятою
відповідно до Указу від 26 серпня 1948
року постановою Ради Міністрів СРСР
від 26 серпня 1948 року №» Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків, які визначали умови та
правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п»яти як у місті так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав,що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відносяться за рахунок земель
міст,селищ держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктом 6,7 Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності і здійснювалась вона на
підставі документів ,що встановлюють
право власності(правовстановлюючих
документів перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок
,збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року є затверджений
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатації.

Акт про закінчення будівництва і
введення в експлуатацію
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1 від 04.03.1980 року (а. с. 115), рішення
виконавчого комітету Долинської
міської Ради народних депутатів від
06.03.1980 року про затвердження
вищевказаного акту (а. с. 116) та
реєстраційне посвідчення (а. с. 112)
підтверджують той факт, що будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1 було
закінчено 1980 року і ОСОБА_7
зареєстрував право особистої
власності на дане будинковолодіння в
Івано-Франківському ОБТІ в цілому, про
що в реєстровій книзі № 3 зроблено
запис за № 870.

Таким чином з моменту затвердження
виконавчим комітетом Долинської
міської Ради народних депутатів , акту
державної комісії про прийняття
збудованого ОСОБА_7 у 1980 році житлового
будинку ,він набув статусу власника
житлового будинку .

З копій Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№ 529022 (а.с.57) та Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№ 529021 (а.с. 58), які зареєстровано 17.05.2012
року, вбачається, що земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,2053 га, що по
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1000
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що по АДРЕСА_1 на
підставі рішення Долинської міської
ради Івано-Франківської області від
20.05.1997 року належать ОСОБА_7

Будь-яких доказів ,які б спростовували
вказане відповідачами не подано. Також
факту набуття у шлюбі вказаного майна
спільно подружжям,особами ,що брали
участь у справі не оспорювався та
відповідачем не наведено жодних
обґрунтованих доводів на спростування
вказаного факту та будь-яких доказів
,що підтверджували б факт набуття
вказаного майна особисто ОСОБА_7.

Таким чином частки в майні ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 були рівними та кожному з них
належало в рівних частках спірний
будинок та земельні ділянки, оскільки
дане майно було набуто ними під час
шлюбу.

У відповідності до вимог ст.70 ч.1СК
України,у разі поділу майна ,що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя,частки майна
дружини та чоловіка є рівними якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З даних повторної копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3 від 06.06.2012 року
встановлено,що ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась
спадщина за законом на належне їй
майно, оскільки вона заповіту не
складала. На день смерті ОСОБА_8 їй
належало наступне майно: ? частина
житлового будинку по АДРЕСА_1, ? частина
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,2053 га, що по АДРЕСА_1 ? частина
земельної ділянки площею 0,100 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що по АДРЕСА_1 а також
грошовий вклад в банку на суму 5236,55
грн.,що підлягає спадкуванню.

Матеріалами справи та в судовому
засіданні встановлено, що на момент
смерті ОСОБА_8 разом з нею проживали,
чоловік ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_3, даний
факт також підтверджено поясненнями
позивачки-відповідачки ОСОБА_3,
відповідача-позивача ОСОБА_4 та
відповідача ОСОБА_5. Тому саме ОСОБА_7
та ОСОБА_3 вважаються такими, що
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8
Інші спадкоємці першої черги: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, разом з померлою на день її
смерті не проживали, до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини після її смерті у
встановлений законом строк не
звертались, тому вважаються такими, що
не прийняли спадщину після смерті
своєї матері ОСОБА_8.

Копія заяви від 16.11.2005 року (а.с. 90)
свідчить про те, що ОСОБА_3 зверталась в
Долинську міську державну нотаріальну
контору Івано-Франківської області з
заявою про прийняття спадщини та про
видачу свідоцтва про право на спадщину
- домоволодіння по АДРЕСА_1, однак їй
було відмовлено в зв'язку з
непред'явленням всіх необхідних
документів, тому ОСОБА_3 не змогла
отримати свідоцтво про право на
спадщину.

12 травня 2008 року
позивачка-відповідачка ОСОБА_3
зверталась в Долинську міську державну
нотаріальну контору
Івано-Франківської області з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину - грошовий вклад, який був
особистою власністю померлої ОСОБА_8,
про що свідчить її відповідна заява
(а.с. 91).

З даних світлокопії свідоцтва про
право на спадшину за законом
,встановлено що ОСОБА_3 20.05.2008 року
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом (а.с. 87).

Відповідно до ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК. Після
закінчення цього строку частка у
спадщині не може бути збільшена з тих
підстав, що хто-небудь зі спадкоємців
відмовляється від спадщини на користь
інших спадкоємців. У таких випадках
особа, яка прийняла спадщину, а ОСОБА_7
прийняв спадщину після смерті своєї
дружини, оскільки даний факт було вище
доведено, має право розпорядитись усім
або частиною майна, отриманого в
порядку спадкування, шляхом відчуження
її іншому спадкоємцеві за договором
купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Даючи оцінку вказаним доказам , суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_8 та отримали кожний по ? частині
домоволодіння з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1.

З урахуванням частки спадкового майна,
яку прийняв ОСОБА_7 після смерті своєї
дружини ОСОБА_8 та його частки йому
належало ? частини домоволодіння з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1 а
? належить ОСОБА_3.

У відповідності до вимог ст.120 ч.4 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок ,будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку ,будівлі або споруди.

Виходячи з вказаного за позивачкою
необхідно визнати право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0.1000га
,призначеної для обслуговування
житлового будинку з господарськими
спорудами.

У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 319
ЦК України , власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдаровуваного
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або
немайнового характеру, не є договором
дарування.

Статтею 718 ЦК України передбачено, що
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

З даних копії договору дарування від
05.04.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Долинського нотаріального
округу Івано-Франківської області
ОСОБА_6, встановлено ,що ОСОБА_7
подарував ОСОБА_4 належні йому ?
частини домоволодіння з
господарськими будівлями та спорудами
,які знаходяться по АДРЕСА_1 (а. с. 110).

Дані обставини також підтверджуються
витягом з державного реєстру
правочинів від 05.04.2012 року № 11185496 та
витягом про держану реєстрацію прав
від 18.07.2012 року (а.с.55,56)

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в
частині визнання незаконним договору
дарування ОСОБА_3 зіслалась на те, що
її батько ОСОБА_7 відмовився від
прийняття спадщини - частини
домоволодіння по АДРЕСА_1, після смерті
своєї дружини ОСОБА_8 ,оскільки подав
відповідну заяву до нотаріальної
контори.

Вказані доводи не заслуговують уваги
,так як спростовується копією його
заяви про відмову від прийняття
спадщини від 06 травня 2008 року,а саме
грошового вкладу в ощадному банку (а. с.
94).

Вищевказана заява була подана з
порушенням строку, передбаченого ст. 1273
ч.1 ЦК України,згідно якої спадкоємець
за заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку ,встановленого статтею
1270 цього кодексу (тобто шість місяців
,який починається з часу відкриття
спадщини) .

Також не заслуговують уваги доводи
ОСОБА_3 про те, що батько ОСОБА_7, на
момент укладення договору дарування
будучи сильно хворим та приймаючи
наркотичні засоби , не розумів
наслідків своїх дій та не міг керувати
ними, оскільки спростовуються
додатком до акту № 340 амбулаторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 18-25 листопада 2013 року, в
якому зазначено, що ОСОБА_7 на період
часу вчинення договору дарування 05
квітня 2012 року перебував в стані, при
якому був здатний усвідомлювати свої
дії та керувати ними.

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_7
подарував належні йому ? частини
спірного домоволодіння, а тому вимоги
позивачки-відповідачки ОСОБА_3 про
визнання незаконним договору
дарування від 05.04.2012 року та визнання
недійсною державної реєстрації права
власності на цю частку спірного
домоволодіння за ОСОБА_4 (а.с. 56) є
безпідставними і не підлягають до
задоволення. Також в суді не
встановлено, яким чином даний договір
порушив права ОСОБА_3, оскільки остання
не була стороною договору дарування.

Зустрічна позовна заява підлягає до
часткового задоволення ,оскільки
згідно ст. 1223 ч.1 Цивільного кодексу
України , право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Заповітом охоплюється дві земельні
ділянки та грошовий вклад в ощадному
банку який рахується за ОСОБА_7.

З даних копії повторного свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_4 від 01.06.2012 року (а. с.
7) встановлено, що ОСОБА_7, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З світлокопії Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№529022 від 17.05.2012 року ,встановлено що
ОСОБА_7 являвся власником земельної
ділянки площею 0,2053га ,яка розташована
по АДРЕСА_1 та призначена для ведення
особистого селянського
господарства.(а.с.57).

З світлокопії Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№529021 від 17.05.2012 року ,встановлено що
ОСОБА_7 являвся власником земельної
ділянки площею 0,1000 га ,яка розташована
по АДРЕСА_1 та призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку ,господарських
будівель і споруд (а.с.58).

Згідно копії заповіту від 16.03.2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Долинського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за № 497 (а. с. 53), ОСОБА_7 на
випадок своєї смерті зробив таке
розпорядження: все його майно, де б воно
не було і з чого б воно не складалося і
де б воно не знаходилось заповів
ОСОБА_4.

Матеріалами справи встановлено про
те,що на ім »я ОСОБА_7 було відкрито
грошові вклади в ТВБВ №10008/ 0161 філії -
Івано-Франківського обласного
управління АТ "Ощадбанк" , які
числяться на компенсаційному рахунку
НОМЕР_5 в сумі 22529 гривень 65 копійок та
на рахунку НОМЕР_6 в сумі 292 гривні 46
копійок.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті
батька був зареєстрований та проживав
разом з ним, та 14.11.2012 року в Долинську
міську державну нотаріальну контору
подав заяву про прийняття спадщини за
заповітом, а тому вважається таким, що
прийняв спадщину за заповітом після
смерті свого батька.

Підсумовуючи вищевказане суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги позивачки-відповідачки ОСОБА_3
підлягають до часткового задоволення і
за нею необхідно визнати право
власності на ? частину домоволодіння по
АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки
площею 0,100 га для обслуговування даного
домоволодіння , оскільки саме це майно
вона успадкувала після смерті своєї
матері ОСОБА_8, яка померла 06.06.2005 року, а
що стосується майна її батька ОСОБА_7,
то ? частини належного йому
домоволодіння по АДРЕСА_1, як це
встановлено в судовому засідання, він
подарував ОСОБА_4, а все інше майно
останній успадкував за заповітом.

Щодо вимоги відповідача-позивача
ОСОБА_4 про визнання права власності на
? частину будинковолодіння по АДРЕСА_1,
то вона не підлягає до задоволення,
оскільки саме цю частку успадкувала
ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_8 за
законом як спадкоємець першої черги, а
ОСОБА_4 спадщину після смерті матері не
приймав, що було доведено в судовому
засіданні.

Також підлягає до задоволення позовна
вимоги відповідача-позивача
ОСОБА_4 про визнання права власності на
грошовий вклад № НОМЕР_1 «Державний
ощадний банк України», р/р НОМЕР_5,
залишок на рахунку 22529,65 грн.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1228 ЦК України встановлено, що
право на вклад входить до складу
спадщини, незалежно від способу
розпорядження ним.

Згідно ст. 1278 ЦК України, частки кожного
спадкоємця у спадщині є рівними, якщо
спадкодавець у заповіті сам не
розділив спадщину між ними.

Що стосується ОСОБА_4, то до нього, як до
спадкоємця за заповітом перейшли права
та обов'язки від спадкодавця - його
батька ОСОБА_7 У відповідності до ст.1296
ЦК України оформлення таких прав на
спадщину здійснюється шляхом видачі
спадкоємцю свідоцтва про право на
спадщину.

Доводи ОСОБА_4 про те,що позивачкою
ОСОБА_3 пропущено строк позовної
давності до спірних правовідносин ,то
такі не заслуговують на увагу ,оскільки
як встановлено в судовому засіданні
позивачка звернулась до суду за
захистом своїх прав в грудні 2012 року
,суду довела що строк нею не пропущений
в силу необізнаності у вимогах
законодавства .

Таким чином суд приходить до висновку
що за ОСОБА_4, необхідно визнати право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,2053 га, що по
АДРЕСА_1 та ? частин земельної ділянки
площею 0,100 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що по
АДРЕСА_1 які він успадкував за
заповітом після смерті свого батька
ОСОБА_4 та грошовий вклад відкритий на
ім"я ОСОБА_7 ,який знаходиться в ТВБВ
№10008/ 0161 філії - Івано-Франківського
обласного управління АТ "Ощадбанк" .

На підставі викладеного та ст.ст. 319,
717-719, 1217, 1223, 1228, 1261, 1268, 1270, 1273, 1278, 1296 ЦК
України, ст. 60 СК України, керуючись
ст.ст. 213, 215,218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання частки у спадковому майні ,
задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину спадкового майна -житлового
будинку з господарськими спорудами ,
які знаходяться по АДРЕСА_1 та визнати
право власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,1000 га.,згідно
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№529021 призначена для обслуговування
житлового будинку з господарськими
спорудами , яка розташована по
АДРЕСА_1після смерті і ОСОБА_8 ,яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання права власності на ? частину
будинковолодіння та земельні ділянки,
задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
земельну ділянку площею 0,2053 га., яка
знаходиться по АДРЕСА_1
призначена для ведення особистого
селянського господарства ,згідно
Державного акту
серії ЯМ № 529022 та ? частини земельної
ділянки площею 0,1000 га , яка
знаходиться по АДРЕСА_1 призначена для
будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
,згідно Державного акту
серії ЯМ №529021 та грошовий вклад
відкритий на ім"я ОСОБА_7 ,який
знаходиться в ТВБВ №10008/ 0161 філії -
Івано-Франківського обласного
управління АТ «Ощадбанк» , які
числяться на компенсаційному рахунку
НОМЕР_5 в сумі 22529 гривень 65
копійок та на рахунку НОМЕР_6 в сумі 292
гривні 46 копійок , після смерті
ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року .

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з часу
ознайомлення з мотивувальною частиною
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: