АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/370/14
Головуючий у 1 й інстанції
Справа №201/1437/13
Доповідач - Лаченкова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді - Лаченкової
О.В.

суддів - Варенко
О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
16 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди від
злочину, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року до суду звернувся
ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди від злочину.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 93
462,91 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000
грн. Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
05 листопада 2013 року судові витрати в
розмірі 1 434 грн. 62 коп. покладено на
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність рішення
суду, порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
недоведеність обставин, що мають
значення, невідповідність висновків
суду обставинам справи та ставить
питання про скасування рішення суду
та ухвалення по справі нового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 17
червня 2012 року о 07-50 годині у м.
Дніпропетровську ОСОБА_2 керуючи
велосипедом «Олімпік», який обладнаний
електроприводом та належить йому на
праві власності, рухався по проїзній
частині вул. Набережної Перемоги зі
сторони вул. Космічна в направленні
вул. 6-й Стрілкової Дивізії в м.
Дніпропетровську, перетинаючи
перехрестя на заборонений червоний
сигнал світлофору скоїв наїзд на
ОСОБА_4, яка переходила проїзну частину
на дозволений сигнал світлофору. В
результат даної ДТП ОСОБА_4 отримала
тяжкі тілесні ушкодження.

21 вересня 2012 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська винесено
вирок відносно ОСОБА_2, яким визнано
останнього винним в скоєнні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 08
жовтня 2012 року вирок набрав чинності.
Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди в
кримінальній справі суд залишив без
розгляду в зв»язку з необхідностю його
уточнення та для звернення останнього
з позовом в порядку цивільного
судочинства.

Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди підлягають задоволенню з
заступних підстав.

Відповідно п.2 ч. 2 ст. 11 ЦПК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Згідно п. 8 та 9 ч. 2 ст. 15 ЦПК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1,2 та 3 ст. 22 ЦПК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування,

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
при вирішенні спору про відшкодування
матеріальної та моральної (немайнової)
шкоди обов'язковому з'ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність її заподіяння,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправними діяннями
заподіювана, наявність вини останнього
в її заподіянні.

В результаті протиправних дій ОСОБА_2
мати позивача ОСОБА_4 отримала тяжкі
тілесні ушкодження. В матеріалах
справи мається достатньо доказів в
підтвердження наявності протиправних
дій ОСОБА_2 в спричиненні ОСОБА_4
матеріальної і моральної шкоди,яка
внаслідок ДТП знаходилась в комі і
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідно до п. 219 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» додаткові
витрати потерпілих, підлягають
стягненню з особи, відповідальної за
шкоду, на підставі ст. 1195 ЦК. При
вирішенні таких вимог судам належить
виходити з того, що розмір витрат на
ліки, лікування, предмети догляду за
потерпілим визначається на підставі
виданих лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Судом першої інстанції також
встановлено, що спричинена матеріальна
шкода підтверджується квитанціями та
фіскальними чеками та підлягає
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_3 в розмірі 93 462,91 грн., оскільки
саме позивачем було витрачено дану
суму, при лікуванні його матері ОСОБА_4,
на медикаменти, обладнання та
матеріали для реанімації в
Дніпропетровській обласній лікарні ім.
Мечникова. (а.с. 165-205)

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні вимоги позивача стосовно
стягнення з відповідача на його
користь витрат на придбання авіаквитка
в розмірі 1 887,10 грн.та витрат,пов»язаних
з лікуванням його матері за кордоном.

В матеріалах справи мається довідка
компанії Рулоком від 23 листопада 2012
року про сплату позивачем ОСОБА_3 на
рахунок компанії Рулоком 150 039,94 євро за
лікування ОСОБА_4, однак ні в матеріалах
справи ні в судовому засіданні не було
доведено існування правових відносин
між ОСОБА_3 та компанією Рулоком, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача про
відшкодування матеріальної шкоди
спричиненої внаслідок лікування
матері позивача за територією України
в Німеченні.

Натомість, позивачем до матеріалів
справи долучено договір від 26.07.2012р.
№8456782/12, укладений між компанією
Rulokom Consult GmbH, Гамбург та громадянином
Російської Федерації ОСОБА_6.

Відповідно до зазначеного Договору,
компанія Rulokom Consult GmbH надає громадянину
Російської Федерації ОСОБА_6 комплекс
медичних послуг. При цьому, будь-яких
положень щодо того, що лікування буде
здійснюватись саме гр. ОСОБА_4 в
договорі відсутні, крім того договір на
який позивач посилається як на доказ не
має дати укладання, відсутня сторона
договору.

Крім того згідно діючого законодавства
документи адміністративних і
юридичних органів іноземних держав
набувають сили письмових доказів за
умови їх легалізації (засвідчення)
консульськими посадовими особами або
проставлення апостиля компетентним
органом держави,в якій документ був
складений.

В матеріали справи позивачем долучено
офіційні документи з лікарень
Німеччини однак, в порушення статті 13
Закону України "Про міжнародне
приватне право" дані документи не
легалізовані в установленому в Україні
порядку та не мають офіційного
перекладу (з засвідченням підпису
перекладача нотаріусом).

Суд першої інстанції, вірно врахувавши
вищевикладене відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 в частині
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
150 039,94 євро, оскільки позивачем не
доведено факт сплати вказаних грошових
коштів саме ним, а докази, на які він
посилається не можуть мати силу
доказів на території України за
відсутності їх належної легалізації у
відповідності до чинного
законодавства.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди підлягають задоволенню з
заступних підстав.

У відповідності до ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору».

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім"ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч.2). Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає виходячи з вимог
розумності, справедливості, а також
істотності зазначених змін в звичному
складі життя позивача у зв'язку з
злочином.

Судом першої інстанції встановлено, що
у результаті злочину позивачу була
заподіяна моральна шкода, яка
виразилась в тому, що позивач не може
змиритися з втратою рідної матері, що
завдало йому глибокої душевної травми
та по сьогодення завдає дуже сильних
моральних страждань й психічних
хвилювань.

Також суд першої інстанції вірно
врахував те, що відповідачем було
добровільно надано матеріальну
допомогу у розмірі 10 500 грн. позивачеві
та посильної допомоги у вигляді збору
донорської крові у період перебування
постраждалої у Дніпропетровській
обласній клінічній лікарні ім. І.І.
Мечникова.

Враховуючи вищезазначене, та з
урахуванням вимог розумності і
справедливості, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди 50 000 грн.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що при ухваленні рішення суд
неналежно здійснив оцінку наданих
позивачем квитанцій та фіскальних
чеків, чим порушив вимоги ст. 212 ЦПК
України є необґрунтованими, оскільки в
матеріалах справи є квитанції та чеки
за період лікуванні ОСОБА_4 у клінічній
лікарні ім..Мечникова і медикаменти
придбані в аптеці при відділені
лікарні і щодо квитанції від 20.06.2012 р на
суму 6 532 грн. 50 коп., яка підтверджує
сплату вартості дихального апарату
необхідного людині, яка знаходиться в
комі, вказаний ОСОБА_7 як отримувач
цього платежу, а не платник, як зазначив
апелянт. (а.с. 172)

Фіскальні чеки в оригіналі маються у
позивача і вони були пред'явлені в
суді першої інстанції для встановлення
їх оригінальності та відповідності.

Також, доводи апелянта, що в матеріалах
справи маються копії фіскальних чеків,
де зовсім не вбачається купівля
будь-яких ліків чи іншого товару, не
відповідають дійсності, оскільки ці
документи підтверджують лише те, що
позивач здійснив оплату кредитною
карткою за товар зазначений в
фіскальних чеках № 45248, № 23351 від 27.06.2013
р. та № 23471 від 28.06.2012 р., копії яких
маються в матеріалах справи. (а.с. 176).

Доводи в апеляційній скарзі на те,що
ОСОБА_3 не може бути позивачем по
справі,оскільки не є потерпілим по
кримінальній справі
необґрунтовані,оскільки потерпілій
ОСОБА_4 були злочином спричинені тяжкі
тілесні ушкодження і вона знаходилась
в комі , а її син ОСОБА_3 був
представником при розгляді
кримінальної справи і його позов був
залишений без розгляду з вказівкою
звернення з вимогами в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судом першої інстанції було вірно
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог або заперечень
по ним .

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Крім
того приведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити

Рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді