Справа № 681/910/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року

Полонський районний суд Хмельницької
області

в складі головуючого - судді Горщар А.Г.

при секретарях Салюк Т.М., Іщук С.А.

з участю позивачки, її представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки її
представника ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полонне
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третьої особи на стороні
відповідачки Бражинецької сільської
ради про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання права власності в порядку
спадкування на частину домоволодіння,
на земельну частку (пай) та майновий
пай, визнання недійсним Державного
акту на право власності на земельну
частку (пай ), та за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_5, Бражинецької сільської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення
сільської ради, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
права власності в порядку спадкування
на ? частину домоволодіння, -

встановив:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в
якому просила: поновити для неї строк
звернення до суду; визнати недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на майнові та земельні частки
(пай), видані нотаріусом Полонської
державної нотаріальної контори 02
вересня 2000 року для ОСОБА_6; визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну частку (пай),
виданий на ОСОБА_6; визнати за нею право
власності на ? частини майнового паю,
земельної частки (паю) після смерті
ОСОБА_9 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; а також
визнати за нею право власності на 1/12
частину домоволодіння, що знаходиться
в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_9 та на 1/6 частину цього ж
домоволодіння в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_10

В обґрунтування позову зазначала, що в
АДРЕСА_1 є домоволодіння, споруджене в
1945 році, та до 01 липня 1990 року воно
відносилось до колгоспного двору,
головою якого являвся ОСОБА_11, а
членами були ОСОБА_9 (дочка ОСОБА_11.),
ОСОБА_10 (зять, обоє батьки позивачки), а
також вона та її чоловік ОСОБА_8
Рішенням виконавчого комітету
Бражинецької сільської ради № 97 від
21.10.1980 року зазначений колгоспний двір
було розподілено на два двори по ?
частині. В одному дворі членами
залишились ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а в
іншому - вона, її чоловік, та їхня дочка
ОСОБА_7 12.07.2012 року вона, чоловік та
дочка, на підставі згаданого рішення
виконкому, зареєстрували своє право
власності на ? частину домоволодіння в
рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_11, після смерті якого, за діючим
на той час законодавством, спадщина на
майно колгоспного двору не
відкривалась. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
ОСОБА_9, після якої відкрилась спадщина
на належну для неї ? частину
домоволодіння, а також на майновий і
земельний паї, які спадкодавець мала у
КСП «Колос» с. Бражинці. Спадщину після
смерті матері прийняли, але не оформили
її нотаріально батько ОСОБА_10, вона та
сестра ОСОБА_6 В липні 2012 року вона,
маючи намір отримати у нотаріальній
конторі відповідні свідоцтва на
спадщину після смерті матері, від
нотаріуса дізналась, що ОСОБА_6 21
вересня 2000 року оформила на себе
спадщину після смерті матері, зокрема в
цілому на майновий та земельний паї, що
на її думку є незаконним, а відтак,
видані свідоцтва про право на спадщину
ОСОБА_6 є недійсними, та за позивачкою
слід визнати в судовому порядку право
власності на ? частину зазначених паїв
та оскільки ОСОБА_6 отримала Державний
акт на право власності на земельну
ділянку, тому просила суд визнати цей
акт недійсним. Крім цього, ОСОБА_5
вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько
ОСОБА_10, після смерті якого відкрилась
спадщина на 1/3 частину згаданого
домоволодіння. Позивачка та ОСОБА_6
являються спадкоємцями за законом 1
черги і вона прийняла спадщину після
смерті батька та отримала 02.04.2013 року у
нотаріуса свідоцтва про право на
спадщину за законом на ? частину
майнового і земельного паїв. Разом з
тим оформити в нотаріальному порядку
право власності на частину
домоволодіння не може, оскільки батько
за життя не отримав відповідний
правовстановлюючий документ на
будинок, тому просила суд визнати за
нею в порядку спадкування право на 1/6
частину спірного домоволодіння.

ОСОБА_6 також звернулась до суду з
позовом, в якому просила: скасувати
рішення виконавчого комітету
Бражинецької сільської ради від 21.10.1980
року, поновивши для цієї вимоги строк
звернення до суду; скасувати свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
видане Бражинецькою сільською радою
12.07.2012 року яким оформлено за ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 право власності на
будинок АДРЕСА_1, кожному по 1/6 частині;
визнати за нею в порядку спадкування
після смерті батька ОСОБА_10 право
власності на ? частину зазначеного
домоволодіння.

В обґрунтування свого позову
зазначала, що згадане рішення
виконкому суперечить нормам
цивільного законодавства, яке діяло на
час його прий няття, зокрема
розподіл колгоспного двору чи виділ з
нього повинен був проводитись із
залученням всього майна, яке необхідне
для існування новоутвореного
колгоспного двору, що в даному випадку
не було дотримано. Крім цього, ОСОБА_6
вказувала, що сім`я ОСОБА_5 в 1984 році
вибула із колгоспного двору, відносно
якого виконавчий комітет Бражинецької
сільської ради прийняв рішення про
розподіл, оскільки придбала для себе в
цьому ж селі інший будинок, де вони
стали постійно проживати, у зв'язку з
чим на підставі ст.126 ЦК УРСР 1963 року
втратили права на свої частки у майні
спірного колгоспного двору, а відтак
видане 12.07.2012 року зазначеною сільською
радою свідоцтво про право власності на
нерухоме майно домоволодіння в АДРЕСА_1
для ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 є незаконним.
ОСОБА_6 вважає, що після виходу сім`ї
ОСОБА_5 із згаданого колгоспного двору,
домоволодіння в цілому стало належати
для її батьків ОСОБА_10, ОСОБА_9 а після
смерті матері будинок став належати
лише батьку, який там залишався
проживати, а тому вона та ОСОБА_5 як
спадкоємці за законом першої черги
після смерті батька ОСОБА_10 мають право
на визнання за ними права власності на
спірне домоволодіння в рівних частках,
тобто кожна на ? частину.

В судовому засіданні обидві позивачки
та їхні представники заявлені ними
позовні вимоги підтримали.

Представник сільської ради зазначив,
що за правильність вирішення заявлених
позивачами вимог покладається на
розсуд суду, при цьому пояснив, що
згідно даних погосподарських книг
та рішення виконавчого комітету
Бражинецької сільської ради від 21.10.1980
року № 97 було проведено розподіл
колгоспного двору ОСОБА_11 на два двори,
визнано право власності: на ? частину
будинку за ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10; та
на іншу ? частину за ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, з виділенням окремого
погосподарського номеру. В 1982 році
сім`я ОСОБА_5 вибула в
дворогосподарства АДРЕСА_3, а ОСОБА_11 та
ОСОБА_9 стали повністю користуватись
розподіленим будинком.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явились, подали письмові
заяви, в яких заперечили позов ОСОБА_6
та просили проводити розгляд справи у
їхню відсутність.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що обидва позови слід
задовольнити частково.

Встановлено, що спірне домоволодіння,
розташоване в АДРЕСА_1 до 01.07.1990 року
відносилось до колгоспного двору,
головою якого являвся ОСОБА_11, а
членами були ОСОБА_9 (дочка ОСОБА_11,)
ОСОБА_10 (зять), а також ОСОБА_5 (позивачка
- дочка подружжя ОСОБА_9), її чоловік
ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_7

Рішенням виконавчого комітету
Бражинецької сільської ради № 97 від
21.10.1980 року було проведено розподіл
вказаного будинку між членами
колгоспного двору. Визнано право
власності на ?? частину будинку (кухня, 2
спальні) за ОСОБА_11 - головою двору,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 Визнано право власності
на ? частину будинку (кімната) за ОСОБА_8
- головою двору, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - члени
двору та виділено для них окремий
погосподарський номер.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер. За
положеннями ст.563 діючого на той час ЦК
УРСР, в разі смерті члена колгоспного
двору спадщина в майні двору не
відкривалась. Вона відкривалась лише
тоді, коли помирав останній член двору.

Згідно даних погосподарської книги № 4
за 1983-1985 роки, а також довідок
Бражинецької сільської ради, в 1982 році
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 вибули із
спірного господарства до господарства
АДРЕСА_2, де вони з цього часу стали там
проживати. Також про даний факт
свідчить договір від 05.11.1983 року, згідно
якого ОСОБА_8 купив в с. Бражинці жилий
будинок.

12.07.2012 року Бражинецька сільська рада
видала на підставі рішення виконкому
цієї ж ради від 21.10.1980 року № 97 для
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7 свідоцтво про
право їхньої власності на ? частину
жилого будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, кожному на 1/6 частки.

З приводу вирішення законності вимог
ОСОБА_6 щодо визнання незаконними і
скасування згаданих рішення
виконавчого комітету та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, а
також поновлення строку звернення до
суду суд зазначає.

Відповідно до ст.ст.71, 76, 80 ЦК УРСР 1963
року загальний строк для захисту права
за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки. Перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов. Право на позов виникає з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення свого
права. Закінчення строку позовної
давності до пред'явлення позову є
підставою для відмови в позові. Якщо
суд визнає поважною причину пропуску
строку позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно до ст.ст.257, 261, 267 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня. Коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу. Яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому
Бражинецької сільської ради від 21.10.1980
року № 97 оформили своє право власності
на ? частину спірного домоволодіння
12.07.2012 року, отримавши про це відповідне
свідоцтво, з чим не була обізнана
ОСОБА_6, тому суд вважає, що остання
пропустила строк на оскарження
згаданого рішення з поважних причин.

Разом з тим, згідно ст.125 ЦК УРСР 1963 року
допускався розподіл колгоспного двору,
при якому його майно ділилось між
членами новоутворених дворів
відповідно з частками членів та з
урахуванням господарських потреб
кожного із дворів.

Отже, оспорюване рішення виконавчого
комітету не суперечить діючому на час
його прийняття законодавству, а тому
підстав для визнання цього рішення
недійсним суд не вбачає.

Також, видача Бражинецькою сільською
радою 12.07.2012 року для ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 свідоцтва про право їхньої
власності на ? частину спірного жилого
будинку є правомірним, оскільки
відповідно до Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5
(у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 28.07.2010
N 1692/5), зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18
лютого 2002 р. за N 157/6445, яке діяло до 31.12.2012
року - оформлення права власності на
нерухоме майно проводилось з видачею
свідоцтва про право власності за
заявою про оформлення права власності
на нерухоме майно органами місцевого
самоврядування (пункт 8.1).

Відносно позиції ОСОБА_6 щодо втрати
права на частку в майні спірного
колгоспного двору ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 у зв'язку з їхнім вибуттям в 1983
році в інший колгоспний двір суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.126 ЦК УРСР 1963 року
працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років підряд не
брав участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору.
Це правило не застосовується, якщо
член двору не брав участі у веденні
господарства в зв'язку з призовом на
строкову військову службу, навчанням в
учбовому закладі або хворобою.

Приймаючи до уваги, що сім`я ОСОБА_5
вибула у інший жилий будинок після
розподілу спірного колгоспного двору,
зокрема жилого будинку, що входив до
нього на дві окремі частини, а відтак
вони не можуть бути визнані такими, що
втратили право на частину виділеного
для них рішенням виконкому
Бражинецької сільської ради від 21.10.1980
року № 97 із підстав визначених ст.126 ЦК
УРСР 1963 року.

Крім цього, суд звертає увагу, що
відповідно до ст.101 ЦК УРСР 1963 року в
особистій власності громадянина міг
бути один жилий будинок (або частина
його). У подружжя, яке проживає спільно,
та його неповнолітніх дітей міг також
бути тільки один жилий будинок (або
частина його), що належить на праві
особистої власності одному з них або є
в їх спільній власності.

Стаття 103 цього Кодексу встановлювала -
якщо в особистій власності громадянина
або у подружжя, яке проживає спільно,
та його неповнолітніх дітей стане з
підстав, що допускаються законом,
більше одного жилого будинку, або ж
частина іншого будинку, власник вправі
на свій вибір залишити у своїй
власності будь-який з цих будинків.
Інший будинок (будинки) повинен був
власником протягом одного року
проданий, подарований або відчужений
іншим способом, добровільно у річний
строк.

Якщо власник протягом одного року не
скористався своїм правом на відчуження
будинку в будь-якій формі, цей будинок
за рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів підлягає
примусовому продажу в порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом Української РСР для виконання
судових рішень.

Як вбачається із наданих сторонами
доказів, після набуття подружжям
ОСОБА_5 в 1983 році крім частини будинку,
яку для них передано у власність на
підставі згаданого рішення
виконавчого комітету від 21.10.1980 року, ще
й іншого жилого будинку, їх право
власності, зокрема на спірну частину
будинку в установленому ст.103 ЦК УРСР 1963
року порядку припинено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, після
смерті якої відкрилась спадщина на
належну їй ? частину спірного
домоволодіння, а також на майновий і
земельний паї, які спадкодавець мала у
КСП «Колос» с. Бражинці.

Спадкоємцями за законом 1 черги
відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року
являлись ОСОБА_10 (чоловік), ОСОБА_6,
ОСОБА_5 (дочки).

За даними спадкової справи ОСОБА_9
21.09.2000 року ОСОБА_6 подала до Полонської
державної нотаріальної контори заяву,
в якій просила видати їй як спадкоємцю
свідоцтва про право на спадщину на
спадкове майно: грошовий вклад,
сертифікат на право на земельну частку
(пай), майновий пай та цього ж дня
державний нотаріус видав для ОСОБА_6
відповідні свідоцтва на перелічене
майно.

Позивачка ОСОБА_5 вважає видані для
ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину
після смерті матері незаконними,
просила також поновити їй строк
позовної давності.

На думку суду, враховуючи, що ОСОБА_5
довідалась про отримання ОСОБА_6
спадщини після смерті їхньої матері
18.07.2012 року, коли подала державному
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
(а.с.13), тому суд вважає, що ця позивачка
пропустила строк на оскарження
свідоцтв про право на спадщину, виданих
для ОСОБА_6, з поважних причин.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
визнання таких свідоцтв незаконними із
наступних підстав.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або із застереженнями.

Згідно ст.549 цього ж Кодексу визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

За положеннями ст.553 зазначеного
Кодексу спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини.

Як вбачається із спадкової справи
ОСОБА_9 спадкоємець ОСОБА_6 подала
нотаріусу ощадну книжку спадкодавця,
сертифікат на право на земельну частку
(пай) ОСОБА_9 та довідку про належність
останній майнового паю.

Такі дії ОСОБА_6 свідчать, що вона
фактично вступила в управління та
володіння зазначеним спадковим майном,
яке належало спадкодавцю, а тому
державний нотаріус мав всі правові
підстави для видачі вказаному
спадкоємцю свідоцтв про право на
спадщину за законом на належне
спадкодавцю ОСОБА_9 майно.

Разом з тим, ОСОБА_5 не надала суду
доказів про те, що вона прийняла
спадщину після смерті матері, вимог про
встановлення такого факту, або ж про
продовження строку на прийняття
спадщини на підставі ст.550 ЦК УРСР 1963
року не заявила, а тому вона вважається
спадкоємцем, який відмовився від
спадщини, а відтак втратила своє право
на спадщину, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_9

Інший спадкоємець ОСОБА_10, за свого
життя не забажав прийняти та оформити
належну йому частку у спадковому майні
спадкодавця ОСОБА_9 а тому єдиним
спадкоємцем , яка на законних підставах
прийняла спірну спадщину, отримала у
встановленому законом порядку
відповідні свідоцтва є ОСОБА_6

За положеннями ст.ст.548, 549 ЦК УРСР 1963
року не допускалось прийняття спадщини
в якійсь її частині, прийняття частини
спадкового майна означало прийняття
спадщини в цілому.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 прийняла
після смерті ОСОБА_9 частину належного
останній майна, а саме, грошовий вклад,
майновий та земельні (паї), тому за нею
також слід визнати право власності в
порядку спадкування на ? частину
спірного домоволодіння, власником
якого являлась її покійна мати, яка за
життя не отримала на домоволодіння
відповідний правовстановлювальний
документ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 Після його
смерті відкрилась спадщина, зокрема на
земельну частку (пай), майновий пай, що
знаходяться у КСП «Колос», а також на ?
частину спірного домоволодіння, на яку
у спадкодавця відсутнє свідоцтво про
право власності.

Спадкоємцями за законом 1 черги згідно
зі ст.1261 ЦК України являються його діти
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які обоє прийняли
спадщину, так як подали до нотаріальної
контори у визначений для них рішенням
Полонського районного суду від 27.11.2012
року додатковий строк заяви про
прийняття спадщини, що сторонами не
оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Отже, за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід визнати
право власності на 1/8 частину спірного
домоволодіння в порядку спадкування
після смерті їхнього батька.

Суд не приймає доводи ОСОБА_6 та її
представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_10
являвся власником всього
домоволодіння на підставі рішення
виконавчого комітету Бражинецької
сільської ради № 2 від 23.01.2002 року.

Як зазначалось вище, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому
Бражинецької сільської ради від 21.10.1980
року № 97 законно оформили своє право
власності на ? частину спірного
домоволодіння та 12.07.2012 року, отримали
про це відповідне свідоцтво.

За рішенням виконкому названої ради № 2
від 23.01.2002 року визнано право власності
на житловий будинок з господарськими
будівлями і побутовими спорудами, які
рахуються за ОСОБА_10 на основі
правоустановчих документів.

Разом з тим у вказаному рішенні
відсутня вказівка, що ОСОБА_10 являється
власником спірного домоволодіння в
цілому, як про зазначає ОСОБА_6 та її
представник.

Оскільки в 1980 році мав місце розподіл
домоволодіння на дві однакові частини,
про що маються відповідні записи у
погосподарських книгах, тому в
послідуючому ОСОБА_10 стала належати ?
частина спірного будинку.

Так як обидва позови судом задоволено
частково та позивачі не заявили вимог
про відшкодування для них понесених
судових витрат, тому такі витрати
покладаються на кожну із сторін.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, 88, ч.3
ст.209, ст.ст.212 - 215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8
частину домоволодіння, що знаходиться
в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_10.

В решті вимог позову ОСОБА_5 - відмовити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ?
частину домоволодіння, що знаходиться
в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті матері ОСОБА_9, та на 1/8 частину в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_10, а всього на 3/8 частини
домоволодіння.

В решті вимог позову ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подачі до суду першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутніми у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом цього ж строку з дня отримання
копії рішення.

Головуючий _______________