Єдиний унікальний номер 260/8749/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2342/2014
Головуючий в 1 інстанції: Безкровна О.Л.
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року

Колегія суддів апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючої:
Прокопчук Л.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І.

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 03 лютого
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 ,
про визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним, визнання
довіреності недійсною, скасування
реєстраційного запису щодо об'єкту
нерухомості, визнання права власності
на квартиру ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідачів про визнання договору
купівлі - продажу квартири недійсним,
визнання довіреності недійсною,
скасування реєстраційного запису,
визнання права власності на квартиру,
зазначала, що відповідно до свідоцтва
про право власності на квартиру від
02.12.1994 року, виданого Фондом
комунального майна, зареєстрованого в
КП БТІ м.Донецька 16.12.1994 року, їй
належала ? частина квартири АДРЕСА_1.
Інша ? частина зазначеної квартири
також належала їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 03.02.2002 року,
зареєстрованого в КП БТІ м.Донецька
01.03.2002 року. У зазначеній квартирі вона
зареєстрована та мешкає з 16.01.1979 року.
Позивачка у липні 2013 року, оформлюючи
субсидію, не знайшла оригіналу
документів на квартиру, звернувшись до
реєстраційної служби з запитом про
надання інформації щодо реєстрації
права власності на квартиру дізналася,
що її квартира була продана 13.07.2013 року
ОСОБА_1 Вказаний договір
купівлі-продажу укладався від її імені
на підставі довіреності ОСОБА_3.

Просила визнати довіреність на ім'я
ОСОБА_3 від 27 червня 2013 року посвідчену
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим номером 1121, недійсною;
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 13 липня 2013 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 зареєстрований за
номером 1642010, недійсним; скасувати
реєстраційний запис про право
власності №1642010 від 13 липня 2013 року на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та поновити
реєстраційний запис власності за
ОСОБА_2; Визнати за ОСОБА_2, право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 03 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано довіреність від імені ОСОБА_2
на ім'я ОСОБА_3 від 27 червня 2013 року
посвідчену приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1121,
недійсною. Визнано договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13
липня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 від
імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований за номером 1642010,
недійсним. Скасовано реєстраційний
запис права власності №1642010 від 13 липня
2013 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
та поновлено реєстраційний запис права
власності за ОСОБА_2. У задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює
обґрунтованість судового рішення,
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд неповно з'ясував всі
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення спору,
рішення винесено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що вона є добросовісним
набувачем спірної квартири, справа не
містить доказів, які б доводили би факт
порушення нею норм діючого
законодавства при придбанні квартири
за угодою купівлі - продажу від 13.07.2013
року, оскільки продавець мав
необхідний обсяг повноважень.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_1 та її представник доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили її задовольнити, рішення суду
скасувати.

Позивач ОСОБА_2 та її представник у
засіданні апеляційного суду проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити,
рішення суду залишити без зміни.

Інші учасники судового розгляду у
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, сторони , вивчив матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру №20557
виданого Фондом комунального майна 02
грудня 1994 року (а.с. 5) та свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
нотаріусом Сьомої донецької державної
нотаріальної контори 13 лютого 2002 року
(а.с.52), позивачу ОСОБА_2 належала
квартира АДРЕСА_1. Право власності на
вказане майно станом на 31.12.2012 року було
зареєстроване у КП БТІ м.Донецька (а.с.5).

Згідно довіреності, виданої 27 червня 2013
року і посвідченої приватним втаріусом
Донецького міського нотаріального
округу, ОСОБА_4, ОСОБА_2 наділила ОСОБА_3
бути її представником у всіх
правовідносинах, зокрема пов'язаних з
продажем майна (а.с.55).

13 липня 2013 року ОСОБА_8, діючи на
підставі вказаної довіреності, від
імені власника ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_1, якій посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №1237 (а.с.
47-48).

Висновком експертизи
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру №93
від 06.01.2014 року, проведеної в рамках
кримінального провадження, внесеного
до ЄРДР за № 0001714 (а.с. 155-164),
рукописний запис та підпис на
зворотній стороні довіреності №112 від
27 червня 2013 року, виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою.

Вказані обставини сторонами не
оспорюються.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд
виходив з того, що при вчиненні
правочину, зокрема посвідченні
довіреності від імені ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_3 від 27 червня 2013 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим номером 1121, не були
додержані вимоги ст. 203 ЦК України та
правочин здійснений без згоди
позивача. Крім того, на день складання
оспорюваної довіреності, в СВ
Ленінського РВ ДМУ УМВС України в
Донецькій області знаходилася заява
ОСОБА_2 від 27.06.2013 року про зникнення
паспорту та правоустановчих
документів на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, що також свідчить про
відсутність волі позивача на вчинення
правочину (а.с.95).

Висновки суду є правильними,
оскільки ґрунтуються на обставинах,
які встановлені в судовому засіданні,
наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального законодавства.

Так, загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, визначено в ст. 203 ЦК України.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Недотримання цієї
вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є
підставою недійсності правочину.

Звертаючись до суду з позовом
позивач посилалася на те, що наміру
продавати належну їй квартиру не мала,
довіреність на ім'я ОСОБА_3 не видавала
та квартира відчужена всупереч її
волі.

Ці обставини встановлені на
підставі сукупності зібраних у справі
доказів, яким суд надав відповідну
оцінку.

Доводи апеляційної скарги в тієї
частині, що ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем спірної квартири не
відповідають обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

За змістом ст.388 ЦК України набувач
визнається добросовісним, якщо при
вчиненні правочину він не знав і не міг
знати про відсутність у продавця прав
на відчуження майна. Вжив усіх розумних
заходів, виявив обережність та
обачність для з'ясування
правомочностей продавця на відчуження
майна. При цьому в діях набувача не
повинно бути і необережної форми вини,
оскільки він не лише не усвідомлював і
не бажав, а й не допускав можливості
настання будь-яких несприятливих
наслідків для власника.

Власник має право спростовувати
заперечення набувача про його
добросовісність, довівши, що під час
вчинення правочину набувач повинен був
засумніватися у праві відчужувача на
відчуження майна.

З постанови про закриття
кримінальної справи від 25 вересня 2013
року вбачається, що ОСОБА_1 було відомо
зі слів ОСОБА_3, що у квартирі мешкає
бабуся, проте яка саме вона не
з'ясовувала, квартиру та
правовстановлюючи документи до
підписання угоди не оглядала, після
підписання угоди вони спільно з ОСОБА_3
прийшли до придбаної нею квартири,
проте двері їм ніхто не відкрив(а.с.95-96).

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що ОСОБА_1 не вжила всіх
розумних заходів для з'ясування
правомочності продавця на
розпорядження спірною квартирою та
усвідомлювала можливість настання
несприятливих наслідків.

Інші наведені в апеляційній скарзі
доводи є непереконливими, не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Донецька від 03 лютого 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: (підписи)