Провадження № 2/591/355/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Зарічний районний суд
м.Суми в складі:

головуючого судді
Клімашевської І. В.,

з участю секретаря
Гребенькової О.М.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу та
визнання права власності на ? частину
квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, який мотивував тим,
що з 1991 року і по теперішній час він
проживає однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з відповідачем. Весь цей час вони
жили як чоловік і дружина, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
вирішували всі сімейні питання. У них є
спільна дитина, яку вони разом
виховують. Шлюб не реєстрували, бо не
вважали, що їм це потрібно. В 1997 році
вони за спільні кошти придбали
2-кімнатну квартиру, де з дня придбання
разом всією сім»єю проживають, за
спільні кошти утримують квартиру,
роблять ремонти. Але останнім часом між
ним та відповідачем виникають спори
щодо володіння та користування
квартирою, а тому він змушений
звернутись до суду з даним позовом та
просив: встановити факт проживання
його з відповідачем однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 1991 року по
теперішній час та визнати за ним право
власності на ? частину квартири.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав, надавав пояснення
аналогічні тим, що містяться в позові.

Відповідач для розгляду справи до
суду не з»явилась, оскільки на момент
проведення судового засідання виїхала
за межі України, але надіслала суду
заяву, в якій просила справу слухати
без її участі та вказані позовні вимоги
визнала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовну заяву такою, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім»ю
складають особи, які спільно
проживають, повязані спільним побутом,
мають взаємні права та обов»язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 проживали разом як чоловік та
жінка з 1991 року спочатку на зйомній
квартирі по АДРЕСА_3, а з 1997 року в
квартирі АДРЕСА_1. Вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
разом виховували доньку ОСОБА_3, яка у
них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто,
проживали однією сім»єю без реєстрації
шлюбу.

Вказані обставини
підтверджуються доданими до
матеріалів справи копіями: свідоцтва
про народження дитини, в якому сторони
зазначені як батьки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10); довідкою з місця
проживання, в якій зазначено про те, що
позивач, відповідач та їх донька
мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.9).

Крім того, як пояснювали у
судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5: позивач ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 проживали з 1991 року разом однією
сім»єю як чоловік і жінка. Шлюб вони не
реєстрували, але всі родичі та знайомі
їх сприймають як сім»ю.

Таким чином, факт проживання
позивача однією сім»єю з ОСОБА_2
знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України
суд розглядає заяви про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка і жінки без шлюбу.

Встановлення такого факту
необхідне позивачу для вирішення
питань, пов'язаних з поділом майна, яке
було придбано сторонами за спільні
кошти.

За таких обставин суд вважає, що
позов в цій частині є обгрунтованим, а
тому підлягає задоволенню.

Також судом встановлено, що 27.05.1997
року відповідач ОСОБА_2 уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
переоформивши на своє ім»я технічну
документацію на вказану квартиру та
зареєструвавши об»єкт нерухомості в
установленому законом порядку в
органах БТІ (а.с. 5-8). Таким чином, згідно
наданих документів власником
зазначеної квартири є ОСОБА_2

В той же час, як встановлено в
судовому засіданні, вказана квартира
була придбана сторонами за спільні
кошти. Ці обставини підтверджуються
наданою суду копією трудової книжки
позивача, а також показами, які надали в
судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, підтвердивши такі обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час виникнення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ст.22 КпШС (що діяв
на час виникнення відносин з приводу
набуття права власності) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один із них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. Зі змісту
ст.ст. 22, 28 КпШС України вбачається, що
майно нажите подружжям під час шлюбу є
їхньою спільною сумісною власністю і
підлягає поділу в рівних частинах, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Досліджені в судовому засіданні
докази, в тому числі і покази свідків,
дають суду підстави стверджувати, що
спірна квартира, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, була набута сторонами
під час їх проживання однією сім»єю як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,
тобто, в період їх спільного проживання
й ведення домашнього господарства.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Докази наявності спору відносно
розміру часток або домовленості між
сторонами з цього питання відсутні, у
зв'язку з чим суд доходить висновку
щодо рівності їх часток в спірній
квартирі.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що вимоги позивача про визнання
за ним права власності на ? частину
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, є обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215,256-259 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім»єю як чоловіка та
дружини без реєстрації шлюбу з 1991 року
по теперішній час.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з 2-х
кімнат, житловою площею 28,3 кв.м.,
загальною площею 48,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Сумської області через
Зарічний районний суд м.Суми протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні під час проголошення
рішення, мають право подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
І. В. Клімашевська