Справа № 247/1665/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року року Торезький
міський суд Донецької області в складі
:

головуючої-судді
Стріжакової Т.В.

при секретарі
Ходун І.Б.,

за участю: позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином.
Свої вимоги мотивував тим, що вироком
Торезького міського суду від 03.03.2014
року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні
кримінальних правопорушень,
передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК
України, призначено остаточне
покарання ОСОБА_3 у вигляді 2 років
позбавлення волі, на підставі ст.75 КК
України він звільнений від
призначеного покарання, якщо протягом
іспитового строку один рік не вчинить
нового злочину і виконає покладені на
нього судом обов'язки, передбачені ст.76
КК України. Відповідач засуджений у
тому числі за те, що 03.11.2013 року
приблизно о 09-00 годині з метою позики
грошових коштів прийшов за його
(позивача) місцем проживання, просив
дати йому в борг суму в розмірі 400 грн.
на потреби, пов'язані з поїздкою на
спортивні змагання. У зв'язку з
відсутністю на той момент готівки, він
(позивач) передав відповідачу свою
банківську карту «Приватбанк» з
грошовими коштами на рахунку у розмірі
3000 грн. та повідомив пін-код до неї, з
неї відповідач повинен був зняти 400
грн. та по приїзду до м.Тореза після
закінчення змагань покласти грошові
кошти на банківській рахунок наданої
картки та повернути її. Але відповідач
починаючи з 19.11.2013 року по 27.12.2013 року за
допомогою банківської картки через
банківські термінали, розташовані у м.
Торезі, заволодів його грошовими
коштами в сумі 2600грн., у добровільному
порядку завдану матеріальну шкоду не
відшкодовував.

Крім цього, з вини відповідача
йому завдана моральна шкода, оскільки
він є студентом 6-го курсу
Національного Гірничого Університету
м.Дніпропетровська із заочною формою
навчання (контрактна основа), викрадені
грошові кошти призначалися для сплати
подальшого навчання, але через їх
відсутність він був позбавлений цього
права, вимушений був шукати гроші, від
чого відчував моральні страждання У
нього був порушений нормальний сон, він
став дратівливим, що не було йому
властиве раніше. Просить стягнути з
відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 2600 грн., моральну шкоду у сумі
3000 грн., витрати на правову допомогу у
сумі 300 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
дав пояснення, аналогічні викладеним у
позові, додатково пояснив, що
відповідач був його другом, сильно
підвів. Оскільки картка була кредитною,
то йому постійно дзвонили з банку,
вимагали повернути гроші, йому
довелося самостійно сплачувати борг,
пеню та штрафні санкції, для їх виплати
та поїздки на сесію позичати гроші у
матері та бабусі. Все це завдавало йому
моральні страждання, у нього порушився
сон, він нервував, переживав. До
теперішнього часу відповідач гроші
йому не повернув. Просив позовні вимоги
задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що він
згодний з вироком Торезького міського
суду від 03.03.2014 року, яким він
засуджений за крадіжки, обставини у
ньому викладені вірно, він визнає
позовні вимоги про стягнення з нього на
користь позивача матеріальної шкоди у
сумі 2600грн., моральної шкоди 500грн.,
судових витрат. Вимоги про стягнення
моральної шкоди він визнає частково в
сумі 500грн., оскільки позивачем розмір
моральної шкоди у сумі 3000 грн. не
обґрунтований, ним не надані медичні
документи на підтвердження понесення
таких моральних страждань. Він хотів
відповідачу повернути картку і гроші
віддавати частками, але відповідач
відмовився, захотів отримати від нього
усю суму відразу.

Вислухавши позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи, судом
фактично встановлено, що вироком
Торезького міського суду Донецької
області від 03.03.2014 року встановлено, що
03.11.2013 року приблизно о 09-00 годині з
метою позики грошових коштів
відповідач прийшов за місцем
проживання позивача. Відповідач на
прохання позивача позичити йому 400 грн.
на потреби, пов'язані із поїздкою на
спортивні змагання, у зв'язку з
відсутністю на той момент готівки,
передав йому свою банківську карту
«Приватбанк» з грошовими коштами на
рахунку у розмірі 3000 грн. та пін - код до
неї, з якої відповідач ОСОБА_3 повинен
був зняти позичені 400грн та одразу по
приїзду до м.Тореза після закінчення
змагань покласти грошові кошти на
банківській рахунок наданої картки та
негайно повернути її володільцю. Однак,
відповідач таємно викрав грошові кошти
позивача, достовірно знаючи про
наявність на картці останнього
грошових коштів у сумі 2600 грн,
починаючи з 19.11.2013 року по 27.12.2013 року за
допомогою банківської картки позивача
через банківські термінали,
розташовані у м. Торезі, заволодів
грошовими коштами останнього на
загальну суму 2600 грн. У пред'явленому
обвинуваченні ОСОБА_3 винним себе в
скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.1,
185 ч.2 КК України визнав повністю. Даним
вироком ОСОБА_3 визнаний винним у
скоєнні кримінальних правопорушень,
передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК
України, призначено остаточне
покарання ОСОБА_3 у вигляді 2 років
позбавлення волі, на підставі ст.75 КК
України він звільнений від
призначеного покарання, якщо протягом
іспитового строку один рік не вчинить
нового злочину і виконає покладені на
нього судом обов'язки, передбачені ст.76
КК України (а.с.2-4).

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Відповідно
до ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних та юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін, які беруть
участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце дії, чи вчинені
вони цією особою.

Тому встановлені вказаним вироком суду
обставини з питань, чи мали місце дії,
чи вчинені вони ОСОБА_3 є обов'язковими
при розгляді даної цивільної справи.
Тобто вважається, що судом встановлено,
що відповідач вчинив злочин,
передбачений ст.185 ч.1 КК України, таємно
викрав чуже майном, а саме: заволодів
грошовими коштами позивача на загальну
суму 2600 грн.

Відповідно до ст.1166 ч.1 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачу в результаті протиправних дій
відповідача завдано злочином
матеріальну шкоду у сумі 2600 грн., яка до
теперішнього часу позивачу не
відшкодована, відповідач позовні
вимоги в цій частині визнав, заперечень
не надав, тому суд вважає, що позивач
має право на відшкодування даної
матеріальної шкоди, і позовні вимоги
про стягнення з відповідача у
відшкодування матеріальної суми у сумі
2600грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, внаслідок порушення її прав (ч.1).
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінку щодо неї самої, членів сім'ї
чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у принижені
честі та гідності фізичної особи , а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ "Про
судову практику в справах по
відшкодуванню моральної (немайнової
шкоди)"від 31.03.1995р. під моральною шкодою
слід розуміти витрати немайнового
характеру унаслідок моральних або
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
або юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
завданих позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.

Судом встановлено, що позивачу винними
діями відповідача заподіяна моральна
шкода, яка складається з того, що
позивач переживав, йому знадобилось
докладати додаткові зусилля для
організації свого життя, оскільки
довелося виплачувати кредитні кошти,
пеню та штрафні санкції банку, для їх
виплати та поїздки на сесію позичати
гроші у матері та бабусі. Відповідач
був його другом, він йому довіряв, а
тепер його втратив. Тому суд вважає, що
у позивача є право вимагати
відшкодування моральної шкоди, що
душевні страждання, яких позивач
зазнав у зв'язку з протиправною
поведінкою відповідача завдали йому
моральних страждань, його вимоги про
відшкодування моральної шкоди
ґрунтуються на матеріальному законі і
знайшли своє підтвердження у судовому
засіданні.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
згідно із ст.23 ЦК України конкретні
обставини по справі: характер
правопорушення відповідача; характер
та глибину страждань позивача, які він
зазнав у зв'язку з крадіжкою, душевні
страждання у зв'язку з противоправною
поведінкою відповідача щодо нього,
йому довелося нервувати та переживати,
був порушений нормальний уклад його
життя, що вимагало додаткових зусиль по
організації його життя, що позивач був
вимушений шукати гроші для сплати за
навчання.

Враховуючі усі вказані обставини,
враховуючи вимоги розумності і
справедливості, суд дійшов висновку
про задоволення вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди у сумі
1000грн. Тому позовні вимоги позивача у
цій частині позову підлягають
частковому задоволенню у сумі 1000 грн.,
в іншій частині даних вимог необхідно
відмовити.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати і звільнення від сплати
встановлюється законом. До витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи
належать, у тому числі витрати на
правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати
з оплати правової допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права
несуть сторони.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволений частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи, що позивачем на підставі п.6
ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» судовий
збір при подачі позову не сплачувався,
з відповідача необхідно стягнути
судовий збір у зв'язку з розглядом
вимог майнового характеру, які
задоволені у повному обсязі, у сумі
243грн.60коп. та частково задоволених
вимог немайнового характеру:
243грн.60коп.:3000грн.х1000грн.=81грн.20коп.,
всього 324грн.80коп.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Позивач просить стягнути з відповідача
витрати, понесені ним на правову
допомогу у сумі 300 грн., надав довідку з
підписом і печаткою адвоката ОСОБА_4, в
якій вказано, що ОСОБА_2 надано правову
допомогу у підготовці документів та
складанню позовної заяви до суду про
стягнення завданої матеріальної та
моральної шкоди злочином за одну
годину роботи сплачено 300 грн. (а.с.7).
Розмір цих витрат не перевищує 40 %
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу під час вчинення
окремої процесуальної дії - складання
позову, що підтверджується
розрахунком: 1147грн.х40% х1годину=487,20грн.
Ця правова допомога позивачу надана,
відповідач дані вимоги визнав, тому з
відповідача на користь позивач
підлягають стягненню понесенні
витрати на правову допомогу у сумі
3000грн.

Керуючись ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України,
ст.3,10,11,15,60,79,82,84,88,197,209,212, 214,215, 223 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
відшкодування матеріальної шкоди суму
2600 грн., у відшкодування моральної
шкоди у сумі 1000 грн., всього 3600 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
витрати та правову допомогу у сумі 300
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави
судовий збір в сумі 324 грн. 80 коп.

У іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.В. Стріжакова