Справа № 136/769/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" квітня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Липовець цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: ВДВС Липовецького РУЮ у
Вінницькій області, про встановлення
факту укладення договору купівлі -
продажу, визнання права власності та
зняття арешту з автомобіля, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтував наступним чином.

10 квітня 2010 року між ним, ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, був укладений письмовий
договір про купівлю - продажу
транспортного засобу автомобіля ВАЗ
21214, 2005 року випуску, червоного кольору,
кузов НОМЕР_2, державній реєстраційний
номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3. Згідно
умов письмового договору предметом
купівлі - продажу став вищезазначений
транспортний засіб. На виконання
взятих на себе зобов'язань за цим
договором, він, ОСОБА_1, сплатив
відповідачу узгоджену ними грошову
суму в розмірі 4500 (чотири тисячі
п'ятсот) доларів США, що на той час
складало суму еквівалентно 35685
(тридцять п'ять тисяч шістсот
вісімдесят п'ять гривень) гривень, по
курсу НБУ. А відповідач, в свою чергу, на
виконання умов договору передав йому,
ОСОБА_1, наведений вище транспортний
засіб, ключі та реєстраційні документи
на нього, згідно акту приймання -
передачі від 10.04.2010 року. На момент
укладання договору купівлі-продажу
автомобіль не перебував під забороною
для відчуження. Крім цього, на
підтвердження своїх намірів щодо
правомірності укладеної угоди, зокрема
передачі права власності на
автомобіль, відповідач уповноважив
його, ОСОБА_1, нотаріально посвідченою
довіреністю, правами пов'язаними з
експлуатацією автомобіля, щодо
користування та розпорядження
вказаним автомобілем, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
Іллінецькоого нотаріального округу
10.04.2010 року. Набувши рухоме майно, він,
ОСОБА_1, до цього часу безперешкодно
користувався автомобілем як своєю
власністю: застрахував цивільну
відповідальність, поставив тимчасовий
облік та виконував інші дії як власник
майна. Однак 26.02.2014 року в м. Немирів
вказаний автомобіль було вилучено
працівниками ВДАІ на підставі подання
ВДВС Липовецького районного
Управління Юстиції про розшук
наведеного транспортного засобу,
оскільки автомобіль перебуває під
арештом. Ураховуючи те, що порушення
його прав як власника правомірно
набутого рухомого майна є очевидним,
просив суд встановити факт укладення
правочину, визнати за ним право
власності на транспортний засіб та
зобов'язати ВДВС зняти арешт з
належного йому на праві власності
транспортного засобу.

В судове засідання позивача ОСОБА_1 не
з'явився, однак надав суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задовольнити,
а розгляд справи проводити у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, проте також
надав суду заяву, в якій просив суд
розгляд справи проводити за його
відсутності, позовні вимоги визнав та
не заперечував щодо їх задоволення.

Представник третьої особи -
відділу ДВС Липовецького РУЮ
Вінницької області в судове засідання
також не з'явився, хоча про день та час
розгляду справи був оповіщений в
установленому законом порядку, про
поважність причин неявки в судове
засідання суд не поставив до відома.

Враховуючи те, що сторони не
з'явились в судове засідання,
скориставшись своїми правами
врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України,
представник третьої особи не з'явився в
судове засідання без поважних причин,
відтак суд визнає таку неявку не
поважною, тому суд не вбачає підстав
для відкладення розгляду справи,
передбачених ст.169 ЦПК України та
проводить розгляд справи в даному
судовому засіданні на підставі доказів
наявних у справі.

Дослідивши матеріали справи,
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Частина 3 статті 10 ЦПК України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Судом встановлено, що 10.04.2010 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі - продажу, предметом якого є
транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21214,
2005 року випуску, червоного кольору,
кузов НОМЕР_2, державній реєстраційний
номер НОМЕР_1. Сторонами вказаного
договору обумовлено ціну та порядок
проведення розрахунків, а також
зобов'язання сторін.

Відповідно до п.3.2. вищевказаного
Договору, продавець - ОСОБА_2, взяв на
себе зобов'язання не пізніше 20 днів з
дня підписання цього договору вжити
всіх заходів для здійснення реєстрації
(перереєстрації) транспортного засобу
на покупця, тобто ОСОБА_1

Як убачається із розписки складеної
10.04.2010 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 4500 (чотири
тисячі п'ятсот) доларів США в рахунок
оплати набутого останнім автомобіля
ВАЗ 21214, 2005 року випуску, червоного
кольору, кузов НОМЕР_2, державній
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до Акта прийому - передачі
складеного 10.04.2010 року, ОСОБА_2 передав
належний йому транспортний засіб на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, ключі від
нього та реєстраційні документи ОСОБА_1

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, передбачено ст.11 ЦК України,
відповідно до якої зазначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 наведеної статті,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини;

Статтею 627 ЦК України, визначено
поняття свобода договору, зі змісту
якої, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

В розумінні ст.ст.202, 203 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

У письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян (ч. 3 ст. 208 ЦК України).

Одним із різновидів правочинів є
договір купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, -
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації (ст.210 ЦК).

В п.3 Постанови КМ України від
7.09.1998 року №1388 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації) зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
мотоколясок, прирівняних до них
транспортних засобів та мопедів",
державна реєстрація транспортних
засобів проводиться підрозділами
Державтоінспекції.

Згідно п.8 вказаної постанови
констатовано, що державна реєстрація
транспортних засобів провадиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення митного
оформлення (далі правомірність
придбання) транспортного засобу,
оцінку їх вартості провадиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку в порядку, встановленому
МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики,
Держмитслужбою, та Фондом державного
майна і має відповідні документи,
відповідність конструкції,
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Так, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
здійснено його державну реєстрацію
тощо) згідно зі ст. ст. 210, 640 ЦК України.

Із здобутих у справі доказів
судом встановлено, що між сторонами
спору було укладено договір купівлі -
продажу рухомого майна у письмовій
формі, сторони досягли усіх істотних
умов такого договору, однак відповідач
в порушення взятих на себе зобов'язань
не виконав його умови щодо
перереєстрації транспортного засобу
на позивача.

Ураховуючи те, що укладений між
сторонами правочин не суперечить
нормам ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави та суспільства, його
моральним засадам, дії осіб були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
договором, суд вважає, що позовні
вимоги в частині встановлення факту
укладення договору купівлі - продажу
підлягають до задоволення, оскільки це
відповідає правилам ст.256 ч.2 ЦПК
України, коли в судовому порядку можуть
бути встановлені й інші факти від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
особи, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Судом також з'ясовано, що 10.04.2010
року ОСОБА_2 довіреністю, яка
посвідчена була приватним нотаріусом
ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі за
№847, уповноважив ОСОБА_1 володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним йому на праві власності
транспортним засобом, який є предметом
даного спору.

За наведених вище обставин, слід дійти
висновку, що автомобіль ВАЗ 21214, 2005 року
випуску, червоного кольору, кузов
НОМЕР_2, державній реєстраційний номер
НОМЕР_1 перебуває у власності позивача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, -
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Здобуті у справі докази вказують
на те, що 26.02.2014 року відповідно до Акта
огляду тимчасово затриманого
транспортного засобу, що передається
на тимчасове зберігання за №388, в м.
Немирів вказаний автомобіль було
вилучено працівниками ВДАІ на підставі
подання його в розшук ВДВС
Липовецького районного Управління
Юстиції, оскільки автомобіль перебуває
під арештом.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини.

Таким чином в судовому засіданні
доведено правомірність набуття
позивачем права власності на
транспортний засіб, який є предметом
спору, відтак суд дійшов до
переконання, що накладенням арешту на
автомобіль позивач обмежений у
здійсненні свого права власності, тому
за позивачем слід визнати право
власності на вищевказаний
транспортний засіб та звільнити його
з-під арешту, якщо такий арешт не
пов'язаний з борговими зобов'язаннями
позивача.

Крім того, відповідач позов визнав.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову, суд, за
наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином, враховуючи, що визнання
відповідачем позовних вимог - не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси третіх осіб, суд
приймає визнання відповідачем позову
та виносить рішення про задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 202, 203, 208, 210,
392, 655 ЦК України, ст. 60 ЗУ "Про виконавче
провадження", ст.ст. 3, 10, 11, 58 - 60, 88 ч.1, 158
ч.2, 174 ч.4, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт,
укладення 10.04.2010 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
транспортного засобу - автомобіля ВАЗ
21214, 2005 року випуску, червоного кольору,
кузов НОМЕР_2, державній реєстраційний
номер НОМЕР_1, свідоцтво реєстраційне
НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на транспортний засіб - автомобіль ВАЗ
21214. 2005 року випуску, червоного кольору,
кузов НОМЕР_2, державній реєстраційний
номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 видане
Липовецьким ВРЕР УДАІ ГУМВС України у
Вінницькій області.

Звільнити з-під арешту автомобіль
марки ВАЗ 21214, 2005 року випуску,
червоного кольору, кузов НОМЕР_2,
державній реєстраційний номер НОМЕР_1.
свідоцтво реєстраційне НОМЕР_3,
накладений постановою державного
виконавця Липовецького ВДВС
Липовецького РУЮ у Вінницькій області,
якщо такий арешт не пов'язаний з
борговими зобов'язаннями ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко