інстанції: Крупінська С.С. Провадження
№ 22-ц/773/760/14 Категорія: 32 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 14 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась в суд з вказаним
позовом покликаючись на такі
обставини. 10.12.2012 року відповідача
ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за
ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на три роки та звільнено від
відбуття покарання за закінченням
строків давності за те, що він 26.11.2002
року близько 16.15, керуючи автомобілем
«Ніссан-Альмера», реєстраційний номер
НОМЕР_1 по вул. Рівненській в м. Луцьку в
напрямку пр. Відродження проявив
безпечність та неуважність при
наближенні до нерегульованого
пішохідного переходу та допустив наїзд
на пішохода ОСОБА_5, що рухався зліва
направо відносно напрямку руху
автомобіля. В результаті наїзду
потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні
ушкодження, від яких помер на місці
пригоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 14.03.2014 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 моральну шкоду,
заподіяну злочином в розмірі 10 000
(десять тисяч) грн.

Стягути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подала апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи просить рішення суду
скасувати, стягнути на відшкодування
заподіяної їй моральної шкоди 70 000 грн.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 листопада 2002 року приблизно о 16.15
годині відповідач, керуючи автомобілем
«Ніссан-Альмера», державний номер
НОМЕР_1 по вул. Рівненській у м. Луцьку, в
напрямку пр. Відродження, у порушення
вимог п.п. 2.3 (б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього
руху України, проявив безпечність та
неуважність, при наближенні до
нерегульованого пішохідного переходу,
який був позначений дорожнім знаком
5.35.1 ПДР України - «Пішохідний перехід»,
спостерігаючи пішохода ОСОБА_5, який
перебував в межах пішохідного
переходу, на середині проїзної частини,
в умовах пожвавленого руху, який може
бути реальною безпекою для пішохода, що
перебуває на проїзній частині, маючи
об'єктивну можливість зупинити
керований ним автомобіль для
безпечного руху вказаного пішохода по
пішохідному переходу, не зменшив
швидкості керованого ним автомобіля аж
до зупинки, щоб дати дорогу пішоходу і
надати йому можливість закінчити
перехід проїзної частини, в
результатів чого допустив наїзд на
пішохода ОСОБА_5, який рухався зліва
направо відносно напрямку руху
автомобіля. В результаті наїзду
потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні
ушкодження, від яких помер на місці
пригоди.

Вироком Луцького міськрайонного суду
від 10 грудня 2012 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та
призначено покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами на три
роки. На підставі ст. 49 КК України
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за основним та
додатковим покаранням у зв'язку із
закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах
3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлено, що позивачу, внаслідок
неправомірних дій відповідача, була
заподіяна моральна шкода, яка полягала
у нанесених моральних стражданнях,
порушенні звичних норм життя та
докладені значних зусиль для його
відновлення.

Тому, виходячи з принципів розумності й
справедливості та характеру й обсягу
моральних страждань, яких зазнала
позивач внаслідок кримінально караних
дій відповідача, суд першої інстанції
обґрунтовано ухвалив рішення про
стягнення з ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

При цьому судом також враховано, що в
грудні 2002 року відповідач в
добровільному порядку сплатив ОСОБА_4
та її двом синам кошти на відшкодування
моральної шкоди і остання вказала в
розписці, що претензій до відповідача
не має (а.с.70).

Доводи апеляційної скарги про
причинний зв'язок наявних у позивача
захворювань із неправомірними діями
відповідача не підтверджені належними
доказами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 14 березня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: