Справа № 159/2275/14-ц
Провадження № 2/159/602/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
06 травня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді: Лесика В.О.

при секретарі: Федорук Г.Б.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Скулинської сільської ради
Ковельського району Волинської
області, третя особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на житловий будинок,-

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Скулинської
сільської ради Ковельського району
Волинської області про визнання
договору купівлі-продажу житлового
будинку дійсним та визнання за нею
права власності на нього.

В обґрунтуванні заявленого
позову ОСОБА_3 зазначила, що 25.01.2008 року
між нею та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу ними
укладено в простій письмовій формі за
участю свідків. Тоді ж вони виконали
умови договору, а саме вона сплатила
обумовлену суму коштів, що становить 19
000 грн., а ОСОБА_4 передала їй будинок.
Після вчинення вказаного правочину
остання залишилась проживати в цьому
будинку, так як на той час не мала
можливості проживати в іншому місці.
Зазначила, що жодних
правовстановлюючих документів на
будинок ОСОБА_4 не мала. На її вимогу
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу остання відмовилась в
зв'язку з відсутністю документів, а в
січні 2010 року померла.

Вважає, що вони як сторони правочину
виконали всі істотні умови, а тому суд
відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України може
визнати такий договір дійсним в цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
його не вимагається.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі і просить
їх задовольнити.

Представник відповідача - Скулинської
сільської ради Ковельського району
Волинської області в судове засідання
не з»явився, надіславши письмову заяву
про розгляд справи у його відсутності.

Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року до
участі в справі залучено як третю
особу, що не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору ОСОБА_2 (дочка
померлої ОСОБА_4).

В судовому засіданні остання позов не
визнала, подала письмові заперечення
по суті позову які підтримала,
зазначивши, що її мати ОСОБА_4 16 грудня
2004 року придбала за договором
купівлі-продажу спірний будинок у гр.
ОСОБА_5, який був нотаріально
посвідчений. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла
і після її смерті вона прийняла
спадщину до складу якої входить
житловий будинок. Зазначає, що за життя
мати не мала наміру продавати будинок,
а навпаки за місяць до смерті вона
віддала їй на зберігання документи на
будинок, а саме - договір
купівлі-продажу, витяг про реєстрацію
правочину в реєстрі та технічний
паспорт.

ОСОБА_2 також свідчила, що її матір
ніколи не зустрічалась з позивачкою і
за станом свого здоров»я не могла
написати пред'явлену розписку.

Суд, заслухавши представника позивача,
третю особу, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
безпідставність позову з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу житлового
будинку укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації, а право
продажу відповідно до ст. 658 ЦК України
належить його власникові.

За вимогами ст. 55 Закону України «Про
нотаріат» відсутність
правовстановлюючих документів на
відчужуваний житловий будинок є
перешкодою до нотаріального
посвідчення угоди щодо його
відчуження.

Письмовою розпискою та показаннями
свідків підтверджено, що між
позивачкою та померлою був укладений
письмовий договір купівлі-продажу
будинку.

Ч. 3 ст. 640 ЦК України визначено, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
держаної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення і державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України
в разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Суд враховує також, що законом
передбачено визнання дійсним
правочину за умови, що одна із сторін
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору і зазначене
повинне підтверджуватись певними
доказами.

Враховуючи, що судом не встановлено
ухиляння будь-якої сторони від
нотаріального посвідчення правочину в
конкретній ситуації, що унеможливлює
надати висновок про визнання дійсним
правочину в розумінні вимог ч. 2 ст. 220 ЦК
України, тобто визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку відповідно до цього Закону.

З врахуванням викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.
220, 640, 657 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про
нотаріат» суд, -

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_3 до Скулинської
сільської ради Ковельського району
Волинської області, третя особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при його проголошені -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий:В. О. Лесик