Справа № 225/705/14-ц
Головуючий у справі: Челюбєєв Є.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 квітня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

за участю

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Хворого А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Дзержинського
міського суду Донецької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дзержинську
про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про відшкодування
моральної шкоди, просив стягнути з
відповідача моральну шкоду
посилаючись на те, що працював на
вугільних підприємствах м. Дзержинська
та внаслідок стану здоров'я вимушений
був звільнитися з посади за власним
бажанням, а відповідно до висновку
лікарняно - експертної комісії
Донецької обласної клінічної лікарні
профзахворювань у нього виявлене
професійне захворювання - хронічна
ветерброгена попереково - крижова
радікулопатія стадія згасаючого
загострення з больовим, м'язово -
тонічним синдромом, рецидивуючий
перебіг. Висновком МСЕК від 08.06.2004 року
йому було вперше встановлено 25 %
стійкої втрати професійної
працездатності по профзахворюванню,
безстроково. У зв'язку з отриманням
професійного захворювання він
відчуває моральні страждання, фізичний
біль, який призвів до втрати звичайних
для нього життєвих зв'язків, докладанні
додаткових зусиль для організації
свого життя. Пошкодженням здоров'я йому
заподіяно моральні страждання, на
відшкодування яких він просить
стягнути 40 000 грн.

Позивач у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, позов не визнав,
оскільки вважає, що позивач у судовому
засіданні не обґрунтував та не довів
свої вимоги.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
докази в їх сукупності судом
встановлено наступне.

Так, позивач по справі в різні періоди
працював на вугільних підприємствах
міста Дзержинська (а.с. 4-21), зокрема в
період часу з жовтня 2000 року по травень
2004 року працював на ВП "шахті "Торецька".
Висновком МСЕК від 08.06.2004 року (а.с. 22)
позивачу з 25.05.2004 року вперше
безстроково встановлено 25% стійкої
втрати професійної працездатності по
професійному захворюванню: хронічна
ветерброгена попереково - крижова
радікулопатія стадія згасаючого
загострення з больовим, м'язово -
тонічним синдромом, рецидивуючий
перебіг

Факт отримання позивачем професійного
захворювання підтверджується
виписками із історії хвороби (а.с. 26-37),
довідкою МСЕК про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках (а.с. 22).

У зв'язку з цим суд зазначає, що сам факт
стійкої втрати працездатності, з точки
зору погіршення здоров'я, втрати
важливих особистих здібностей, зміни
життєвого укладу, необхідності
лікування та таке інше, веде до
висновків про наявність моральної
шкоди. Зазначене також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому як зазначив Конституційний
Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27
січня 2004 року по справі № 1-9/2004
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Таким чином суд вважає, що позивачу
внаслідок ушкодження здоров'я
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
моральних переживаннях, що призвело до
змін звичайного образу життя та
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як встановлено судом право вимагати
відшкодування моральної шкоди настало
у позивача з моменту встановлення йому
стійкої втрати працездатності від
отриманого професійного захворювання,
а саме з 25.05.2004 року, тобто під час дії
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасливого
випадку на виробництві і професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності".

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва, при
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці» в редакції від 01
січня 2004 року державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Згідно із ч. 1 ст. 9 цього Закону
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Враховуючи
особливості захисту здоров'я
потерпілого, поряд із відшкодуванням
матеріальної шкоди компенсується і
моральна шкода за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам незалежно від
відшкодування майнової шкоди
передбачено статтею 1 Закону і є одним
із способів захисту особистих
немайнових прав працівника.

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом (стаття 21) соціальні послуги та
виплати. Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

До страхових виплат належать, зокрема,
грошова сума, яка виплачується
застрахованому за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому (підпункт «е» пункту 1
частини першої статті 21, частина третя
статті 28 Закону) .

Встановлення зазначеним законом
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку та
професійного захворювання (стаття 3).

Таким чином доводи позивача про
заподіяння йому моральної шкоди
внаслідок отриманого професійного
захворювання заслуговують на увагу.

При цьому відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань та з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача й інших обставин.

Сукупність проаналізованих та
досліджених в судовому засіданні
доказів дає можливість суду зробити
висновок про те, що ушкодження здоров'я
на виробництві спричинило позивачу
моральну шкоду, яка полягає в фізичному
болю та в моральних переживаннях, що
призвело до змін звичайного образу
життя та потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.
Внаслідок порушення відповідачем
права позивача на безпечні умови праці
у останнього виникло професійне
захворювання - хронічна ветерброгена
попереково - крижова радікулопатія
стадія згасаючого загострення з
больовим, м'язово - тонічним синдромом,
рецидивуючий перебіг. Позивач постійно
знаходиться на лікуванні, йому
встановлена стійка втрата
працездатності, він відчуває інші
неприємні відчуття від незадовільного
стану здоров'я. Перелічені негативні
явища дійсно не можуть не турбувати
потерпілого, не можуть не викликати
переживання, страждання, стрес,
депресію. Отже, факт моральних
страждань є очевидним і не потребує
доказування іншими засобами
доказування.

При визначенні розміру грошової
компенсації суд враховує, що моральну
шкоду не можна відшкодувати в повному
обсязі, так як не має і не може бути
точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь-яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

В той же час, з врахуванням ступеня та
глибини моральних страждань позивача,
керуючись принципом розумності та
справедливості, суд знаходить можливим
стягнути на користь позивача 8000 грн. як
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ч. 2 ЦПК України, якщо
обидві сторони звільнені від оплати
судових витрат, вони компенсуються за
рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Дзержинську на
користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у
відшкодування моральної шкоди у сумі
8000 (вісім тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не було
скасовано, набирає законної сили після
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Дзержинський міський суд на
протязі десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: