Справа № 2/257/145/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Київський
районний суд м. Донецька

у складі: головуючого судді
Брежнева О.А.,

при секретарі Рудик
К.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі
майна, що є у спільній частковій
власності та припинення спільної
часткової власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, вточнивши позовні вимоги,
посилався на те, що Рішенням № 25381-1 від
14.11.1957р. Виконкому Сталінської міської
ради «Про впорядкування та реєстрацію
землекористування по АДРЕСА_1»
зареєстровано земельні ділянки по
кварталам НОМЕР_1, де відповідно до
Договору «про право забудови вільної
земельної ділянки» від 01.08.1935р. ОСОБА_3
для будівництва житлового будинку було
надано ділянку 467 по АДРЕСА_1 в кварталі
1, площею 700 м.кв. рідний дід позивача
ОСОБА_3 до 1954р. на цій земельній ділянці,
що мала адресу АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, -
було побудовано та проінвентаризовано
житловий будинок А-1 з коридорами а, а-1
та сарай В-1,Б-на земельній ділянці
площею 893,1м.кв., з яких 187,8 м.кв. у
тимчасовому користуванні та є такими,
що підлягають вилученню для
впорядкування вулиці. У діда ОСОБА_3
було двоє дітей: син ОСОБА_4 та дочка
ОСОБА_5, і він син ОСОБА_5. При житті діда
він, як землекористувач ділянки
дозволив своєму дорослому сину
збудувати будинок Б-1, який і було
збудовано та разом здано в
експлуатацію, про що Донецьким МКГ
21.07.1969р. видано свідоцтво про право
власності та зареєстровано в
Донецькому МІБ 14.08.1969р. за № 31045. Дід і
дядько жили поряд, порядкували кожен
свій будинок та частиною земельної
ділянки, встановивши фактичну межу
землекористування, яка по двору була
розділена доріжкою, а по городу
огорожею. Ще при основному будівництві
будинків землекористувач - дід, також
як і усі сусіди по цій лінії вулиці, за
рахунок вулиці, самовільно збільшив
земельну ділянку на 187,8м.кв., що видно з
наданої копії Генплану за 50-і роки.
Оскільки дядько мав автомобіль та
самовільно побудував гараж літ. О на
тій частині самовільно прихопленої
земельної ділянки з боку вулиці і в
майбутньому цей гараж було узаконено
відповідно до закону. ОСОБА_3
померІНФОРМАЦІЯ_1 і його мати
успадкувала належні діду 42100
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.
Право власності належним чином
зареєстровано. Рішенням виконкому
Київського р-ну м.Донецька № 3206 від
22.07.1992р.було вирішено додати до 700м.кв.
самовільно прихоплену землю та
додатково виділити 193 м.кв. Договором
дарування від19.06.2004р. мати подарувала
позивачу належну їй частку
домоволодіння, право власності
зареєстровано згідно з вимогами
чинного законодавства. Дядько ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і його частку
домоволодіння успадкувала удова і
подарувала сину ОСОБА_7. Договором
купівлі-продажу від 04.06.2005р. відповідач
ОСОБА_2 купив в його двоюрідного брата
ОСОБА_7 спадкову частину домоволодіння
в розмірі 58100. При цьому на 2004-2005 р.р.,
тобто перехід прав до Сторін по справі,
попередніми власниками вже було
поділено фактично в натурі як нерухоме
майно, так і вирішено роздільний
порядок користування земельною
ділянкою. Саме тому, в Договорі купівлі-
продажу частини домоволодіння
Відповідачем прописано, що в його
користування переходить житловий
будинок Б-1, загальною площею 46,9м.кв.,
житловою 21м.кв., літня кухня літ.Г, гараж
літ. О, убиральня літ.Д. Навіть адреси
давно визначено окремо: його будинок
має НОМЕР_2, а Відповідача НОМЕР_3. Однак,
юридично частки власності в натурі не
виділено і сторони по справі є
суб'єктами права спільної часткової
власності і не мають окремих технічних
паспортів, хоча є чужими людьми, і тому
не можуть вирішити питання що до
окремої приватизації земельної
ділянки, і без рішення суду вони не
можуть зареєструвати право власності у
органах державної реєстрації, у зв'язку
з чим позивач вимушений звернутися до
суду і просить поділити в натурі
вищевказане майно, що є у спільній
частковій власності, припинити спільну
часткову власність та визнати право
власності за сторонами.

Позивач в суді позовні вимоги
підтримав, позов просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні,
пояснив, що позовні вимоги він визнає в
судовому порядку.

Вислухав сторони, перевірив матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
приватної спільної часткової
власності належить 42/100 будинку НОМЕР_2
по АДРЕСА_1, відповідно до договору
дарування від 19.06.04р. (а.с. 26-28) та іншим
співвласником 58/100 часток будинку
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 04.06.05р. (а.с. 30-33) є
відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до технічного паспорту «КП
Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька» від 12.03.05р. (а.с. 42-48) позивачу
ОСОБА_1 належить житловий будинок літ.
А-1 з тамбурами а, а-1,а-2 загальною площею
55,50 м.кв., житловою площею 26,80 м.кв., сарай
літ.В, убиральня літ.И, сарай літ.Н,
зливна яма літ.М., а відповідачу ОСОБА_2
належить житловий будинок літ.Б-1 з
тамбуром б, загальною площею 46,9м.кв.,
житловою площею 21,00м.кв., літню кухню
літ.Г, гараж літ.О, убиральню літ.Д.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.
Суб'єктами права спільної часткової
власності можуть бути фізичні особи,
юридичні особи, держава, територіальні
громади.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України,
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що
майно, яке є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділено між співвласниками за
домовленістю між ним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» № 7 від
04.10.1991 р. у спорах про поділ будинку в
натурі учасникам спільної часткової
власності на будинок має бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності.

Аналізуючи вищевикладене, суд приймає
до уваги розмір часток сторін у праві
власності на будинок, порядок
користування, що склався між сторонами,
у зв'язку з чим суд вважає за можливе
розділити об'єкт права спільної
часткової власності, а саме
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, в
натурі між співвласниками з одночасним
припиненням права спільної часткової
власності та визнати право власності
за сторонами, задовольнивши позовні
вимоги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 356, 358, 367, 372 ЦК України, ст. ст. 11, 60,
88, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

Позов задовольнити.

Розділити об'єкт права спільної
часткової власності, а саме
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, в
натурі між співвласниками ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з одночасним припиненням права
спільної часткової власності та
визнати право власності за ОСОБА_1 на
житловий будинок літ. А-1 з тамбурами а,
а-1,а-2 загальною площею 55,50 м.кв.,
житловою площею 26,80 м.кв., сарай літ.В,
убиральня літ.И, сарай літ.Н, зливна яма
літ.М за ОСОБА_2 на житловий будинок
літ.Б-1 з тамбуром б, загальною площею
46,9м.кв., житловою площею 21,00м.кв., літню
кухню літ.Г, гараж літ.О, убиральню
літ.Д.

Апеляційну скаргу на рішення
може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: