У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Луспеник Д.Д.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 11 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 21 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому та ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 22 травня
2003 року на праві власності належало
кожному по 1/2 частці нежитлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, до 4 вересня 2012 року. У зв'язку з
реконструкцією приміщень та посиленню
конструкції будівлі, загальна площа
будівлі збільшилася на 42, 8 кв. м., на які
за ними в рівних частках визнано право
власності на підставі судових рішень
від 5 березня 2008 року та 7 квітня 2008 року.
З метою обслуговування нежитлової
будівлі за усним погодженням
відповідача він 12 січня 2006 року уклав
договір оренди землі, за умовами якого
передано в оренду земельну ділянку
загальною площею 0,0291 га, у тому числі
під забудовою - 0,0152 га, інших угідь - 0,0139
га, для експлуатації та обслуговування
майстерні (нежитлової будівлі).
Фактично орендна плата здійснювалася
за його рахунок, він сплатив 34 013 грн 37
коп., а відповідач, порушивши попередню
домовленість, не брав участі у
витратах, зокрема, і з оплати за
електроенергію, газове опалення,
охорону приміщення та послуги
телефонного зв'язку.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь
грошові кошти в розмірі 19 386 грн 89 коп.
на відшкодування витрат з орендної
плати та оплати інших послуг
відповідно до його частки в спільному
майні.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 11 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 21 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий судовий
розгляд.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 21 листопада 2013 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ Д.Д. Луспеник