У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О.,суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Каре-Альянс» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Каре-Альянс» на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 04
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася з
позовом до суду, в якому, з урахуванням
уточнень до позовних вимог просила суд
стягнути з відповідача на її користь
матеріальну шкоду в розмірі 87 554 грн, а
також моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що на
початку квітня 2013 року в приміщенні під
квартирою позивача в будинку АДРЕСА_1,
де раніше знаходився заклад
громадського харчування «Свати»,
розпочались цілодобові ремонтні
роботи, що стало підставою для
звернення позивача та мешканців
вказаного будинку до правоохоронних
органів з відповідними заявами.

Через декілька днів після початку
будівельно-ремонтних робіт в квартирі
позивача на стінах та стелі почали
з'являтися тріщини, у зв'язку з чим
позивач звернулася до ЖРЕО №420 з метою
встановлення причини їх появи.

В ході перевірки було встановлено, що в
період з 12 квітня 2013 року по 12 травня 2013
року в приміщенні ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є
відповідач та який знаходиться на
першому поверсі будинку АДРЕСА_1,
проводились ремонтні роботи, внаслідок
яких було пошкоджено стіни та стелю в
кімнатах квартири, що належить
позивачу.

Відповідно до висновку Київської
незалежної судово-експертної установи
від 02 вересня 2013 року, вартість
відновлювального ремонту квартири
позивача становить 87 554 грн, а причиною
виникнення вказаних тріщин в квартирі
є втручання в несучі конструкції при
проведенні ремонтно-будівельних робіт
на першому поверсі для функціонування
закладу громадського харчування
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Відсутність будь-якої
дозвільної документації на
вищевказані будівельні роботи, а також
відсутність затвердженого проекту
було зафіксовано Дніпровської
районною у м. Києві державною
адміністрацією.

Позивач неодноразово намагалася
вирішити конфліктну ситуацію, що
склалася з відповідачем в позасудовому
порядку, однак відповідачем її
звернення проігноровано, що змусило її
звернутися до суду з вказаним позовом
за захистом порушених прав.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено
частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача матеріальну шкоду в розмірі 87
554 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000
грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними
судовими рішеннями відповідач
звернувся із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що неправомірними діями
відповідача, що полягають у
пошкодженні опоряджувальних покриттів
та будівельних конструкцій, шляхом
неправомірного проведення
ремонтно-будівельних робіт в
нежитловому приміщенні на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1 в кімнатах
квартири, що належить позивачу
з'явилися тріщини, а відтак вимоги
позивача про відшкодування
відповідачем матеріальної шкоди,
завданої такими діями є
обґрунтованими. Крім того,
неправомірними діями відповідача було
завдано позивачу моральної шкоди, яка
також підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача, але в іншому
розмірі ніж той, який було заявлено
позивачем.

Разом з тим, з такими висновками судів
колегія суддів погодитися не може,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності від 07
квітня 1999 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної власності
ОСОБА_7 та членам його сім'ї: ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_10 в рівних частинах.

На підставі свідоцтва про укладення
шлюбу від 18 липня 2003 року ОСОБА_6
змінено прізвище на «ОСОБА_6».

Відповідно до договору дарування від 23
серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, останній передав у власність
ОСОБА_6 ј частку у праві власності на
квартиру АДРЕСА_1

Встановлено, що відповідно до акта на
предмет обстеження нежитлового
приміщення в будинку АДРЕСА_1
складеного на підставі заяви позивача
працівниками житлової
ремонтно-експлуатаційної організації
№420 від 12 квітня 2013 року, власники
вказаного нежитлового приміщення
проводять ремонтні роботи, не надають
дозвільної документації на проведення
вказаних робіт, на фасаді будинку
встановили промисловий кондиціонер та
на покрівлі входу в бойлер встановлено
чотири кондиціонери під вікнами
квартири АДРЕСА_1 зазначеного будинку
(а.с. 12, 13).

Відповідно до листів Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 07 травня 2013 року
№194-5638, 24 травня 2013 року №1-27-197/40,
19 липня 2013 року №5-15/22-Л-937/1 нежитлове
приміщення в будинку АДРЕСА_1
приватизоване ЗАТ «Розмарин», ремонтні
роботи проводилися в приміщенні згідно
контрольної картки №13040013-ДН,
затвердженої виконавчим органом
Київської міської ради департаментом
міського благоустрою та збереження
природного середовища, заявлений
термін виконання робіт з 12 квітня 2013
року по 12 травня 2013 року. З
огляду на те, що вказане нежитлове
приміщення передано власником в
суборенду ТОВ «Каре-Альянс», договір
про сплату пайової участі власників
тимчасових споруд торговельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності в
утриманні об'єктів благоустрою м. Києва
укладений із суборендарем.

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення експертного
будівельно-технічного дослідження №0622
від 02 вересня 2013 року, технічний
стан квартири АДРЕСА_1 станом на час
проведення дослідження, задовільний,
тобто елементи будівлі в цілому
придатні для експлуатації, але
потребують ремонту, який
найдоцільніший на цій стадії, а
вартість відновлювального ремонту
вказаної квартири становить 87 554 грн.
Щодо встановлення причини виникнення
тріщин в приміщеннях квартири АДРЕСА_1,
то при візуальному дослідженні фото
додатків, які були надані на
дослідження, експертом не було
виявлено руйнування несучих
конструкцій, можливості обстеження
конструкцій експерту працівниками
закладу громадського харчування
«ІНФОРМАЦІЯ_1» надано не було.
Аналізуючи надані на дослідження
документи, характер проведених робіт в
нежитловому приміщенні на першому
поверсі проведено без дозвільних
документів та затвердженого проекту,
рік побудови (1965 рік), термін
експлуатації до появи наявних
ушкоджень конструктивних елементів
квартири, експерт дійшов висновку, що
результатом появи тріщин в приміщеннях
досліджуваної квартири, ймовірно є
втручання в несучі конструкції при
проведенні ремонтно-будівельних робіт
на першому поверсі для функціонування
закладу громадського харчування
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 36-49).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що висновком
будівельно-технічної експертизи
встановлено факт заподіяння шкоди
відповідачем позивачу внаслідок
проведення ремонтно-будівельних робіт
без відповідної дозвільної
документації.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

При цьому, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 є
власником Ѕ частини квартири
відповідно до свідоцтва про право
власності від 07 квітня 1999 року та
договору дарування від 23 серпня 2012
року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
останній передав у власність ОСОБА_6 ј
частку у праві власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно із ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином встановивши, що розмір
відновлювального ремонту квартири
становить 87 554 грн 00 коп., суди не
врахували, що ОСОБА_6 є одним із
співвласником квартири, інші
співвласники до справи залучені не
були, позивач не виступає в інтересах
інших співвласників квартири, а тому
стягнення на її користь розміру
збитків у повному обсязі 87 554 грн 00 коп.
є передчасним, право ОСОБА_6 на
отримання такого відшкодування
співвідноситься з її часткою у праві
спільної власності на квартиру.

Таким чином, судові рішення підлягають
скасуванню із направленням справи до
суду першої інстанції на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Каре-Альянс», задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.О. ПисанаСудді:А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська