СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

про усунення порушень прав споживача
та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

у квітні 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій ПАТ
«Київенерго» по відключенню від
електропостачання квартири АДРЕСА_1
незаконними та такими, що порушують
права споживача, зобов'язати ПАТ
«Київенерго» за власний рахунок
здійснити підключення квартири до
мережі електропостачання.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що є власником
вищевказаної квартири і добросовісно
сплачує за постачання електроенергії,
проте, у грудні 2012р. отримала
повідомлення про припинення
електропостачання у зв'язку із наявною
заборгованістю у сумі 374грн. 33коп.

Позивач стверджувала, що
зазначена відповідачем заборгованість
не відповідає дійсності, здійснити з
нею звірку розрахунків представники
відповідача відмовилися, а 14 січня 2013р.
припинили електропостачання квартири,
що є порушенням її прав, як споживача.

У подальшому позивач змінила
позовні вимоги і просила визнати
нарахований їй борг безпідставним,
зобов'язати відповідача скасувати
безпідставно нарахований борг у сумі
198грн. 88коп., визнати незаконними дії
відповідача щодо відключення її
квартири від електропостачання та
зобов'язати відповідача за власний
рахунок здійснити підключення
квартири до електропостачання.

Рішенням суду від 12 листопада
2013р. позов задоволено частково. Визнано
дії ПАТ «Київенерго» щодо відключення
від електропостачання квартири
АДРЕСА_1 незаконним, визнано
заборгованість ОСОБА_1 за спожиту
електроенергію у сумі 198,88грн.
безпідставною.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ
«Київенерго» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на
неналежну оцінку судом наданих
відповідачем доказів, а також не
врахування наявності у позивача
заборгованості за спожиту
електроенергію та право відповідача на
відключення від електропостачання у
випадку не погашення заборгованості.

Додатковим рішенням суду від 13
лютого 2014р. з ПАТ «Київенерго» стягнуто
судовий збір у сумі 229грн. 40коп.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників
апелянта, які

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/4525/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Голік Н.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.підтримали апеляційну скаргу,
пояснення позивача та її представника,
які заперечували проти

- 2 -

апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня
2004р. між позивачем та відповідачем
укладено договір про користування
електричною енергією у квартирі
АДРЕСА_1. При цьому, у договорі
зазначено про переплату за
користування електроенергію за 683квт.

14 січня 2013р. відповідачем було
припинено електропостачання
зазначеної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
з наданих позивачем доказів доведено
відсутність заборгованості по сплаті
за користування електроенергією, а
відповідачем не надано належних
доказів у підтвердження наявності
такої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає наявним
матеріалам справи та ґрунтується на
нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику" споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником.

Пунктом 19 Правил користування
електричною енергією для населення
встановлено, що розрахунки населення
за спожиту електричну енергію
здійснюються за діючими тарифами
(цінами) для населення на підставі
показань приладів обліку.

Згідно 20 Правил розрахунковим
періодом для встановлення розміру
оплати спожитої електричної енергії є
календарний місяць. Плата за спожиту
протягом розрахункового періоду
електричну енергію вноситься не
пізніше 10 числа наступного місяця, якщо
договором не встановлено іншого
терміну.

Пунктом 22 Правил визначено, що порядок
та форма оплати спожитої електричної
енергії визначаються у договорі.

Пунктом 16 договору сторони
погодили, що оплата спожитої
електричної енергії здійснюється за
середньомісячним (договірним)
споживанням або уточненими за
фактичними показаннями лічильника. Для
споживачів, у яких в поточному місяці
персоналом компанії не було знято
показання, сума планового платежу за
цей місяць розраховується на підставі
середньомісячного споживання.

З наданих суду позивачем доказів
- копій квитанцій про оплату за спожиту
електроенергію, вбачається, що оплата
нею проводиться відповідно до
показників лічильника та на підставі
встановлених тарифів.

Доводи апелянта про те, що оплата
позивачем здійснюється нерегулярно,
або наперед або за декілька місяців, не
може бути підставою для висновку про
наявність у позивача заборгованості по
оплаті за використану електроенергію.

Відповідно до наданої позивачем
копії квитанції про оплату за грудень
2012р., позивачем оплачено за споживання
100квт. за показниками лічильника 18105-18005.

З акту пломбування засобів
обліку, який складено працівниками
відповідача 6 березня 2013р., покази
лічильника електричної енергії - 17933, що
підтверджує оплату позивачем за
використання електричної енергії
наперед, проте, дані дії позивача не
суперечать укладеному з відповідачем
договору та нормам діючого
матеріального права.

Крім того, відповідачем
здійснювалися контрольні перевірки
показників лічильника у квартирі
позивача і з наданих суду документів
вбачається, що контрольні записи та
відображення показників у квитанціях
позивача майже не відрізняються.

Твердження відповідача про те,
що позивачем оплата за спожиту
електричну енергію здійснювалася не за
належними тарифи не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні,
так як відповідачем належних і
допустимих доказів у підтвердження цим
доводами надано не було.

При здійсненні перевірки
вказаних доводів апеляційним судом
встановлено, що при визначенні
заборгованості відповідачем
використовувалися тарифи, які діяли на
момент проведення оплати, а не
відповідно тарифів, які діяли у місяці,
за який проведено оплату.

Наприклад, визначаючи
заборгованість за березень 2011р. у сумі
14грн. 01коп.

-
3 -

(с.с.217), відповідач використає тариф,
який був встановлений з 1 квітня 2011р.
0,2802грн. за 1 квт., так як позивачем
оплата за березень 2011р. була проведена
19 травня 2011р. (с.с.19).

Проте, відповідачем не взято до
уваги, що п. 26 Правил користування
електричною енергією для населення
встановлено, що у разі зміни тарифів
(цін) на електричну енергію оплата
заборгованості провадиться за
тарифами (цінами), що діяли у період, за
який сплачується борг.

Згідно пункту 27 Правил у разі
несплати за спожиту електричну енергію
протягом 10

днів після терміну, зазначеного у
договорі чи платіжному документі, та
неотримання енергопостачальником
повідомлення про оплату на 20 день
споживачу надсилається попередження
про відключення електричної енергії. У
разі несплати за спожиту електричну
енергію на 30 день після отримання
споживачем попередження
енергопостачальник має право
відключити споживача від електричної
мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Отже, заперечуючи проти позовних
вимог, відповідач стверджував, що його
дії по відключенню квартири позивача
від електропостачання були
правомірними, так як позивач має борг
по сплаті за спожиту електроенергію,
тому відповідач зобов'язаний був
надати належні докази наявності такої
заборгованості.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачем надавалися декілька
розрахунків заборгованості позивача,
які містили різні показники, розмір
заборгованості постійно мінявся, що
викликає сумніви у достовірності та
належності таких доказів. При цьому,
відповідачем не враховувалися покази
лічильника, які зазначалися позивачем
у квитанціях, і не надано документів, що
вказані показники не відповідали
дійсності.

До апеляційного суду апелянтом
був наданий інший розрахунок,
відповідно до якого заборгованість
почала накопичуватися з жовтня 2005р.,
коли позивач не оплатила 300квт.
витраченої електроенергії (с.с.219).

Разом з тим, перевіряючи покази
лічильника, які використані
відповідачем при розрахунку
заборгованості, колегія суддів
встановила, що твердження відповідача
суперечать наданим їм же даним.

З наданої відповідачем таблиці
вбачається, що відповідачем
використані покази лічильника станом
на 1 вересня 2005 - 6361 та станом на 14
листопада 2005р. 7111, тобто у жовтні 2005р.
позивачем не оплачено 300квт. (с.с.219).

Проте, у таблиці розшифровки
нарахувань відповідачем відображено
контрольну перевірку показника
лічильника станом на 13 лютого 2006р. - 6300
(с.с.234), що свідчить про безпідставність
твердження відповідача про не оплату
позивачем 300квт. у жовтні 2005р.

Також відповідачем не було враховано,
що станом на жовтень 2004р. позивач мала
переплату 683квт., що було зафіксовано у
договорі.

Крім того, відповідачем належним
чином не обґрунтовано нарахування
заборгованості виходячи із
щомісячного використанням електричної
енергії позивачем більше, ніж 150квт. і
застосування відповідного тарифу,
оскільки з наданих позивачем квитанцій
вбачається, що щомісячне використання
електричної енергії не перевищувало
150квт., що спростовано відповідачем не
було.

При цьому, ні Правилами, ні
договором не заборонено позивачу
оплачувати однією квитанцією за
використану електроенергію за
декілька місяців.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
те, що відповідач не мав законних
підстав для відключення квартири
позивача від електропостачання, а
нарахований борг не знайшов свого
підтвердження.

Доводи апелянта про те, що вимоги
про визнання боргу безпідставним не
відповідають способу цивільного
захисту, який визначено
законодавством, колегія суддів вважає
безпідставним.

Способи захисту цивільних прав
та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК
України, проте

-
4 -

вони не є вичерпними.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Оскільки Правилами користування
електричною енергією для населення
встановлено, що підставою для
відключення споживача від електричної
мережі є наявність у нього несплаченої
заборгованості за користування
електроенергією, тому у разі
встановлення неправомірності
нарахування такої заборгованості, суд
може захистити права споживача,
визнавши таку заборгованість
безпідставною.

Посилання апелянта на те, що
судом не досліджувалася робота
приладів обліку електроенергії та
робота спеціалізованої програми, за
допомогою якою була визначена
заборгованість позивача, колегія
суддів вважає безпідставним, оскільки
досліджувати прилади обліку
електроенергії є обов'язком
відповідача, як енергопостачальника.

При розгляді даного спору
відповідачем не заявлялося, що прилад
обліку електричної енергії у квартирі
позивача не працює, або має
пошкодження, або з інших підстав не
може використовуватися для обліку
електроенергії. При цьому, покази
електролічильника у квартирі позивача
були зафіксовані працівниками
відповідача у відповідному акті від 6
березня 2013р. і не заперечувалися
сторонами та відповідали показникам,
вказаним позивачем у квитанції.

Також у суду не було підстав
вважати належним доказом розрахунок
заборгованості, який був здійснений
відповідачем за допомогою спеціальної
програми, оскільки встановлено, що
розмір заборгованості постійно
змінювався, що свідчить про
використання різних даних при
обрахунку заборгованості.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушень норм
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
відхилити, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: