Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/9/2014

Справа № 330/13/13- ц

"24" квітня 2014 р. Якимівський районний
суд Запорізької області у складі:

головуючого - Нестеренко Т.В.

при секретарі - Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Якимівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Кирилівської
селищної ради про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
частину спадкового майна,

В С Т А
Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
Кирилівської селищної ради про
визнання заповіту недійсним, визнання
права власності на частину спадкового
майна мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4. Зазначена
обставина підтверджується копією
свідоцтва про смерть. Після його смерті
відкрилася спадщина, яка складається з
незареєстрованого за спадкодавцем
житлового будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 96,7 кв.метри, який розташований
по АДРЕСА_2. Право власності на
зазначений павільйон виникло за
спадкодавцем відповідно до рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 17.05.2010 року та
ухвали зазначеного суду від 31.08.2010 року
по цивільній справі № 2-309/2010 р.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 1261
ЦК України є відповідач ОСОБА_3 ( син
спадкодавця) та позивач ОСОБА_2 ( дочка
спадкодавця, дошлюбне прізвище якої
ОСОБА_2). Зазначені обставини
підтверджуються копіями свідоцтв про
народження та про одруження. Після
смерті ОСОБА_4 позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до приватного
нотаріуса Якимівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5 із заявою про прийняття
спадщини ( така заява подана позивачем
ОСОБА_2) та заявою про видачу свідоцтва
про право власності на частку в
спільному майні подружжя ( така заява
подана позивачем ОСОБА_1), зазначені
заяви прийняті нотаріусом до
провадження. Одночасно позивачам
нотаріус повідомив, що за свого життя, а
саме 23 листопада 2011 року, спадкодавцем
ОСОБА_4 було складено заповіт згідно
змісту якого він, на випадок своєї
смерті, заповідав все належне йому
майно відповідачу ОСОБА_3, позивачу ж
ОСОБА_1 нотаріусом запропоновано
надати правовстановлюючі документи на
будинок АДРЕСА_1. В зв"язку з тим, що як
зазначено раніше, спадкодавцем було
складено заповіт на користь
відповідача ОСОБА_3, між позивачами та
відповідачем виник спір стосовно
спадщини, свої вимоги стосовно
спадкового майна позивачі
обґрунтовують наступним: 18 лютого 1984
року між позивачем ОСОБА_1 та
спадкодавцем ОСОБА_4 було укладено
шлюб, зазначений шлюб було
зареєстровано Кирилівською селищною
радою Якимівського району Запорізької
області, актовий запис № 6. Зазначена
обставиш підтверджується копією
відповідного Витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану. Після
укладення шлюбу спадкодавець ОСОБА_4
отримав 10 лютого 1985 року в користування
земельну ділянку, яка розташована по
АДРЕСА_1, ділянка була призначена для
будівництва житлового будинку. На
ділянці спадкодавцем та позивачем
ОСОБА_1 було розпочате будівництво
будинку, а саме подружжя ОСОБА_2
спочатку збудували невеликий
будиночок, в якому можливо було
тимчасово проживати, в подальшому
позивач та спадкодавець мали намір
збудувати житловий будинок, а уже
збудований пристосувати під літню
кухню. Але такі наміри не були
здійснені оскільки шлюб між зазначеним
особами 15 травня 1987 року було
розірвано. В зв"язку з тим, що у позивача
ОСОБА_1 були реальні можливості
проживати в іншому місці, після
розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1
почала проживати окремо, але звичайних
стосунків між позивачем та
спадкодавцем втрачено не було, вони
продовжували спілкуватися між собою,
спадкодавець ОСОБА_4 постійно приймав
участь у вихованні дочки тощо. Між
собою позивач та спадкодавець
домовилися, що збудований будиночок є
їхньою спільною власністю, але вони
проживали кожен окремо один від одного
- позивач проживала АДРЕСА_3, а
спадкодавець проживав АДРЕСА_4. В
подальшому в зв"язку з матеріальними
труднощами, відсутністю роботи тощо
спадкодавець не зміг продовжити
будівництво будинку. Зазначену будівлю
належним чином в експлуатацію введено
не було, будь-яких правовстановлюючих
документів на будівлю отримано не було,
спадкодавець навіть не був
зареєстрованим за адресою будинку.
Враховуючи викладене позивач вважає,
що зазначене домоволодіння є спільною
сумісною власністю подружжя, тобто
вона, як дружина спадкодавця, має право
власності на 1/2 частину зазначеного
домоволодіння, яке (домоволодіння) було
збудоване в період шлюбу між
зазначеними особами. Такі вимоги
цілком відповідають ст.22 Кодексу про
шлюб та сім"ю України ( ред.1969 року) ,
який діяв на час виникнення
правовідносин стосовно спірного
будиночка. Зазначеною нормою
передбачено, що майно, яке було нажите
подружжям підчас шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування та розпорядження таким
майном. Факт надання земельної ділянки
в користування на ім"я одного з
подружжя ОСОБА_2, факт надання дозволу
на будівництво будинку, факт
будівництва будиночка в період шлюбу
позивача ОСОБА_1 із спадкодавцем може
бути підтверджено відповідними
копіями документів про надання
дозволів ( останні повинні міститися в
архівах Кирилівської селищної ради та
відділу містобудування та архітектури
Якимівської РДА) та може бути
підтверджено показами свідків, які
прибудуть в судове засідання ; - як
зазначалося раніше за свого життя
спадкодавцем ОСОБА_4 було складено
заповіт відповідно до змісту якого він
на випадок своєї смерті заповідав все
належне йому майно на користь
відповідача ОСОБА_3 Але позивачі по
справі, зокрема позивач ОСОБА_2 вважає,
що зазначений заповіт, а саме зміст
його, не відповідає дійсній волі,
бажанню спадкодавця. Незважаючи на те,
що в 1987 році батьки позивача ОСОБА_2
розірвали шлюб між собою, між ними
продовжувалися нормальні стосунки,
вони періодично спілкувалися між
собою, надавали один іншому допомогу
тощо. Такі відносини між батьками
позивача ОСОБА_2 стали наслідком того,
що як позивач , так і її батько постійно
спілкувалися між собою, будь-яких
негативних стосунків між ними не
виникало, спадкодавець ОСОБА_4 постійно
допомагав своїй дочці, приймав участь у
її вихованні тощо. За свого життя
спадкодавець ніколи не виказував
будь-яких думок, що йому ближче його син
від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_3,
будь-яких нерівних відносин між дітьми
спадкодавець не допускав. В вересні 2011
року спадкодавець ОСОБА_4 захворів він
переніс інсульт головного мозку в
зв"язку з чим був госпіталізований до
Якимівської ЦРЛ де проходив тривалий
курс лікування від хвороби. Під час
хвороби позивачі відвідували
спадкодавця, їм стало відомо, що
спадкодавець приймає сильнодіючі
лікарські препарати, таке лікування
мало тривалий час. Під час відвідувань
спадкодавця позивачі помічали, що його
поведінка не зовсім відповідає
звичайному стану здорової людини -
ОСОБА_4 іноді заговорювався, розповідав
про речі, які є несумісними між собою
тощо. Незважаючи на лікування
хворобливий стан ОСОБА_4 був сталим,
ОСОБА_4 продовжував приймати зазначені
лікарські препарати на протязі двох
місяців, але позитивних наслідків таке
лікування не мало. В листопаді 2011 року,
продовжуючи перебувати в Якимівській
ЦРЛ, ОСОБА_4 пройшов певне обстеження та
в нього було виявлено тяжку хворобу -
рак легенів 4 ступеню. Вважаючи
зазначене ОСОБА_4 почав лікуватися в
Мелітопольському онкодіспансері, але в
зв"язку з тим, що хвороба була дуже
запущена, позитивних прогнозів щодо
лікування лікарями не давалося, ОСОБА_4
був виписаний з онкодиспансера для
продовження підтримки життя в домашніх
умовах. Весь цей час ОСОБА_4 продовжував
приймати сильнодіючі лікарські
препарати. Одразу після виписки з
онкодиспансера, в листопаді 2011 року,
спадкодавцем ОСОБА_4 і було складено
заповіт. Позивач ОСОБА_2 вважає, що в
зв"язку з викладеними обставинами цей
заповіт не відповідає дійсній волі
спадкодавця, заповіт було складено під
впливом сильнодіючих лікарських
препаратів, під час складання заповіту
ОСОБА_4 не в повній мірі був дієздатною
особою та несвідомо міг вчинити певні
дії, тобто скласти заповіт. Крім того
позивачу та її представнику за
довіреністю стало відомо, що з вересня
2011 року над ОСОБА_4 було оформлено
опікунство, опікуном було призначено
відповідача по справі. У відповідності
до вимог ст.60 ЦК України опіка
встановлюються судом над особою, яка
визнана недієздатною. Такі відомості
додатково свідчать, що складання
оспорюваного заповіту не відповідає
дійсній волі спадкодавця. Таким чином
позивач ОСОБА_2 вважає, що оскільки
такий заповіт с недійсним, то стосовно
спадщини, яка належала спадкодавцю,
треба застосовувати норми іншого
закону спадкування за законом.
Оскільки дітьми спадкодавця ОСОБА_4 є
позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3,
вони у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК
України є спадкоємцями першої черги,
інших спадкоємців зазначеної черги
немає. Таким чином спадщина, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_4 повинна
належати позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках; Підсумовуючи викладене
позивачі вважають, що заповіт ,який
було складено спадкодавцем ОСОБА_4
відповідно до змісту якого він на
випадок своєї смерті заповідав все
належне йому майно на користь
відповідача ОСОБА_3 є недійсним, а
майно, яке належало на час смерті
спадкодавцю повинно бути розподілене
між сторонами наступним чином:
стосовно будиночка АДРЕСА_1 - 1/2 частина
повинна належати позивачу ОСОБА_1 як
дружині в спільному майні подружжя,
інша 1/2 частина будиночка повинна
належати в рівних частках позивачу
ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 як
спадкоємцям першої черги після
померлого спадкодавця; стосовно
павільйону літера А-1 загальною площею
96,7 кв.метри, який розташований по
АДРЕСА_2 - він повинен належати в рівних
частках позивачу ОСОБА_2 та відповідачу
ОСОБА_3 як спадкоємцям першої черги
після померлого спадкодавця. Таким
чином позивачі просять заповіт, який
було складено ОСОБА_4 відповідно до
змісту якого він на випадок своєї
смерті, заповідав все належне йому
майно відповідачу ОСОБА_3 визнати
недійсним. Визнати за позивачем ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину
незареєстрованого за спадкодавцем
ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1
Якимівського району Запорізької
області. Визнати за позивачем ОСОБА_2
право власності на 1/4 частину
незареєстрованого за спадкодавцем
ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1
Якимівського району Запорізької
області. Визнати за відповідачем
ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину
незареєстрованого за спадкодавцем
ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1. Визнати
за позивачем ОСОБА_2 право власності на
павільйону літера А-1 загальною площею
96,7 кв. метри, який розташований по
АДРЕСА_2. Визнати за відповідачем
ОСОБА_3 право власності на павільйону
літера А-1 загальною площею 96,7 кв. метри,
який розташований по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 свої
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та наполягали на їх задоволенні.
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона
почала проживати з заповідачем ще з 1982
року, а одружилися після народження
доньки, позивача ОСОБА_2, у вересні 1983
року, вона була його третьою дружиною
та зазначене нерухоме майно вони
будували разом з батьком їх спільної
доньки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3,
сам син, відповідач ОСОБА_3 в
будівництві участі не приймав, як і
його мати. Після одруження, через 1,5
роки, вони з заповідачем. ОСОБА_4
розлучились, в 1985 році, та на протязі
28-ми років вона не зверталась з заявою
про розподіл сумісно набутого
подружжям майна, так як вважала, що все
буде по чесному та все майно, що
належало померлому ОСОБА_4 буде
розділено між їх спільною донькою
ОСОБА_2 та відповідачем, сином ОСОБА_3,
але сам ОСОБА_4 не міг з власної волі, як
вона вважає скласти заповіт на ім»я
свого сина, ОСОБА_3, так як він дуже
любив їх спільну доньку, ОСОБА_2.
Представник позивача ОСОБА_7 зазначив,
що вимоги на частину спадщини
відповідають ст.22 Кодексу про шлюб та
сім"ю України ( ред.1969 року) та позивач
ОСОБА_1 має право на частку нерухомого
майна, сумісно набутого подружжям, а
тому має право на ? частини
незареєстрованого за спадкодавцем
домоволодіння АДРЕСА_1. Також зазначив,
що під час складання заповіту ОСОБА_4 не
в повній мірі був дієздатною особою та
несвідомо міг вчинити певні дії, тобто
скласти заповіт. Крім того позивачу та
йому, представнику за довіреністю
стало відомо, що з вересня 2011 року над
ОСОБА_4 було оформлено опікунство,
опікуном було призначено відповідача
по справі.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8
заперечували проти задоволення
позовних вимог. Відповідач ОСОБА_3
зазначив, що навіть земельна ділянка,
на якій розташоване нерухоме майно
була виділена на ім»я його батька, під
час шлюбу з його матір»ю, як молодому
подружжю та він безпосередньо
допомагав будувати зазначене майно.
Його батько, ОСОБА_4 заповідав йому все
майно, при цьому розумів значення своїх
дій та міг ними керувати при складанні
заповіту від заповіту, його
волевиявлення було вільним і
відповідало його волі. Представник
відповідача ОСОБА_8 зазначив, що
позивачі не мають жодного відношення
до нерухомого майна, яке на теперішній
час навіть не зареєстровано та поділу
цього майна, а щодо питання про
недійсність складеного ОСОБА_4
заповіту, позивачами не надано жодних
доказів на свої твердження.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1234 ЦК
України право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю,
відповідно до ч.2 ст. 1234 ЦК України право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається. Судом встановлено, що
заповідач ОСОБА_4 розумів значення
своїх дій та міг ними керувати при
складанні заповіту, посвідченого 23
листопада 2011 року Кирилівською
селищною радою Якимівського району
Запорізької області за № 173, на ім"я
ОСОБА_3 (а.с.88), що волевиявлення
заповідача було вільним і відповідало
його волі, що підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
доказами, а саме: поясненнями в
судовому засіданні сторін та
висновками первинної посмертної
судово-психіатричної експертизи, Акт
№322 від 20.05.2013 року (а.с.107-113) та Актом
судово-психіатричної експертизи
№60а/164а від 20.02.2014 року (163-168).

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Позивачем
ОСОБА_1 та представником позивача
ОСОБА_7 не надано суду докази того, що
спадкодавець ОСОБА_4 не розумів
значення своїх дій або не міг ними
керувати при складанні заповіту,
посвідченого 23 листопада 2011 року
Кирилівською селищною радою
Якимівського району Запорізької
області за № 173, на ім"я ОСОБА_3, як
зазначено в позові.

Щодо посилання позивача та його
представника на те, що відповідачем
ОСОБА_3 з вересня 2011 року над ОСОБА_4
було оформлено опікунство, опікуном
було призначено відповідача по справі,
а у відповідності до вимог ст.60 ЦК
України опіка встановлюються судом над
особою, яка визнана недієздатною, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Так, дійсно відповідач по
справі ОСОБА_3 звертався до
Якимівського районного суду з позовом
про визнання громадянина недієздатним,
встановлення над ОСОБА_4 опіки і
призначення опікуна у травні 2012 року
(а.с. 99), тобто майже через рік після
складання заповіту ОСОБА_4. Також слід
зазначити, що провадження по
зазначеній цивільній справі було
закрито в зв'язку зі смертю ОСОБА_4
(а.с.100).

Згідно із ст. 1234 ЦК України та ст.ст. 56,57
Закону України «Про нотаріат» заповіт
може бути зроблено, змінено або
скасовано лише особисто самим
громадянином заповідачем. Вчинення цих
дій і було волевиявленням заповідача
ОСОБА_4 при складанні заповіту,
посвідченого 23 листопада 2011 року
Кирилівською селищною радою
Якимівського району Запорізької
області за № 173, на ім"я ОСОБА_3.
Позивачами ти їх представником в
судовому засіданні не доведено, що
складений ОСОБА_4 заповіт, був
складений ним як особою, волевиявлення
якої не було вільним і не відповідало
його волі. Таким чином відповідно і
вимоги про визнання за позивачами
права власності на ? частину будь-якого
майна не підлягають задоволенню, так як
заповідач відповідно до заповіту
заповідав все належне йому майно, де б
воно не знаходилось і з чого б воно не
складалось, і взагалі, все те, що буде
належати йому на день його смерті і на
що він за законом матиме право, заповів
ОСОБА_3, відповідачу по справі. Також
відсутні дані про онкохворобу
заповідача та приймання сильнодіючих
ліків, зазначену в позові, згідно
наданих відповідей з лікарень на час
складання зазначеного заповіту (а.с.85) і
це не підтвердилось у висновках
проведених під час розгляду справи
первинної посмертної
судово-психіатричної експертизи, Акт
№322 від 20.05.2013 року (а.с.107-113) та Актом
судово-психіатричної експертизи
№60а/164а від 20.02.2014 року (163-168).

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 1216-1257 ЦК України, ст.ст.
56, 57 Закону України «Про нотаріат»,
ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Кирилівської
селищної ради про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
частину спадкового майна - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Якимівський районний суд Запорізької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: