Справа №467/1982/13-ц 24.04.2014 24.04.2014 24.04.2014
Провадження №22-ц/784/1253/14
Головуючий суду у першій інстанції -
Суддя -
доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
- Рудніку Є.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, без участі сторін,
цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_3

на рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 14 березня 2014 р. у справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про захист порушених спадкових прав,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 р. ОСОБА_3 звернулась з
позовом до ОСОБА_4 про захист порушених
спадкових прав.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 р.
померла її бабуся ОСОБА_5, яка до смерті
була зареєстрована та постійно
проживала в АДРЕСА_1 разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_6 та дітьми ОСОБА_4 і
ОСОБА_7 За життя ОСОБА_5 склала заповіт,
яким заповіла належну їй на праві
власності земельну частку(пай), яка
перебувала у колективній власності
сільськогосподарського підприємства
«Південний Буг» Арбузинського району
Миколаївської області (далі - КСП
«Південний Буг») розміром 5.88 умовних
кадастрових гектарів ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_6 р. остання за рішенням суду
була оголошена померлою. Факт
прийняття спадщини ОСОБА_7 після
смерті своєї матері встановлений
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 8 жовтня 2013
року. Позивачка після смерті своєї
матері, подала у встановлений законом
строк, заяву про прийняття спадщини до
нотаріальної контори. Проте, нотаріус
відмовив їй у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом через те,
що на все спадкове майно, яке
залишилось після смерті батьків
матері позивачки, були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом їх сину - ОСОБА_4

Посилаючись на те, що відповідач
та його дружина не виявляли турботу
щодо престарілих батьків відповідача,
здійснювали посягання на їх життя та
здоров'я, принижували честь та
гідність, конфліктували і бажали їх
швидкої смерті, крім того ОСОБА_4
приховав те, що його рідна сестра має
право на спадок за заповітом, позивачка
просила:

- усунути відповідача від спадку
після смерті своєї матері ОСОБА_5;

- визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом,

видане 17 жовтня 2007 року ОСОБА_4
державним нотаріусом Арбузинської
державної нотаріальної контори на
земельну частку(пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності КСП
«Південний Буг» площею 5.88 умовних
кадастрових гектарів, призначену для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
зареєстроване у реєстрі за № 2900;

- визнати недійсним Державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 601338, виданий ОСОБА_4 9 липня
2010 р. ;

- припинити права власності і
користування спірною земельною
ділянкою, вилучити її з незаконного
володіння ОСОБА_4 ;

- визнати за нею право власності
на земельну ділянку, площею 5.88 га,
розташовану на території
Костянтинівської селищної ради
Арбузинського району Миколаївської
області.

Рішенням Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 14 березня 2014 р. позов задоволено
частково. Визнано частково недійсним
(на 7/9) свідоцтво про право на спадщину
за законом, видане 17 жовтня 2007 року
ОСОБА_4 державним нотаріусом
Арбузинської державної нотаріальної
контори Бойченком В.А. на земельну
частку(пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності КСП «Південний
Буг», площею 5.88 умовних кадастрових
гектарів, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, зареєстроване у реєстрі
за № 2900. Визнано недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 601338, виданий ОСОБА_4
на підставі вищезазначеного свідоцтва
на земельну ділянку площею 5.8000
гектарів, розташовану на території
Костянтинівської селищної ради (за
межами населеного пункту)
Арбузинського району Миколаївської
області, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, виданий Арбузинською
районною державною адміністрацією та
відділом Держкомзему у Арбузинському
районі Миколаївської області і
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації Державних актів на право
власності на землю та постійного
користування землею за № . За
ОСОБА_3 визнано право власності на 7/9
частин вищезазначеної земельної
ділянки, а за ОСОБА_4 визнано право
власності на 2/9 частини цієї ж
земельної ділянки. Розподілені судові
витрати.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на незаконність на
необґрунтованість судового рішення,
просила його скасувати та
задовольнити її вимоги у повному
обсязі.

В засідання судової колегії
сторони не з'явились, про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином (а.с. 184-187), у зв'язку з чим
справа розглядалась за їх відсутності
на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5
на праві власності належала земельна
частка (пай), у розмірі 5.88 умовних
кадастрових гектарів, яка перебувала у
власності КСП «Південний Буг»,
місцезнаходженням якого є смт.
Костянтинівка Арбузинського району
Миколаївської області.

За життя, 30 травня 2001 р., ОСОБА_5
склала заповіт, яким заповіла вказану
земельну частку своїй доньці ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_5 померла.
Спадкоємцями, що прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст.
549 ЦК УРСР є чоловік померлої ОСОБА_6,
син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_7 У
встановленому законом порядку
спадкоємці спадщину не оформили.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 8 жовтня 2013 р.
було встановлено факт прийняття
ОСОБА_7 спадщини за законом та за
заповітом після смерті матері ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 р. помер ОСОБА_6 Після його
смерті спадщину по закону прийняв
відповідач. 17 жовтня 2007 року державним
нотаріусом Арбузинської державної
нотаріальної контори йому були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом на все належне його батькам
майно, в тому числі і на спірну земельну
ділянку, яку мати заповідала своїй
дочці ОСОБА_7 Вподальшому, на підставі
вказаного свідоцтва, Арбузинською
райдержадміністрацією видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Отже, свідоцтво про право на спадщину
за законом відповідачу ОСОБА_4 на
спірну земельну ділянку було видано
без урахування заповіту ОСОБА_5, тобто
видано особі, яка не мала права на
спадкування на це майно.

За такого, суд дійшов вірного висновку
про те, що відповідно до ст. 1301 ЦК
України зазначене свідоцтво слід
визнати недійсним.

Разом з цим, суд вважав, що це свідоцтво
слід визнати недійсним лише в частині,
оскільки відповідач успадкував цю
земельну ділянку після смерті батька -
ОСОБА_4, який мав право на обов'язкову
частку у спадщині після смерті своєї
дружини - ОСОБА_5 При цьому суд
розрахував обов'язкову частку без
врахування всієї спадкової маси, яка
залишилася після смерті ОСОБА_5, та не
звернув уваги на те, що ОСОБА_6 після
смерті дружини прийняв спадщину за
законом, і її розмір значно перевищує
розмір його обов'язкової частки, а тому
правила ст. 535 ЦК УРСР в даному випадку
застосовані бути не можуть.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів вважає, що свідоцтво про
право на спадщину за законом на спірну
земельну ділянку видане на ім'я
відповідача після смерті батька -
ОСОБА_6 слід визнати недійсним
повністю, оскільки право на цю земельну
ділянку після смерті дружини до
останнього не перейшло.

За такого, колегія суддів вважає, що
рішення суду в частині визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, видане на ім'я
відповідача на спірну земельну ділянку
слід скасувати та ухвалити в цій
частині нове про задоволення цих
позовних вимог.

Визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом та державного
акту на спірну земельну ділянку є
підставою для припинення права
власності відповідача на цю земельну
ділянку, а тому вимоги позивачки про
припинення права власності є зайвими.

Не можна погодитись і з висновком суду
про задоволення вимог позивачки про
визнання за нею права власності на
спірну земельну ділянку в порядку
спадкування за законом після смерті
матері.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Після її смерті до нотаріальної
контори звернулась її донька -
позивачка ОСОБА_3 з заявою про
прийняття спадщини. За заявою
останньої у Арбузинській державній
нотаріальній конторі була заведена
спадкова справа № 251/2012. Крім позивачки,
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_7 є її неповнолітні діти: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
повнолітня донька ОСОБА_11 ( а.с. 40-50).

Проте, свідоцтво про право на
спадщину на спірну земельну ділянку
позивачці видане не було лише через те,
що свідоцтво на спірне спадкове майно
отримав відповідач.

Разом з цим, задовольняючи вимоги
позивачки про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину на
спірну земельну ділянку на ім'я
відповідача, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що після визнання
недійсним свідоцтва та державного акту
на спірну земельну ділянку на ім'я
відповідача, відсутні будь-які
перешкоди для одержання позивачкою в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину в порядку ст. 1266 ЦК
України.

Крім того, задовольняючи вимоги про
визнання за позивачкою права власності
на спірну земельну ділянку, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
після смерті ОСОБА_7, крім позивачки,
залишилося ще троє спадкоємців, які не
були залучені до участі у справі, та
вирішенням спору у такий спосіб,
порушуються права інших спадкоємців,
двоє з яких є неповнолітніми.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права
власності на земельну ділянку
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог, що не
перешкоджає позивачці вподальшому
отримати в нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на цю земельну ділянку.

За такого, до отримання у встановленому
законом порядку свідоцтва про право на
спадщину на спірну земельну ділянку,
вимоги позивачки про

вилучення її з незаконного володіння
ОСОБА_4 є передчасними, а тому
остаточний висновок суду про відмову у
задоволенні цих позовних вимог є
вірним.

Що стосується вимог позивачки про
усунення відповідача від спадкування
після смерті матері, то колегія
погоджується з висновком суду в цій
частині про відмову у задоволенні
позову.

Так, згідно ст. 528 ЦК УРСР не мають права
стати спадкоємцями ні за законом, ні
за заповітом особи, які навмисно
позбавили життя спадкодавця або
кого-небудь з спадкоємців або зробили
замах на їх життя.

Проте, позивачем не надано належних
доказів, які б підтвердили те, що
відповідач навмисно позбавив життя
спадкодавця або кого-небудь зі
спадкоємців або зробив замах на їх
життя, також не встановлено наявність
судового рішення, яке б підтвердило те,
що відповідач злісно ухилявся від
виконання покладених на нього в силу
закону обов'язків по утриманню
спадкодавця.

Доводи апелянта стосовно не вірного
визначення розміру судових витрат, які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, а саме: 328 грн. 50 коп.
компенсації за відрив від звичайних
занять позивачки, представника та
свідків, 450 грн. добових, 270 грн. витрат
на проїзд до іншого населеного пункту
та 270 грн. витрат, понесених позивачкою
на оформлення довіреності на
представництво інтересів, колегія
суддів вважає безпідставними.

Так, суд з врахуванням положень
ст. ст. 79, 85, 88 ЦПК України визначив
розмір судових витрат. При цьому суд
вірно виходив з того, що витрати,
понесені позивачкою на оформлення
довіреності на представництво її
інтересів, не передбачені ст. 79 ЦПК
України, а стягнення 328 грн. 50 коп.
компенсації за відрив від звичайних
занять позивача та представника,
можливо лише за умови, що вони не
працюють, та не мають самостійного
доходу, проте таких доказів сторони не
надали. Також суд вірно відмовив у
стягненні витрат на проїзд до іншого
населеного пункту індивідуальним
транспортом та стягнення 450 грн.
добових, оскільки позивачем не
доведено відсутність можливості
дістатися місця розгляду справи
громадським транспортом за наявності
щоденного автобусного сполучення між
м. Южноукраїнськ та смт. Арбузинка та
необхідність отримання добових при
відсутності вказаних осіб за місцем
проживання від 1 до 2-х годин.

За такого, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 14 березня 2014
р. в частині визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 права власності на земельну
ділянку скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом на право
на земельну частку (пай), у розмірі 5,88 в
умовних кадастрових гектарах у землі,
яка перебуває у колективній власності
КСП «Південний Буг», видане 17 жовтня 2007
року ОСОБА_4 державним нотаріусом
Арбузинської державної нотаріальної
контори, зареєстроване у реєстрі за №
2900.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання права власності на земельну
ділянку відмовити.

Рішення суду в частині
задоволених вимог про визнання
недійсним державного акту та в частині
відмови у задоволенні решти позовних
вимог, а також судових витрат залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: