Провадження № 2/0202/396/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючої судді Зосименко
С.Г.,

при секретарі Котула
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Державної
установи «Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України» про зобов'язання вчинити
певні дії та позовною заявою ОСОБА_1 до
Державної установи «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» про стягнення
заборгованості із заробітної плати та
допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості із
заробітної плати та допомоги на
оздоровлення, в якому посилається на
те, що вона являється доцентом кафедри
фтизіатрії у Державній установі
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я
України». 01.07.2013 року їй було вручено
копію виписки з наказу № 75-ов «Про
відпустки». Відповідно до цього наказу
їй повинні виплатити допомогу на
оздоровлення у розмірі 1 ставки доценту
та відпустка відраховується з 01.07.2013
року до 26.08.2013 року. У відповідності до
ст. 155 КЗпП України заробітна плата за
час чергової відпустки повинна була
виплачена відповідачем е пізніше, ніж
за 3 дні до початку відпустки, тобто не
пізніше 27 червня 2013 року. Але тільки 17
липня на рахунок позивачки бела
перерахована сума 2504 грн., яка є значно
меншою за належну. Просила визнати
порушення відповідачем ст. 115 КЗпП
України, зобов'язати відповідача
провести повну виплату заробітної
плати за весь період чергової
відпустки позивачки, зобов'язати
відповідача провести повну виплату
допомоги на оздоровлення у
відповідності до наказу № 75-ов від
17.07.2013 року.

У серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом до відповідача про
зобов'язання вчинити певні дії, в якому
посилається на те, що вона є доцентом
кафедри фтизіатрії у Державній
установі «Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України». 01.07.2013 року їй було вручено
копію виписки з наказу № 75-ов «Про
відпустки». Відповідно до цього наказу
їй повинні виплатити допомогу на
оздоровлення у розмірі 1 ставки доценту
та відпустка відраховується з 01.07.2013
року до 26.08.2013 року. 19.07.2013 року
позивачка звернулася до відповідача із
заявою, в якій вимагала перенести її
чергову відпустку , вираховуючи її з 24
липня 2013 року до 20 вересня 2013 року. 05
серпня 2013 року вона отримала листа від
відповідача, в якому не отримала
відповіді на своє звернення. Просила
визнати порушення відповідачем п. 2 ч. 1
ст. 80 КЗпП України, зобов'язати
відповідача перенести позивачці
відпустку, вираховуючи її з 24 липня 2013
року до 20 вересня 2013 року.

Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року дані
позови були об'єднані в одне
провадження.

Позивачка вимоги підтримала у повному
обсязі і просила задовольнити. Суду
пояснила, що з нею була узгоджена дата
початку та закінчення чергової
відпустки, їй було відомо про графік
відпусток. Заяву на відпустку вона
написала з 01 липня 2013 року. Про своє
порушене право дізналася 01.07.2013 року,
однак заяву про перенесення відпустки
подала тільки 19.07.2013 року.

Представник позивачки в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявлених вимог
заперечував, посилаючись на те, що
наказом № 75-ов «Про відпустки» та
списку № 19 співробітників підрозділу
кафедри фтизіатрії, яким надається
відпустка у 2013 році, позивачці була
надана чергова відпустка з 01.07.2013 року
до 26.08.2013 року на 56 календарних днів. Про
дату чергової відпустки позивачка була
повідомлена заздалегідь. Станом на
01.07.2013 року сума відпускних до виплати
була нарахована, але відповідач не мав
підстав для її виплати, так як з 17.06.2013
року до 01.07.2013 року позивачка була
відсутня на робочому місці, табель
робочого часу не був підтверджений
листком непрацездатності. Позивачка
здала листок непрацездатності до
відділу кадрів тільки 01.07.2013 року. Їй
було запропоновано перенести
відпустку на зручний для неї час, але
вона відмовилася. 24.07.2013 року на адресу
відповідача надійшла заява позивачки
щодо перенесення відпуски. Просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу
Державної установи «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» № 75-ов від 17.06.2013 року
«Про відпустки» (а. с. 24-25) та списку № 19
співробітників підрозділу кафедри
фтизіатрії (а. с. 26-27), яким надається
відпустка у 2013 році за 2012-2013 рік, ОСОБА_1
була надана чергова відпустка з 01.07.2013
року до 26.08.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КЗпП України
щорічна відпустка повинна бути
перенесена на інший період або
продовжена у разі: 1) тимчасової
непрацездатності працівника,
засвідченої у встановленому порядку; 2)
виконання працівником державних або
громадських обов'язків , якщо згідно із
законодавством він підлягає
звільненню на цей час від основної
роботи зі збереженням заробітної
плати; 3) настання строку відпустки у
зв'язку із вагітністю та пологами;4)
збігу щорічної відпустки з відпусткою
у зв'язку із навчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КЗпП України
щорічна відпустка на вимогу працівника
повинна бути перенесена на інший
період у разі: 1) порушення власником
або уповноваженим ним органом терміну
письмового повідомлення про час
надання відпустки; 2) несвоєчасної
виплати власником або уповноваженим
ним органом заробітної плати
працівнику за час щорічної відпустки.

Про дату чергової відпустки позивачка
була повідомлена своєчасно, що вона
підтвердила у судовому засіданні.
Станом на 01.07.2013 року сума відпускних до
виплати була нарахована, але не
виплачена через те, що позивачка з
17.06.2013 року до 01.07.2013 року перебувала на
лікарняному, що підтверджується
Табелем обліку робочого часу
співробітників кафедри фтизіатрії за
червень 2013 року (а. с. 31). Відповідачу
стало відомо про це тільки 01.07.2013 року,
після того, яка позивачка надала
лікарняний листок (а. с. 28-29). Позивачка
здала листок непрацездатності
відповідачу 01.07.2013 року, тобто у день
початку відпустки, про що свідчить
підпис завідуючого кафедрою (а. с. 28-29).
Згідно табелів обліку робочого часу
співробітників кафедри фтизіатрії за
липень та серпень 2013 року (а. с. 52-53)
відповідачка знаходилася з 01.07.2013 року
до 26.08.2013 року у відпустці.

Відповідачем кошти на оплату
відпускних та допомоги на оздоровлення
були перераховані згідно Заявки на
видачу готівки та перерахування
коштів на вкладні рахунки 25.06.2013 року (а.
с. 32-33), але відповідач не мав підстав
для виплати цієї суми позивачці,
оскільки Тобто табель робочого часу не
був підтверджений листком
непрацездатності або іншими
документами. Однак Позивачці було
виплачено належні їй відпускні та
допомогу на оздоровлення 17.07.2013 року, що
підтверджується копією розрахункового
листа за липень 2013 року (а. с. 30) та
відомостями перерахування коштів на
картки АКБ «Індустріалбанк» (а. с. 54-66).
Також факт виплати позивачці всіх
необхідних виплат та суми допомоги на
оздоровлення біло встановлено
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року
(а. с. 49-50).

24.07.2013 року, тобто після спливу 24 днів
відпустки та виплати всієї належної
суми відпускних, на адресу відповідача
надійшла заява позивачки щодо
перенесення відпустки (а. с. 3). 01.08.2013
року на адресу позивачки була
направлена відповідачем відповідь на
її звернення (а. с. 5). Згідно наданої
відповідачем довідки № 162 від 24.03.2014
року (а. с. 51) від ОСОБА_1 жодних заяв та
листів щодо перенесення відпустки у
липні 2013 року, крім заяви від 24.07.2013
року, до відділу кадрів ДЗ
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я» не
надходило.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам вищевказаних норм
жодних належних доказів, які б
підтверджували факти, на які позивачка
посилається як на підставу своїх вимог,
суду не надано.

Враховуючи викладене, а також те, що
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1
спростовуються матеріалами цивільної
справи, поясненнями представників
сторін, суд не вбачає підстав у їх
задоволенні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
вважає за можливе судові витрати
компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 80, 115 КЗпП України, ст.ст.3,7,10, 57, 58,
59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня винесення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
С.Г. Зосименко