АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013
року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання правочину
недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики в
загальній сумі 70165 доларів США, витрати
на правову допомогу та сплачений ним
судовий збір, посилаючись на те, що 02
травня 2006 року було укладено договір
позики, відповідно до умов якого
позивач передав відповідачу 2000 доларів
США під 5% річних та 9500 доларів США під 7%
річних з кінцевим терміном їх
повернення не пізніше 3 листопада 2006
року. Проте відповідач грошові кошти в
повному обсязі не повернула, у зв'язку з
чим і виникла заборгованість.

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_1
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання договору позики
недійсним, посилаючись на те, що саме за
договором позики від 02 травня 2006 року
не відбувалося передачі грошей, вони
були надані значно раніше, а його вона
підписувала з причин безвихідності на
той час з виниклої ситуації (розлучення
з чоловіком, пошук роботи та бажання
придбати своєчасно до досягнення 35
років житла за пільговим кредитом за
умовами Фонду сприяння молодіжному
житловому будівництві). Крім того, цей
договір позики вона укладала під
психологічним тиском з боку
відповідача, який примусив її його
підписати, у зв'язку з чим просила
визнати недійсним договір позики від 02
травня 2006 року з моменту його вчинення.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково та стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики від 02 травня 2006 року в
сумі 70165 доларів США (що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ станом на 20
листопада 2013 року становить 560618 грн. 35
коп.), яка складається з суми основного
боргу в розмірі 11500 доларів США та
відсотків в сумі 58665 доларів США, а
також судові витрати в сумі 3443 грн. 10
коп.

У задоволенні решти позовних вимог та у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити та задовольнити
зустрічний позову у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Проте цим вимогам рішення суду не
відповідає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 травня 2006 року
між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_1 отримала
від позивача 10200 грн., що є еквівалентом
2000 доларів США, під 5% щомісячних, та 9500
доларів США, що є еквівалентом 48450 грн.
під 7% щомісячно зі строком повернення
до 03 листопада 2006 року ( а.с. 39).

Відповідності до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

А згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Крім того статтею 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідач належним чином не
виконала умови договору позики та лише
частково сплатила суму заборгованості
за вказаним договором, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
порушення відповідачем зобов'язань за
договором позики.

Разом з цим, стягуючи з відповідача
заборгованість за вказаним договором
позики в доларах США, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
обставин отримання грошових коштів
відповідачем, у зв'язку з чим рішення
суду не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214
ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
за договором позики від 02 тарвня 2006
року відповідач отримала від позивача
10200 грн., що є еквівалентом 2000 доларів
США, під 5% щомісячних, та 9500 доларів США,
що є еквівалентом 48450 грн. під 7%
щомісячно, тобто було отримано гривні
та долари США, а станом на 01 вересня 2013
року відповадачем погашено 113597 грн.
(а.с. 34, 95-108, 125-127, 132).

У зв'язку з чим заборгованість за
договором позики складає: основний
борг 50650 грн., за процентами від суми 10200
грн. складає, виходячи з розрахунку: 10200
грн.х5%х86 місяців, а всього 43890 грн; від
суми 9500 доларів США заборгованість по
процентам складає 9500 доларів СШАх7%х86
місяців, а всього 57190 доларів США, що по
курсу НБУ станом на 23 липня 2013 року за
7,99 грн. за 1 долар США, складає 456948 грн. 10
коп., за виключенням сплаченої
відповідачем суми в розмірі 113597 грн. А
всього заборгованість по процентам
становить (43890 грн.+456948 грн. 10 коп.)-113597
грн.= 387251 грн. 10 коп.

Разом з цим суд першої інстанції на ці
обставини уваги не звернув.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_1 про те, що позивачем пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
відповідач після укладення договору
позики періодично частково сплачувала
заборгованість та останні платежі нею
було здійснено з червня по серпень 2013
року, у зв'язку з чим строк позовної
давності було перервано.

Крім того, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 про те, що сума заборгованості
повинна бути розрахована лише за
період з 02 травня 2006 року по 03 листопада
2006 року, тобто за період дії договору
позики, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки відповідач
підписавши вищевказаний договір
позики та фактично виконуючи його
вимоги погодилася з усіма вимогами
спірного договору позики, а відповідно
до п. 7 цього договору повернення
отриманої суми може бути здійснено
достроково, при цьому сума за
процентами відраховується за фактичне
знаходження грошей у позичальника,
тобто за весь період користування
грошима позичальника.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики в
сумі 437901 грн. 10 коп., яка складається із
заборгованості по тілу позики 50650 грн.
та заборгованості по процентам 387251 грн.
10 коп., у зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 листопада 2013
року в частині стягнення
заборгованості за договором позики
скасувати ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
основний борг за договором позики від 02
травня 2006 року в сумі 50650 грн. та
заборгованість по процентам в сумі 387251
грн. 10 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді