АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/642/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В.В. Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І. О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 липня 2013 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, 3-я особа:
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом 29 квітня 2013
року. В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору №DNZ0GA00000090 від 18
липня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит на
суму 38 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування ним у
розмірі 11,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 19 липня 2017 року.

У порушення вимог закону та умов
договору 3-я особа зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала та станом на 09 квітня 2013 року
має заборгованість у розмірі 66 101
доларів США, яка складається з
наступного:

- 25 845,10 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 13 111,97 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 4 028,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;

- 19 938,46 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором;

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 3146,18 доларів США - штраф (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищезазначеним кредитним договором
між позивачем та відповідачем 18 липня
2007 року укладено договір іпотеки
№DNZ0GA00000090 згідно якого відповідач
надав в іпотеку квартиру загальною
площею 45,6 кв.м, житловою площею 27,50 кв.м,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного просить суд,
в рахунок погашення заборгованості по
зазначеному кредитному договору,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладанням від імені позивача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою, з наданням усіх
необхідних повноважень для здійснення
реалізації квартири, а також виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі зі зняттям з реєстраційного
обліку.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2013
року заявлені вимоги задоволено
частково: у рахунок погашення
заборгованості в розмірі 62 923,53 доларів
США, яка складається з: 25 845,10 доларів
США - заборгованість за кредитом, 13 111,97
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 4
028,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом, 19
938,46 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; звернуто стягнення на
предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів, з початковою ціною,
яка встановлюється на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності в межах процедури
виконавчого провадження. В іншій
частині позову відмовлено та вирішено
питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду змінити в частині
вимог в задоволені яких відмовлено,
задовольнивши їх в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується
лише в частині вимог в задоволені яких
відмовлено, то перегляд законності і
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції проведено в цих межах.

Задовольняючи заявлені вимоги
частково суд першої інстанції виходив
з їх доведеності та обґрунтованості в
цих межах.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанцій в повній мірі не
відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року
між позивачем та третьою особою був
укладений кредитний договір №DNZ0GA00000090,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 38 000 доларів США з
терміном повернення до 19 липня 2017 року
та зобов'язалася повернути кредит,
сплатити відсотки в строки та в
порядку, встановлених умовами
договору.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором,
між позивачем та відповідачем було
укладено договір іпотеки №DNZ0GA00000090,
згідно до якого останнім було надано в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 7.1 кредитного договору
встановлено обов'язок ОСОБА_3 проводити
погашення кредиту щомісячними
платежами в сумі 603, 62 доларів США.

В наслідок порушення ОСОБА_3 умов
кредитного договору та неналежного
виконання своїх зобов'язань по
погашенню заборгованості по кредиту
утворилась заборгованість, яка станом
на 09 квітня 2013 становить 66 101 доларів
США, з них: заборгованість за кредитом 25
845,10 доларів США; заборгованість по
процентам за користування кредитом 13
111,97 доларів США; заборгованість по
комісії за користуванням кредитом 4 028,00
доларів США; пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором 19
938,46 доларів США; штраф (фіксована
частина) 31,29 доларів США; штраф
(процентна складова) 3146,18 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №DNZ0GA00000090 між
позивачем та відповідачем 18 липня 2007
року укладено договір іпотеки
№DNZ0GA00000090 згідно якого ОСОБА_2 надав в
іпотеку квартиру загальною площею 45,6
кв.м, житловою площею 27,50 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зменшуючи суму заборгованості на 31,29
долар США штраф (фіксована частина) та 3
146, 18 доларів США штраф (процентна
складова) суд першої інстанції виходив
з того, що настає потрійна
відповідальність за одне і теж
порушення зобов'язання.

З даним висновком судова колегія не
погоджується з наступного.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком, договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання,
що передбачено ст.546 ЦК України.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з п.4.1 кредитного
договору у випадку порушення
позичальником зобов'язань,
передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 договору,
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожний день прострочки та при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором, більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми
позову, що передбачено п.5.4 договору.

Отже, за умовами кредитного договору
передбачено обов'язок позичальника
сплачувати пеню та штраф за порушення
зобов'язання, але за різних підстав та
за різні порушення зобов'язання, у
зв'язку з чим вказані нарахування є
різними видами відповідальності.

На підставі наведеного висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволені вимоги щодо стягнення 31,29
доларів США штрафу (фіксована частина)
та 3 146, 18 доларів США штрафу (процентна
складова), через настання потрійної
відповідальності, не відповідає
вимогам Закону та умовам кредитного
договору.

Висновок суду про можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу з публічних торгів не
відповідає вимогам закону, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, що також передбачено п.16.8
Договору іпотеки.

У п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" вказаний один із
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження - продаж
обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві можливе, якщо
відповідне застереження міститься у
договорі іпотеки.

Пунктом 27 договору іпотеки, укладеного
між сторонами передбачено, що
звернення стягнення на предмет
іпотеки за вибором іпотекодержателя
може бути здійснено шляхом продажу
предмета іпотеки будь-якій особі та
будь-яким способом, на підставі
договору купівлі-продажу у порядку ст.38
Закону України "Про іпотеку", для чого
іпотекодавець надає іпотекодержателю
право укласти такий договір за ціною та
на умовах, визначених на власний розсуд
Іпотекодержателя, здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, в
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Отже, вибір способу реалізації майна на
яке звернуто стягнення є переважним
правом іпотекодержателя та відповідно
до умов договору про іпотеку сторонами
обрано спосіб реалізації предмету
іпотеки - шляхом укладення договору
купівлі-продажу з наданням
іпотекодержателю права на продаж
предмету іпотеки.

На підставі наведеного висновок суду
першої інстанції щодо способу
реалізації предмета іпотеки шляхом
його продажу з прилюдних торгів є
помилковим та таким, що не відповідає
нормам матеріального права.

Щодо заявленої вимоги про надання
банку всіх необхідних повноважень для
здійснення продажу предмету іпотеки, у
тому числі надання дозволу на
отримання витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій, щодо оформлення,
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах, з
можливістю здійснення банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, то вона не
може буди задоволена, оскільки
охоплюється вимогою про надання права
на продаж зазначеного майна шляхом
укладення договору купівлі-продажу від
імені відповідача з іншою
особою-покупцем.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо виселення позивача та інших
осіб, суд першої інстанції виходив з їх
безпідставності та недоведеності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п.43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Частиною 4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу
України, ст.ст.39, 40 Закону України "Про
іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: кредитного договору, договору про
іпотеку та паспорту ОСОБА_3 місце
реєстрації та проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 зазначено по АДРЕСА_7

Відомостей щодо реєстрації або
проживання вказаних осіб АДРЕСА_1,
тобто в квартирі що є предметом
іпотеки, матеріали справи не містять.

Окрім того, позивачем не вказано
конкретно осіб, крім відповідача, які
підлягають виселенню з будинку,
позовні вимоги про це до них не
пред'являлися, в ході розгляду справи
вони до участі у справі у якості
співвідповідачів не притягувались, а
тому висновок суду про відмову в
задоволені зазначеної вимоги є
правомірним.

З урахуванням вищезазначеного судова
колегія дійшла до висновку, що рішення
суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк"- задовольнити
частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
01 липня 2013 року в частині визначення
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки та розміру заборгованості -
змінити.

Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №DNZ0GA00000090 від
18.07.2007 року в розмірі 66 101 долар США, яка
складається з: 25 845,10 доларів США -
заборгованість за кредитом, 13 111,97
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 4
028,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом, 19
938,46 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 31,29 долар США - штраф
(фіксована частина), 3 146, 18 долар США -
штраф (процентна складова) - звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 45,60 кв.м,
житловою площею 27,50 кв.м, шляхом надання
ПАТ КБ "ПриватБанк" право укласти від
імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу з
іншою особою - покупцем, за ціною не
нижче 239 875 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: