Справа № 591/1003/14-ц
Провадження № 2/591/780/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі
судді - Міліціанова Р.В.

при секретарі - Бузова
Т.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача
- ОСОБА_2,

представника
відповідача - Сай О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління державної
служби охорони при УМВС України в
Сумській області про стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він
працював на посаді водія групи
обслуговування ОБМ Управління
державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області, був не
законно звільнений, поновлений на
роботі на підстав судового рішення, у
зв'язку з чим просить суд стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в сумі 10000
грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.

Суд, дослідивши матеріали даної
цивільної справи, встановив наступне.

Позивач до 09.07.2013 року працював водієм
групи обслуговування ОБМ Управління
державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області. Наказом від
18.06.2013 р. № 333 йому була оголошена
догана, з позбавленням премії в розмірі
50% за неналежне ставлення до виконання
функціональних обов'язків в частині
підтримання автомобіля в технічно
справному стані та обслуговування,
допущення факту порушення трудової
дисципліни. Наказом від 09.07.2013 року № 155
о/с та від 09.07.2013 р. № 379 він був
звільнений з займаної посади за
систематичне невиконання посадових
обов'язків за ст. 40 п. 3 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 03.12.2013р. по справі №
№591/6641/13-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді
водія групи обслуговування окремого
батальйону міліції УДСО при УМВС
України в Сумській області з 09 липня 2013
року.

Позивач приступив до роботи 03.12.2013р., що
не оспорювалось сторонами.

Відповідно до ст.232 КЗпП, при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

При визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними
змінами і доповненнями). Цей
нормативний акт не застосовується лише
тоді, коли середня заробітна плата
визначається для відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я, та
призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

На підставі наданих сторонами
відомостей судом встановлено, що у
червні та квітні 2013 року ОСОБА_1
перебував на лікарняному, тобто у
розмір заробітної плати включено
виплати в зв'язку непрацездатністю, що
в силу п.4 Постанови Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995 р. N 100 не
дозволяє включати дані відомості в
розрахунок.

Позивач у своєму розрахунку брав до
уваги травень та лютий 2013 року,
посилаючись на хворобу у березні 2013
року, однак в обґрунтування не надано
листа непрацездатності, у роботодавця
відомості щодо лікування ОСОБА_1 також
відсутні.

Тому, з метою об'єктивності розрахунку
суд вважає за необхідне взяти за базу
розрахунку останні два повні
відпрацьовані місяці, тобто травень та
березень 2013 року

Згідно наданої довідки заробітна плата
ОСОБА_1 у травні та березні 2013р.
становила 2622,48грн. + 2095,96 = 4718,44грн.

У травні 2013 року - 18 робочих днів
(частина робочих днів перенесено через
святкові дні 1,2,9 травня, вихідний 10
травня перенесено на 01.06.2013р., тому
загальна кількість робочих днів у
травні 19, зменшилось до 18 днів), у
березні - 20 робочих днів. Тобто, середня
заробітна плата позивача в день
становить 4718,44грн./38робочих днів =
124,17грн.

З 10.07.2013р. по 30.11.2013р. включно кількість
робочих днів - 102.

Тому, розмір середнього заробітку, який
слід стягнути на користь позивача
складає 124,17грн. х 102дні = 12665,34грн.

Оскільки, на користь позивача частково
сплачено 1672,25грн. та сплачено
обов'язкові платежі до державних
фондів, тобто фактично проведено
розрахунок в сумі 2040,82грн, тому
стягненню підлягає 10624,52грн.

На підставі п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, слід
допустити негайне виконання судового
рішення з виплати середнього заробітку
за один місяць (листопад 2013 року - 21
робочий день по 124,17грн. в день) в сумі
2607,57грн.

З приводу стягнення моральної шкоди
суд виходить з наступного.

Моральна шкода може полягати, зокрема:
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я; у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, тощо.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають: в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому
шкоду та з чого він при цьому виходить,
а також інші обставини, що мають
значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди може бути визначено
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я,
тяжкість вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд
зобов'язаний виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Однак, в підтвердження доводів про
стягнення моральної шкоди позивач,
окрім власних пояснень, не надав жодних
доказів, не просив допитати свідків,
які могли б підтвердити порушення
соціальних зв'язків, погіршення
емоційного стану.

Тому, суд не має змоги оцінити глибину
та ступінь страждань позивача,
визначити наслідки завданої шкоди, не
обґрунтовано з яких показників та
матеріальних втрат або суджень,
виходив позивач, оцінюючи моральну
шкоду в сумі 10000,00грн.

Отже, визначений розмір моральної
шкоди є значно завищеним.

В силу ст.237(1) КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Незважаючи на зазначення в частині
другій ст. 237(1) КЗпП на те, що порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством, судова
практика після включення до Кодексу
законів про працю названої статті
пішла шляхом стягнення моральної
шкоди, заподіяної порушенням власником
трудових прав працівників не лише при
ушкодженні здоров'я працівника і в
інших випадках. Визнається за можливим
відшкодування моральної шкоди,
викликаної невиплатою належних
працівникові грошових сум, виконанням
робіт в небезпечних для життя та
здоров'я умовах тощо (п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди").

Тому, суд враховує, що позивач змушений
був шукати інші джерела заробітку,
порушено його нормальні умови
життєдіяльності, несвоєчасний
розрахунок негативно вплинув на
емоційний стан, з огляду на те, що
позивач не отримував заробітну плату
протягом п'яти місяців, середній
заробіток добровільно відповідачем не
відшкодовано протягом чотирьох
місяців після поновлення на роботі,
тобто позивач позбавлений був
можливості користуватися грошовими
коштами протягом дев'яти місяців, що
становить тривалий проміжок часу.

Тому, із засад розумності, виваженості
та справедливості, враховуючи, що на
користь позивача стягнуто середній
заробіток в сумі яка частково
компенсує його втрати, суд вважає
справедливим розміром моральної шкоди
за затримку розрахунку - 900,00грн.

Отже, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути на
користь держави судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 10.07.2013р. по 30.11.2013р. в сумі
10624,52грн. за відрахуванням усіх
необхідних платежів.

Стягнути з Управління державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області на користь ОСОБА_1 900грн.
моральної шкоди.

Стягнути з Управління державної служби
охорони при УМВС України в Сумській
області на користь держави суворий
збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення з
Управління державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області на
користь ОСОБА_1 середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за один місяць в
сумі 2607,57грн. підлягає негайному
виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Р.В.Міліціанов