АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/667/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/214/14
Головуючий у 1-й інстанції Рожкова Н.М.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача
Колеснікова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2013
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в
якому просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№PLRKGK00000024 від 10 листопада 2006 року у
розмірі 21 113,66 грн. звернути стягнення
на будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета
іпотеки з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
-покупцем; також просив виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та проживають за
вказаною адресою зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

В обґрунтування позову банк зазначав,
що згідно укладеного договору від 10
листопада 2006 року відповідач отримав
кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення боргу 10 листопада
2026 року. В забезпечення виконання
зобов'язаннь позичальника за вказаним
кредитним договором, сторони уклали
договір іпотеки від 10 листопада 2006
року.

Оскільки ОСОБА_2 не виконував своїх
обов'язків щодо повернення кредиту, у
банка виникло право звернути стягнення
на майно, передане в іпотеку на
забезпечення зобов'язань боржника.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2013
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
житловий будинок з господарськими
будівлями розташований в АДРЕСА_1,
загальною площею 54,4 кв.м., житловою
площею 29,60 кв.м., який належить ОСОБА_2,
шляхом продажу житлового будинку ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем за початковою ціною
9000,00 грн., з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмета
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

В задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення
мешканців з предмета іпотеки житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у виселенні всіх
мешканців з житлового будинку, що є
предметом іпотеки, задовольнивши
вказану вимогу.

Банк вказує, що належним чином
повідомляв боржника про необхідність
добровільного звільнення нерухомого
майна, що є предметом іпотеки, тому
відповідач та інші наймачі (мешканці)
предмету іпотеки підлягають виселенню
у примусовому порядку на підставі
рішення суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 10 листопада 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №PLRKGK00000024, за яким
банк зобов'язався надати позичальнику
готівкою через касу банку кредитні
кошти у розмірі 9000,00 грн. для купівлі
житлового будинку та 1800, 00 грн. для
сплати страхових платежів на строк з 10
листопада 2006 року по 10 листопада 2026
року включно зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1,34% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом і
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,20% від суми
виданого кредиту щомісяця /а.с.13-15/.

З метою забезпечення виконання
обов'язків позичальника за вказаним
кредитним договором сторони уклали
договір іпотеки №№PLRKGK00000024 від 10
листопада 2006 року, згідно якого
відповідач надав в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з господарськими будівлями,
розташований в АДРЕСА_1, загальною
площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,60
кв.м., належний йому на праві власності
/а.с.16-17/.

Сторони погодили, що при зверненні
стягнення на предмет іпотеки, його
початкова ціна встановлюється в
розмірі 9000,00 грн. (п.п.11,22 договору
іпотеки).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України встановлює
обов'язковість договору для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Факт видачі коштів позичальнику
визнано сторонами.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідач належним
чином не виконав обов'язків щодо
повернення кредитних ресурсів та
сплати відсотків.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку»
визначає, що іпотекодержатель має
право за рахунок предмета іпотеки
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Встановивши, що відповідач не виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого утворилася
заборгованість, районний суд звернув
її стягнення на предмет іпотеки. При
цьому, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог банку щодо виселення
відповідача та всіх мешканців з
будинку, що є предметом іпотеки, суд
першої інстанції виходив з того, що
іпотекодержатель не дотримався
процедури письмової вимоги до
мешканців про добровільне звільнення
житлового приміщення протягом місяця з
дня отримання цієї вимоги.

Разом з тим, резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як ст.39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням ч.4 ст.215 ЦПК України.
Зокрема, у ній в обов'язковому порядку
має зазначатись: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Втім, у порушення зазначених вище норм
закону, резолютивна рішення суду
першої інстанції взагалі не містить
розміру заборгованості за кредитним
договром, в рахунок погашення якої має
відбуватися стягнення.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що станом на 15 серпня 2013
року ОСОБА_2 мав заборгованість перед
банком у загальному розмірі 21 113,66 грн.,
з яких:

- 8 592,54 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 6 791,79 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 612,00 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 5 117,33 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором
/а.с.6-9/.

Однак, частиною 2 ст.258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому початком перебігу строку
позовної давності є день, коли боржник
повинен був сплатити черговий платіж.

Таким чином, в разі пропущення річного
строку неустойка має бути обрахована
за останній рік невиконання основного
зобов'язання, в межах строку позовної
давності за основним зобов'язанням.

Отже, з ОСОБА_2 на користь банку
належить стягнути 3 225,71 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Крім того, за змістом ч.3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.ст.39, 40 Закону України
«Про іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення. Звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 43 Постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30
березня 2012 року роз'яснив, що згідно з
частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк.

26 червня 2013 року позивачем було
направлено на адресу ОСОБА_2 претензію
щодо виконання останнім взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.
Пропонувалося в разі невиконання
вимоги в тридцятиденний строк з дня
отримання добровільно звільнити
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
разом із усіма членами сім'ї та іншими
мешканцями на підставі ст.40 Закону
України «Про іпотеку».

Колегія суддів не погоджується із
висновком районного суду про те, що
досудова вимога направлена в порядку
ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо
усунення порушення та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги, а тому
не відповідає вимогам ст.109 ЖК України.
Банком дотримана процедура
попереднього попередження боржника
щодо необхідності виселення, а тому
заявлені до нього відповідні позовні
вимоги підлягають до задоволення.

Разом із тим, колегія суддів враховує,
що вимога позовної заяви щодо
виселення із житла, що є предметом
іпотеки, адресується невизначеному
колу осіб, які не притягнуті до участі в
справі в якості відповідачів.

Крім того, позовні вимоги щодо зняття
відповідного кола осіб з реєстрації за
адресою іпотечного майна до
задоволення не підлягають, оскільки
відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації здійснюється на підставі
рішення суду зокрема про виселення.

Оскільки висновки місцевого суду не
відповідають обставинам справи, та
рішення ухвалено на підставі
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення районного суду необхідно
скасувати і постановити нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п.1,4 ч.1 ст. 309,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2013
року - скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк».

В рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору №PLRKGK00000024 від 10
листопада 2006 року, укладеному між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2,
у розмірі 19 222,04 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 8 592,54 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 6 791,79 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 612,00 грн.; пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 3 225,71 грн.; звернути
стягнення на предмет іпотеки: житловий
будинок з господарськими будівлями
розташований в АДРЕСА_1, загальною
площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,60
кв.м., який належить ОСОБА_2, шляхом
продажу житлового будинку ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
-покупцем за початковою ціною 9000,00 грн.,
з отриманням витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
з реєстрацією правочину
купівлі-продажу предмета іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» 229,40 грн.
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук