У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дем'яносова М.В.,

Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 16 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення коштів.

Позивач зазначав, що на виконання умов
укладеного із відповідачкою
попереднього договору від 03 вересня 2009
року купівлі-продажу в термін до 05
жовтня 2009 року житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, які
знаходяться по АДРЕСА_1, ним було
передано ОСОБА_6 як представнику ОСОБА_5
65 тис. грн в якості авансу.

Посилаючись на те, що з вини
відповідачки договір купівлі-продажу
укладено не було, ОСОБА_4 просив
стягнути з ОСОБА_5 подвійну суму авансу
в розмірі 130 тис. грн

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 жовтня 2012 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 подвійну суму авансу в
розмірі 130 тис. грн та 1300 грн сплаченого
судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 16 липня
2013 року рішення місцевого суду
змінено, зменшено суму коштів, що
підлягає стягненню. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 аванс у розмірі 65 тис.
грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення апеляційного суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив із того, що в зв'язку з
порушенням ОСОБА_5 умов попереднього
договору щодо укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку,
вона зобов'язана повернути позивачу
подвійну суму авансу, сплачену ОСОБА_4
на виконання умов попереднього
договору.

Змінюючи рішення місцевого суду та
зменшуючи розмір стягнутої суми
коштів, апеляційний суд виходив із
того, що оскільки зазначена сума є
авансом, тому підлягає поверненню у
тому ж розмірі, що й була отримана.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що
03 вересня 2009 року між ОСОБА_5 в особі її
представника ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено
попередній договір відповідно до умов
якого сторони зобов'язалися в
майбутньому, в термін до 05 жовтня 2009
року, укласти договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями та земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

На виконання умов вказаного договору
покупець ОСОБА_4 передав, а продавець
ОСОБА_5 в особі її представника ОСОБА_6
отримала суму авансу в розмірі 65 тис.
грн.

Згідно із п. 5.3. попереднього договору у
випадку невиконання цього договору
продавцем, він зобов'язується
повернути покупцю протягом 15 днів з
дати, встановленої п. 6.1. цього договору,
подвійну суму авансу, а у разі затримки
її повернення - сплатити на користь
покупця пеню в розмірі 2 % за кожен день
прострочення.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання за
попереднім договором не виконала та в
термін до 05 жовтня 2009 року договір
купівлі-продажу житлового будинку на
умовах попереднього договору не
укладено, подвійну суму авансу не
повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

За змістом ч. 1 ст. 238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, які він
представляє. Правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільна права та обов'язки
особи, яку він представляє (ст.
239 ЦК України).

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Внесення виправлень та доповнень до
нотаріального документа передбачено п.
23 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року, в
редакції, яка діяла на час посвідчення
довіреності, де вказано про те, що
дописки чи виправлення, зроблені в
тексті правочину, повинні бути
застережені нотаріусом, підписані
особами, які вчиняють нотаріальну дію,
із зазначенням дати внесених
виправлень чи дописок та скріплені
підписом і печаткою нотаріуса.

Однак, як вбачається із тексту самої
довіреності, прізвище «ОСОБА_5»
закреслено і записано «ОСОБА_5», а також
над словами «здавати в оренду, позичку»
зазначено «укласти попередній
договір», при цьому вказані
виправлення, що стосуються укладення
попереднього договору, зроблені в її
тексті, не застережені нотаріусом, не
підписані ОСОБА_5 із
зазначенням дати внесених дописок та
не скріплені підписом і печаткою
нотаріуса.

Апеляційним судом вказані обставини
залишено поза увагою та відповідна
правова оцінка їм надана не була.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви суду касаційної
інстанції, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при повторному
розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 29
травня 2013 року, суд касаційної
інстанції в своїй ухвалі, поміж іншого,
зазначив про необхідність
встановлення обсягу повноважень
представника за довіреністю ОСОБА_6 та
встановлення належності на праві
власності спірного нерухомого майна,
які апеляційним судом знову таки
проігноровано, а також суперечливість
про те, що, маючи довіреність на продаж
(приватизацію, обмін, передачу в оренду,
позичку) 1/2 частини житлового будинку з
відповідною частиною житлових
будівель та споруд, що розташований по
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею
0,1092 га, що розташована по АДРЕСА_1,
ОСОБА_6 03 вересня 2009 року від імені
ОСОБА_5 уклав попередній договір за
умовами якого сторони зобов'язуються
укласти і належним чином оформити
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими будівлями, а
не 1/2 його частини, і земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, а не конкретно земельної
ділянки площею 0,1092 га, що знаходяться
по АДРЕСА_1.

При цьому висновок апеляційного суду
про технічну помилку як на підставу
відсутності в попередньому договорі
вказівки щодо купівлі-продажу
1/2 частини будинку ґрунтується на
припущеннях, оскільки не підтверджений
належними та допустимими доказами, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України є неприпустимим.

Таким чином, оскільки апеляційним
судом вище перелічені розбіжності не
усунуто та знову ж таки достовірно не
встановлено, чи перевищено ОСОБА_6
повноваження при укладенні 03 вересня
2009 року попереднього договору, від чого
залежить те, чи створює укладений
відповідачем від імені ОСОБА_5 із
ОСОБА_4 правочин цивільні обов'язки
останньої перед позивачем, ухвалене у
справі рішення суду апеляційної
інстанції не можна визнати законним й
обґрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, з передачею справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 16 липня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна М.В. Дем'яносов
Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко