АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4398/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1153/14
Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, його представника - адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 03 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_2, в якому остаточно
просив стягнути з відповідача 110 485,39
грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначав, що 25 вересня 2013 року між ним
та відповідачем укладено договір
доручення, згідно якого останній
зобов'язався придбати йому за кордоном
автомобіль та пригнати його в Україну.

Вказував, що на виконання вказаного
доручення передав повіреному 11 000,00
Євро та 22 000,00 грн. При цьому відповідач
придбав від імені довірителя
автомобіль вартістю лише 2 950,00 Євро та
не повернув йому різницю коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 03 березня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму коштів у розмірі 8 050 Євро, що
згідно офіційного курсу НБУ станом на 03
березня 2014 року становить 107 789,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 884,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 193,03 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Вказує на упередженість суду першої
інстанції щодо дослідження наданих у
підтвердження його заперечень доказів.

Зазначає, що через низку об'єктивних
причин не міг належно підтвердити суму,
за яку насправді придбав позивачеві
автомобіль.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
вересня 2013 року ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_2 купити за кордоном на його ім'я
автомобіль, автобус, причіп або
будь-який інший транспортний засіб
будь-якої марки та моделі та перегнати
цей автомобіль до України, про що
видано довіреність, посвідчену
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровану в реєстрі за №1307 /а.с.6/.

Для виконання вказаного доручення
відповідач одержав від ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 11 000,00 Євро, що
підтверджується відповідною розпискою
/а.с.7/.

Cторони підтвердили, що доручення
стосувалося придбання автомобіля
Mersedes-Benz та обумовили його вартість в 11
000,00 Євро.

Згідно ч.1 ст.1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст.1003 ЦК у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належить
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненними

За договором купівлі-продажу
транспортного засобу б/у, укладеного 04
жовтня 2013 року між «Andre AL Aklaus Automobile GmbH»
та ОСОБА_1, в інтересах якого виступав
ОСОБА_2, позивач придбав автомобіль
Mersedes-Benz Sprinter 515 CDI, номер шасі НОМЕР_1, за 2
950 Євро /а.с.8-9/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з повіреного різниці між
переданими йому грошовими коштами та
вартістю автомобіля, визначеною
вказаним договором, та зазначеною у
митній декларації, суд першої
інстанції виходив з наявності
відповідного обов'язку у відповідача
на підставі загальних засад виконання
зобов'язань. При цьому районний суд
визнав недоведеними твердження ОСОБА_2
щодо дійсної вартості, придбаного ним
позивачеві автомобіля.

Однак такий висновок суду не
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.(ч.2 ст.179 ЦПК).

Стаття 10 ЦПК України, закріплюючи
принцип змагальності сторін у
здійсненні цивільного судочинства,
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що хоча у довіреності від
25 вересня 2013 року не зазначено
конкретну ціну, за яку повірений має
придбати автомобіль позивачеві,
сторони дійшли попередньої
домовленості, що майбутня купівля
автомобіля відбудеться саме за 11 000,00
Євро, які і були передані за розпискою.

Вказане ОСОБА_1 підтвердив у суді
апеляційної інстанції.

Реєстрацію автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 515 CDI
у Державній митній службі України та
пред'явлення його до підрозділу МВС
України здійснював сам позивач.

При цьому було проведено експертне
дослідження автомобіля на предмет
визначення його ринкової вартості,
згідно якого дійсна (ринкова) вартість
транспортного засобу в Німеччині
складає 82 742,00 грн., що відповідає ціні,
обумовленій сторонами відповідно до
договору доручення /а.с.59/.

Крім того, до суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 надав рахунок №200-0259
від 04 жовтня 2013 року, згідно якого він
придбав автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 515 CDI,
номер шасі НОМЕР_1, у ТОВ «INOX GmbH за 5 500,00
Євро.

Також відповідачем надано
повідомлення вказаного підприємства,
відповідно до якого 04 жовтня 2013 року
ОСОБА_2 придбано вказаний транспортний
засіб за ціною 10 800,00 Євро, а за
домовленістю обох сторін у договорі
купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_1
встановлена ціна покупки у сумі 5 500,00
Євро.

Правильність перекладу вказаних
документів з німецької мови засвідчена
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
за реєстровим №830, що робить їх
належними доказами.

Посилання на договір купівлі-продажу
транспортного засобу б/у від 04 жовтня
2013 року, наданий при розмитненні до
митної служби, в якому зазначена ціна
автомобіля в 2 950,00 Євро, не є належнм
доказом вартості транспортного засобу,
оскільки він не має відповідного
перекладу та зазначена ціна не
відповідає ринковій вартості
автомобіля, у зв'язку з чим була
проведена оцінка.

За приписом ст.526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У цьому контексті, колегія суддів
приходить до висновку, що договір
доручення зі сторони відповідача
виконано у повному обсязі, оскільки
довіритель прийняв його виконання -
забрав автомобіль, провів його
розмитнення та державну реєстрацію,
при цьому жодних заперечень щодо
придбаного автомобіля у нього не
виникало.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду про
недоведеність позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 22 000,00 грн.,
переданих йому в рахунок витрат за
перевезення автомобіля на територію
України, оскільки вказаний факт не
підтверджений належним доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
місцевого суду підлягає скасуванню в
частині задоволення позову та
стягнення судових витрат з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні відповідних вимог.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 03 березня 2014 року -
скасувати в частині задоволення позову
та стягнення судових витрат та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення коштів за договором
доручення.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/
Л.М. Хіль

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук