Справа №442/2095/14-ц
Провадження №2/442/1003/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить
визнати за нею право власності на ?
ідеальну частину квартири АДРЕСА_1, та
стягнути із відповідача у її користь
судові витрати. В обґрунтування позову,
покликається на те, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 08.10.1998 року до
17.02.2011 року. Від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1
року народилась донька ОСОБА_5. За час
спільного життя вони за спільні кошти
03.12.1999 році придбали однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу був посвідчений
приватним нотаріусом Дрогобицького
районного округу, де покупцем квартири
зазначений відповідач, ОСОБА_2.
Добровільної згоди щодо користування,
розпорядження та розподілу майна не
досягнуто, тому змушена звернутися до
суду. Також просить поновити
пропущений строк для звернення до суду
з даним позовом, так як при розірванні
шлюбу питання поділу майна не
ставилося, а на початку 2014 року вона
намагалася вирішити таке питання у
добровільному порядку, однак ОСОБА_2
уникає зустрічі з нею.

Позивачка в судовому засіданні позов
підтримала. Дала пояснення, які по суті,
змісту, мотивам, відповідають
викладеному у позові. Додатково суду
пояснила, що квартира є єдиним спільним
сумісним майном, що підлягає поділу.
Вона бажає подарувати свою частину
квартири дочці, тому вирішила поділити
спільне майно, оскільки відповідач
може відчужити таке. Вчасно з позовом
про поділ майна не зверталася, так як у
неї хворіли батьки. З 2010 року в даній
кварті не проживає. До правоохоронних
органів з приводу того, що відповідачем
вичиняються перешкоди щодо
користування спірною квартирою, не
зверталася.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат
ОСОБА_3 проти позову заперечили просили
у позові відмовити застосувавши строки
позовної давності. Позивач пояснив, що
квартира є особистою власністю, її
утримання лежить повністю на ньому.
Після такого, як їхня спільна з
відповідачкою дочка досягне
повноліття не виключено, що він подарує
їй спільне житло. Відповідачка до нього
не зверталася з вимогою поділу
квартири, а лише щодо дарунку її для
дочки.

Перевіривши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
судового процесу, суд вважає, що у
позові слід відмовити.

Матеріалами справи встановлено і
сторонами не оспорюється, що з 08.10.1998
року по 17.02.2011 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася донька ОСОБА_5 (обставини
встановлені рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 23.11.2009 року у
справі №2-2594/09 та свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 17.02.2011 р. серія
НОМЕР_1 а.с.5).

Згідно договору купівлі-продажу серії
АВI№ 279425, від 03.12.1999 року, посвідченого
приватним нотаріусом Дрогобицького
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
03.12.1999 року ОСОБА_2 було придбано
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

Стаття 60 СК України презюмує, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності. Вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
хоча можливість про добровільне
вирішення спору судом надавалася
неодноразово, спір може бути вирішений
судом. При цьому, суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 72 СК України,
до вимоги про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

З положень абз. 2 п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вбачається,
що початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС чи з
дати набрання рішенням суду законної
сили, а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Тобто позовна давність не
розпочинається до моменту, коли один з
колишнього подружжя, не дізнається про
порушення свого права власності на
частку у спільному майні іншим з
подружжя.

Судом встановлено, що з моменту
укладення договору купівлі-продажу
спірної квартири, тобто з грудня 1999
року позивачці було відомо, що право
власності оформлено лише на
відповідача, вона усвідомлювала про, що
дала пояснення, що такий фактично
одноособово володіє, користується та
розпор»яджається спірною квартирою на
власний розсуд.

Відповідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В підтвердження позовних вимог не
надано належних і допустимих доказів,
незважаючи що суд надавав таку
можливість, існування домовленості у
2011 році щодо поділу майна набутого за
час шлюбу з відповідачем, а також
доказів того, що вона дізнався про своє
порушене право лише 2014 році, адже як
позивачка ствердила з 2010 року у спірній
квартирі не проживає і їй було відомо
про порушення свого права.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення, а
сплив такої позовної давності є
підставою для відмови у позові.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у листі від 28.01.2013 року роз'яснив
також судам, що встановивши, що строк
позовної давності пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
стороною у спорі заявлено вимогу до
ухвалення ним рішення про застосування
строку позовної давності, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для відмови.

Тобто, якщо суд на підставі досліджених
у судовому засіданні доказів
встановить, що право позивача, про
захист якого він просить, не порушено,
ухвалюється рішення суду про відмову в
задоволенні позову саме на цій
підставі, а не через пропуск строку
позовної давності. Якщо ж встановлено,
що таке право порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд ухвалює рішення про відмову
в позові у зв'язку із закінченням
строку позовної давності. Якщо ж
причину пропуску цього строку суд
визнає поважною, порушене право
повинно бути захищене.

Позивачкою, всупереч ч. 5 ст. 267 ЦК
України, не надано доказів поважності
причин пропуску нею трьохрічного
терміну звернення до суду за захистом
своїх прав.

Аналізуючи викладені обставини,
наведені норми законодавства, суд
вважає позов ОСОБА_1 таким, що не
підлягає задоволенню у зв'язку із
закінченням строку позовної давності.
Поважних причин для поновлення цього
строку суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 80, 88, 209, 212-214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, визнання права
власності на ? ідеальну частину
квартири АДРЕСА_1 відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя А.П.
Івасівка