Провадження №2/761/594/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк
В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Всеукраїнської громадської
організації «Фінансова грамота» до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» про визнання дій
протиправними щодо невизначеного кола
споживачів і припинення цих дій,

ВСТАНОВИВ

Позивач Всеукраїнська громадська
організація «Фінансова грамота» (далі
ВГО «Фінансова грамота») звернувся до
суду з позовом про визнання дій
протиправними щодо невизначеного кола
споживачів і припинення цих дій.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 12.12.2007 року між
споживачем фінансових послуг ОСОБА_2 та
ВАТ «Ерсте Банк», правонаступниками
якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено
кредитний договір. Згідно позиції 6 п. 6.5
ст. 6 Кредитного договору кредитор має
право достроково вимагати погашення
заборгованості позичальника за
кредитом або стягнути таку
заборгованість, включаючи нараховані
відсотки за користування кредитом,
комісії та штрафні санкції, у випадку
подання позичальником до суду позову
про визнання недійсним в цілому чи в
частині та/або укладеним цього
Договору та/або будь-якого договору
забезпечення виконання позичальником
своїх зобовязвань.

Через свою юридичну необізнаність
ОСОБА_2 не надав належної оцінки
зазначеному положенню при укладанні
кредитного договору, чим надав
відповідачу можливість порушити свої
конституційні права, а саме право на
судовий захист.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 03.04.2013 року позицію 6 п.
6.5 ст. 6 зазначеного Кредитного договору
було визнано недійсною з моменту
укладання договору.

Позивач вважає, що відповідач свідомо
порушує права своїх клієнтів,
користуючись відсутністю у них
достатніх юридичних та/або економічних
знань, що є недопустимим та таким, що не
відповідає основним принципам
законодавства України.

Права та законні інтереси ОСОБА_2 на
сьогоднішній день відновлені, проте
договір кредиту у відповідача є
типовим, а тому невизначене коло
споживачів мають наразі діючі кредитні
договори з положенням, яке порушує їх
права, передбачені Конституцією
України.

З урахуванням викладеного позивач
просить визнати дії відповідача, які
виявились у включенні до кредитного
договору положення з змістом «кредитор
має право достроково вимагати
погашення заборгованості позичальника
за кредитом або стягнути таку
заборгованість, включаючи нараховані
відсотки за користування кредитом,
комісії та штрафні санкції, у випадку
подання позичальником до суду позову
про визнання недійсним в цілому чи в
частині та/або укладеним цього
Договору та/або будь-якого договору
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов'язань.» протиправними щодо
невизначеного кола споживачів;
зобов'язати відповідача довести
рішення суду у десятиденний строк з дня
набрання рішенням суду законної сили
через засоби масової інформації або
іншим способом до відома споживачів;
зобов'язати відповідача довести у
тридцятиденний строк через письмове
повідомлення кожного клієнта, що має
діючий кредитний договір з положенням
із змістом «кредитор має право
достроково вимагати погашення
заборгованості позичальника за
кредитом або стягнути таку
заборгованість, включаючи нараховані
відсотки за користування кредитом,
комісії та штрафні санкції, у випадку
подання позичальником до суду позову
про визнання недійсним в цілому чи в
частині та/або укладеним цього
Договору та/або будь-якого договору
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов'язань.» про недійсність
зазначеного положення з моменту
укладання кредитного договору;
зобов'язати відповідача виключити із
тексту типового договору положення із
змістом «кредитор має право достроково
вимагати погашення заборгованості
позичальника за кредитом або стягнути
таку заборгованість, включаючи
нараховані відсотки за користування
кредитом, комісії та штрафні санкції, у
випадку подання позичальником до суду
позову про визнання недійсним в цілому
чи в частині та/або укладеним цього
Договору та/або будь-якого договору
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов'язань.»

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що позивач не наділений
правом захищати інтереси інших осіб,
крім того, спосіб захисту прав та
інтересів, який обрав позивач, не
відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що ВГО «Фінансова грамота
України» є громадською організацією,
створеною на основі єдності інтересів
її членів для спільної реалізації ними
своїх прав і свобод та для реалізації
основних цілей і завдань передбачених
Статутом організації. ВГО «Фінансова
грамота» в своїй діяльності діє
відповідно до Конституції України,
Закону України «Про об'єднання
громадян» та іншого чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 24 Закону України
«Про захист прав споживачів» з метою
захисту своїх законних прав та
інтересів споживачі мають право
об'єднуватися у громадські організації
споживачів (об'єднання споживачів).
Об'єднання споживачів є громадськими
організаціями, що провадять свою
діяльність відповідно до Закону
України «Про об'єднання громадян».

Пунктом 9 ч. 1 ст. 25 Закону передбачено,
що об'єднання споживачів мають право
звертатися з позовом до суду про
визнання дій продавця, виробника
(підприємства, що виконує їх функції),
виконавця протиправними щодо
невизначеного кола споживачів і
припинення цих дій. При задоволенні
такого позову суд зобов'язує порушника
довести рішення суду у встановлений
ним строк через засоби масової
інформації або іншим способом до
відома споживачів. Рішення суду, що
набрало законної сили, про визнання дій
продавця, виробника (підприємства, що
виконує їх функції), виконавця
протиправними щодо невизначеного кола
споживачів є обов'язковим для суду, що
розглядає позов споживача щодо
цивільно-правових наслідків їх дій з
питань, чи мали місце ці дії і чи були
здійснені вони цими особами.

Доводи представника відповідача, що
відповідно до Закону України «Про
об'єднання громадян» та Статуту
позивача, останній не може звертатися
до суду з позовами на захист
невизначеного кола споживачів, а також,
що обраний позивачем спосіб захисту
прав та інтересів не відповідає
вимогам ст. 16 ЦК України, суд не приймає
до уваги, оскільки позивач, відповідно
до ст.24 Закону України «Про захист прав
споживачів» наділений правом
звертатися з даним позовом та в
інтересах невизначеного кола
споживачів, а предмет спору, з яким
звернувся позивач відповідає вимогам
ст. 25 Закону.

Позивач, звертаючись з даним позовом,
просить визнати дії відповідача
протиправними в частині включення до
кредитного договору положення з
змістом «кредитор має право
достроково вимагати погашення
заборгованості позичальника за
кредитом або стягнути таку
заборгованість, включаючи нараховані
відсотки за користування кредитом,
комісії та штрафні санкції, у випадку
подання позичальником до суду позову
про визнання недійсним в цілому чи в
частині та/або укладеним цього
Договору та/або будь-якого договору
забезпечення виконання позичальником
своїх зобов'язань.»

При цьому позивач просить виключити
із тексту типового кредитного договору
оспорюване положення.

Разом з тим, суд вважає твердження
позивача, що кредитні договори, які
укладалися відповідачем із
споживачами є типовими,
безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до загальних положень
теорії права типовий договір -
затверджена компетентним органом
письмова форма договору із заздалегідь
визначеними умовами. Відповідно до ст.
630 ЦК договором може бути передбачено,
що його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку.

Типові договори є
нормативно-правовими актами, які
приймаються Кабінетом Міністрів
України та іншими органами державної
виконавчої влади, в них в особливій
формі, у виді умов договору викладено
зміст правових норм.

Таким чином, виходячи з вимог статей
630 та 1054 ЦК України, кредитні договори
не є типовими договорами.

Як приклад, позивач вказує на
кредитний договір, який був укладений
між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте Банк»,
правонаступником якого на
сьогоднішній день є відповідач, та в
якому були застосовані умови
оспорюваного положення п. 6.5 ст. 6
Кредитного договору.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 03.04.2013 року позицію 6 п.
6.5 ст. 6 зазначеного Кредитного договору
було визнано недійсною з моменту
укладання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем у відповідності до ч. 1 ст. 60
ЦПК України не було надано належних та
допустимих доказів, зокрема кредитних
договорів, які укладені за участю
відповідача та споживачів, в яких на
думку позивача міститься оспорюване
положення.

Оскільки умови та положення договорів
визначаються самими сторонами даних
договорів з врахуванням вимог статей
628, 631, 632 ЦК України та з врахуванням
принципу диспозитивності сторін, а
отже позивачем під час судового
розгляду справи не було доведено тієї
обставини, що оспорюване положення
міститься у всіх кредитних договорах,
укладених за участю відповідача.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, не підтверджені
жодними доказами, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 630, 1054 ЦК України,
ст.ст.24, 25 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст.ст. 10, 59, 60, 88, 212, 213,
215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Всеукраїнської
громадської організації «Фінансова
грамота» до Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» про визнання дій
протиправними щодо невизначеного кола
споживачів і припинення цих дій
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя