АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д., Яремка
В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: апелянта, його представника,
представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, відшкодування
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, застосування наслідків
недійсності правочину за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівців від 10 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та відшкодування
моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував
слідуючими обставинами.

01.03.2013р. між позивачем та відповідачем
був укладений договір позики у
письмовій формі у вигляді розписки,
відповідно до якого ОСОБА_1 позичив
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7000 дол. США
(що еквівалентно 57400 грн.) на строк до
вересня 2013 року.

Однак у вказаний термін відповідач
борг не повернув та в подальшому
ухиляється від виконання свого
зобов'язання.

Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
договором позики в розмірі 57400 грн.,
моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та
судові витрати.

22-ц/794/591/14
Головуючий у 1 інстанції Федіна
А.В.

Категорія 19/27
доповідач Перепелюк І.Б

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3
про визнання договору недійсним,
застосування наслідків недійсності
правочину.

Позивач зазначав, що 01.03.2013р. між ним та
ОСОБА_1 був укладений договір
купівлі-продажу автомобіля, а саме
автобуса марки MAN 10.180 державний номер
НОМЕР_1, 1992 року випуску. Вказаний
договір купівлі-продажу був оформлений
нотаріально посвідченим дорученням в
порядку передоручення та на
підтвердження укладення даного
договору ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку
про зобов'язання його сплатити грошову
суму в розмірі 7000 тис дол. США до
вересня 2013 року.

ОСОБА_2 вказував, що під час купівлі
вищезазначеного автобусу сплатив
ОСОБА_1 10000 дол. США в якості авансу, а
про сплату 7000 дол. США написав
розписку.

Позивач зазначає, що виявилося, що
автобус має дефекти, про які продавець
його не повідомив.

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його
користь грошові кошти в розмірі 10000 дол.
США (що еквівалентно 80240 грн.), однак
пізніше змінив позовні вимоги та
просив визнати недійсним та розірвати
договір купівлі-продажу автомобіля та
застосувати наслідки недійсності
правочину.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 10 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 та в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено. Скасовано накладений
ухвалою Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 19.12.2013р. заход
забезпечення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, просить рішення в частині
відмови в задоволенні його позовних
вимог скасувати та задовольнити їх в
повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду є незаконним та необґрунтованим.
Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову не
оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення -
залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені всі
обставини по справі, досліджені
представлені суду докази, дана їх
оцінка, застосовані відповідні норми
матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що вказана позивачем розписка не
містить ознак договору позики.

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що відповідно до
копії технічного паспорту автобус
марки МАN 10.180, 1992 року випуску належить
на праві власності ОСОБА_4

Відповідно до копії довіреності від
13.04.2012р., ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1
розпоряджатися на власний розсуд (в
тому числі експлуатувати, продавати,
обміняти, здати в оренду,
заставляти) належним йому
транспортним засобом, а саме автобусом
марки МАN 10.180.

В подальшому ОСОБА_1 на підставі
довіреності від 01.03.2013р.
уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розпоряджатися на власний розсуд
вказаним транспортним засобом, та
вказаний правочин був нотаріально
посвідчений.

Судом встановлено, що згідно розписки
від 01.0.2013р. ОСОБА_2 зобов'язався до
вересня 2013 року виплатити ОСОБА_1 7000
дол. за купівлю автобуса марки MAN 10.180
державний номер НОМЕР_1, 1992 року
випуску.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно розписки, наданої ОСОБА_2, він
зобов'язувався виплатити грошові кошти
за куплений ним автобус, а не повернути
вказані кошти, отримані від ОСОБА_1 як
позику. Данних про те, що позивач
ОСОБА_1 дав в борг кошти відповідачу
ОСОБА_2 зі змісту розписки не
вбачається.

Слід зазначити, що суттєвою умовою і
невід'ємною частиною договору позики є
обов'язок позичальника повернути
отримане у позики, а відтак ця умова
повинна бути зазначена в укладеному
сторонами договорі.

Отже, встановлена законом письмова
форма договору позики в частині однієї
з його суттєвих умов - отримання грошей
та зобов'язання позичальника повернути
борг сторонами не додержана.

Розписка ОСОБА_2 від 01.03.2013р. не
підтверджує факт передачі позивачем
грошових коштів в борг та отримання їх
відповідачем.

Суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку, що між сторонами договір
позики в розумінні статті 1046 ЦК України
не укладався, а існували інші
правовідносини, фактично з приводу
купівлі-продажу автомобіля.

Зазначена розписка була оформлена в
забезпечення виконання іншого
зобов»язання, зокрема сплати грошей за
придбання автобуса. Враховуючи ці
обставини, суд правильно зазначив, що
розписка, на яку посилається позивач як
на підставу задоволення своїх вимог не
містить ознак договору позики.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, суд першої інстанції
зробив висновок про те, що позивачем не
доведено наявності між сторонами
договірних відносин, які виникають із
договору позики, а також щодо
заподіяння моральної шкоди внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов»язань саме за договором
позики. З інших підстав позов не був
заявлений.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

В апеляційній скарзі апелянт посилався
на обставини, зазначені в позові, однак
належних та допустимих доказів на
підтвердження укладення сторонами
саме договору позики суду не
представлено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, рішення є
законним, обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :