Справа № 310/5161/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого - судді Парій О.В.

при секретарі -
Мирошниченко Н.Л.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Бердянського
міськрайонного суду справу за позовом
ОСОБА_3 до Приватного підприємця ОСОБА_4
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах та стягнення
заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою,
в якій зазначив, що працював у
відповідача з 15.10.10 року до 29.04.11 року
водієм вантажного автомобілю. Вказує,
що ПП ОСОБА_4 наказу про прийняття його
на роботу не видав, контракту та
трудового договору у письмовій формі з
ним не укладав, у центрі зайнятості
договори не реєструвалися, але
фактично до роботи він був допущений.
Трудову книжку відповідач забрав для
занесення запису про прийняття на
роботу. Заробітну плату відповідач не
платив, хоча обіцяв сплачувати по 3000
грн. щомісяця. До цього часу трудову
книжку не повернуто. Позивач також
зазначив, що 29.04.11 року приблизно о 10
год. 10 хвил., керуючи вантажним
автомобілем МАН д/з НОМЕР_2, який
належав відповідачу, з напівпричепом
«Бодекс» д/н НОМЕР_1, який належав іншій
особі, на 96 км+600м. автошляху
«Славянськ-Донецьк-Маріуполь» скоїв
ДТП, за що був притягнутий до
кримінальної відповідальності,
кримінальне провадження закрито на
підставі акту амністії. У грудні 2012
року ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду
про стягнення з нього матеріальної
шкоди, завданої внаслідок ДТП.. З
позовною заявою до суду також
звернулася Служба автомобільних доріг
у Донецькій області. Просить: -
встановити факт перебування його у
трудових відносинах з приватним
підприємцем ОСОБА_4 з 15 жовтня 2010 року
по 29 квітня 2011 року; - стягнути з
відповідача на його користь 18000 грн.
невиплаченої заробітної плати.

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали. Зазначили, що ОСОБА_3
працював водієм автомобілю з жовтня 2010
року по квітень 2011 року. Виконував
роботу позмінно - десять діб через
десять діб. Оплата залежала від
кількості виконаних рейсів, перевозили
вантаж з Горлівки до Маріуполя. За один
рейс йому повинні були платити по 300
грн.. Трудову книжку позивач віддав
ОСОБА_4 через 20 днів після початку
роботи. Зазначили, що за період роботи
ОСОБА_3 з 30 грудня 2010 року по березень 2011
року перебував на ремонті автомобіля.
Розмір заробітної плати розраховано
приблизно, виходячи з того, що за добу
виконувався один рейс. Після ДТП ОСОБА_4
не дзвонив ОСОБА_3 та не цікавився
станом здоров'я. Вказують, що фактично
позивач був допущений до роботи.
Відповідно до постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи ОСОБА_4
підтвердив, що ОСОБА_3 працював у нього.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав. Зазначив, що автомобіль дійсно
належить ОСОБА_4 як фізичній особі, але
автомобіль перебував в оренді у ТОВ
«У-Транс», подорожні листи він ОСОБА_3
не видавав. При проведенні перевірки за
заявою ОСОБА_3 від ОСОБА_4 пояснення не
відбиралося, до матеріалів про відмову
в порушенні кримінальної справи
долучено пояснення дільничного
інспектора, який нібито провів
опитування за телефоном. Рішенням
Ясинуватського міськрайонного суду та
ухвалою апеляційного суду Донецької
області з ОСОБА_3 на користь Служби
автомобільних доріг стягнуто
матеріальну шкоду.

Аналізуючи докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 29 квітня 2011
року ОСОБА_3 керував автомобілем MAN 26.464
д/з НОМЕР_2 з напівпричепом BODEX KIS д/з
НОМЕР_1. Автомобіль належить ОСОБА_4,
напівпричіп - ОСОБА_6. На ділянці
автомобільної дороги державного
значення Н-20
Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь 96км+600м
сталася ДТП. Винним у скоєнні ДТП
визнаний ОСОБА_3. Відповідно до
договорів оренди транспортного засобу
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 передали ТОВ «У-Транс»
в тимчасове володіння автомобіль з
напівпричепом. 11.01.2011 року між ТОВ
«У-Транс» та ТОВ «Індустріальний Союз
Азова ХХІ» укладено договір
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у місцевому та міжміському
сполученні, відповідно до якого ТОВ
«Індустріальний Союз Азова ХХІ»
зобов'язався здійснити пошук замовлень
на перевезення вантажів та надати
обсяг робіт ТОВ «У-Транс», перевізник
здійснює перевезення вантажів.
Зазначені обставини встановлені
рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 жовтня 2013 року та ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 14 січня 2014 року. Зазначеною ухвалою
також встановлено, що ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
зазначав, що згідно наказу ТОВ
«РТП-Інвест» № 4 від 12.04.11 року він був
прийнятий на роботу водієм вантажного
автомобіля з обов'язками експедитора з
12 квітня 2011 року.

Судом оглянуто в судовому
засіданні матеріали кримінальної
справи № 2011-63-03-561 за обвинуваченням
ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 1 КК України. В
матеріалах кримінальної справи
перебуває подорожній лист № 2414-2
вантажного автомобіля від 24.04.11р.-03.05.11р.
виданий ТОВ «Індустріальний Союз Азова
ХХІ» на автомобіль МАН НОМЕР_2 з
причепом Бодекс НОМЕР_1, який
передається в розпорядження ТОВ
«РТП-Інвест» для перевезення вантажу
від ТОВ «ТАР-Альянс» м.Горлівка до ТОВ
«СРЗ» м.Маріуполь. Згідно постанови
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 18 жовтня 2011 року
провадження у кримінальній справі з
обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК
України закрито на підставі п. «в» ст. 1,
ст. 6 Закону України від 08.07.11 р. «Про
амністію», звільнивши його від
кримінальної відповідальності.

Судом також оглянуто в судовому
засіданні матеріали про відмову в
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_3 ЖРЗПЗ № 8359 від 10.08.12 року.
В матеріалах перебуває довідка бесіди
дільничного інспектора Бердянського
МВ ГУМВС України в Запорізькій області
по мобільному телефону з ОСОБА_4, згідно
якої останній пояснив, що ОСОБА_3
працював у нього на підприємстві.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано доказів в підтвердження
обставини його роботи водієм
автомобіля у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4. Зазначені ним обставини
спростовуються матеріалами
кримінальної справи № 2011-63-03-561 за
обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 1 КК
України, рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2013
року та ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 14 січня 2014 року.
Про складнощі в отриманні доказів та
клопотань про витребування доказів
судом в порядку ст. 137 ЦПК України суду
не заявлено.

Суд не приймає доводи позивача про
те, що постановою дільничного
інспектора Бердянського МВ ГУМВС
України в Запорізькій області від 16
серпня 2012 року встановлено обставину,
що ОСОБА_3 працював у ОСОБА_4 водієм з 2010
року по 2011 рік, оскільки зазначений
висновок зроблений лише на підставі
довідки бесіди за телефоном. Крім
цього, зазначений документ не є доказом
у цивільній справі в розумінні ст.ст.
57-59, 61, 64 ЦПК України.

Враховуючи наведене суд приходить
до висновку, що вимоги позивача
безпідставні, в зв'язку з чим у
задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись, ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64, 88, 212-215,
294 ЦПК України, ст.ст. 24, 107, 108, 115, 116 КЗпП
України, суд суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій