АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/4861/13-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/236/К/14
інстанції - Валуєва В.Г.
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.,

за участю - представника
позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представників відповідача ПАТ
«ІнГЗК» - Клінкевич Олени Анатоліївни,
Маргієвої Євгенії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» на рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 02
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «ІнГЗК»), Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду) про відшкодування
моральної шкоди та просив стягнути з
відповідачів на відшкодування
моральної шкоди 40000 грн. та 3000 грн.
відповідно.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2013
року представнику ПАТ «ІнГЗК»
відмовлено у задоволенні клопотання
про передачу справи для розгляду за
підсудністю до Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, стягнуто на його користь з
ПАТ «ІнГЗК» 15000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні решти
позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ
«ІнГЗК» судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп. У задоволенні позову до Відділення
Фонду відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнГЗК»
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову
позивачу в позові до ПАТ «ІнГЗК»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не звернув
увагу на те, що позивачем не доведено
факт спричинення йому моральної шкоди,
оскільки надані документи
підтверджують лише факт встановлення
професійного захворювання та ніяким
чином не можуть бути підтвердженням
заподіяння моральної шкоди. Суд не
врахував, що при прийнятті на роботу
позивач був ознайомлений з умовами
праці, попереджений про наявність
шкідливих умов праці, що є особливістю
виробничого процесу, та свідомо
погодився працювати. Вважає, що
визначений судом розмір моральної
шкоди не відповідає засадам
розумності, виваженості та
справедливості. А також зауважує на те,
що справа розглянута з порушенням
правил підсудності.

В своїх запереченнях ОСОБА_2 просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 тривалий час працював у
шкідливих умовах праці.

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 14 лютого 2012
року ОСОБА_2 встановлене професійне
захворювання: пневмоконіоз першої ст..,
ускладнений хронічним обструктивним
захворюванням легень першої ст.,
легенева недостатність
першого-другого ст., у зв'язку з чим
було складено акт розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 9 від 07 березня 2012 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного
акту причиною професійного
захворювання позивача є робота
протягом 11 років 6 місяців в умовах
пилу, рівень якого перевищував ГДК,
винними в профзахворюванні позивача
визнано керівництво структурного
підрозділу РЗФ-1 ПАТ «ІнГЗК», в період
роботи ОСОБА_2, яке порушило ст. 153 КЗпП
України та ст. 13 Закону України «Про
охорону праці».

Висновком МСЕК від 11 квітня 2012
року ОСОБА_2 первинно встановлено 25 %
втрати професійної працездатності на
безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК
позивачу протипоказана робота в
умовах пилу, фізичного перевантаження,
несприятливого мікроклімату, підземно,
а також необхідні медикаментозне
лікування та вироби медичного
призначення.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача ПАТ «ІнГЗК» по
відшкодуванню заподіяної моральної
шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_2 права на відшкодування
моральної шкоди - 11 квітня 2012 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність ризикових та
шкідливих факторів та можливі наслідки
їх впливу на здоров'я, безпідставні,
оскільки ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» передбачає, що
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
відповідачем ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_2 у
зв'язку з його професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні та підтверджений наданими
позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
справу розглянуто з порушенням правил
підсудності безпідставні, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України
позови до кількох відповідачів, які
проживають або знаходяться в різних
місцях, пред'являються за місцем
проживання або місцезнаходженням
одного з відповідачів за вибором
позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позовні вимоги до Відділення Фонду
заявлені формально і що вони взагалі
не підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, а повинні
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства є
необґрунтованими, оскільки Кодексом
адміністративного судочинства не
передбачено стягнення моральної шкоди
у зв'язку із втратою професійної
працездатності.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
було враховано роз'яснення п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», а саме:
розмір моральної шкоди суд визначив в
межах заявлених вимог, з урахуванням
характеру, обсягу, тривалості та
наслідків заподіяних позивачеві
моральних страждань, стану здоров'я
потерпілого, істотних вимушених змін у
його життєвих стосунках, конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції в оскаржуваній
частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013 року в
оскаржуваній частині залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: