Справа №
№2-311/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Коробенко С.В.

при секретарі
Середі Р.А.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства оборони України
про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Міністерства оборони України і просив
стягнути з відповідача 200000 гривень
компенсації за спричинену йому
моральну шкоду.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що він
проходив військову службу в
Радянському Союзі, зокрема служи в
Афганістані, а в подальшому був
звільнений з посади начальника
ремонтного відділу учбової
лабораторії кафедри ремонту
бронетанкової техніки Київського
вищого танкового інженерного училища
та направлено у відставку по ст. 60 п.«б»
по хворобі, і з 1992 року виключено зі
списків особового складу.

Позивач зазначає, що з довідки
Київського вищого танкового
інженерного училища вбачається, що він
з 23 березня 1986 року по 27 червня 1987 року
проходив службу в Демократичній
республіці Афганістан, де 3 лютого 1987
року одержав вогнепальне поранення -
численне сліпе поранення правої кісті
і передпліччя з обширним руйнуванням
м'яких тканин обличчя та ліктьової
кстки, пошкодженням ліктьового та
середнього нервів, пошкодження судин.

ОСОБА_1 вказує, що 01.07.1998р. за висновками
медико-соціальної експертної комісії
йому була встановлена друга група
інвалідності довічно.

Позивач вказує, що внаслідок
інвалідності, яку він отримав під час
під час виконання військових
обов'язків, він втратив здоров'я і до
цього часу відчуває негативні наслідки
поранення, у зв'язку з тим, що постійно
вимушений лікуватись. Крім того,
Позивач зазначає, що у зв'язку з
інвалідністю він, як голова родини, не
може зебзпечити повноцінне
фінансування сім'ї, не може вести
нормальний спосіб життя тощо

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач
посилається на ст.17 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», якою передбачено, що
відшкодування військовослужбовцям
заподіяної моральної шкоди
провадиться у встановленому законом
порядку.

Крім того, Позивач також посилається на
ст. ст. 153, 173 КЗпП України, згідно з якими
на власника (роботодавця) покладається
обов'язок забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці, а також -
відповідальність за шкоду заподіяну
працівнику каліцтвом, або іншим
ушкодженням здоров'я.

Додатково, до зазначених обґрунтувань
Позивач також посилається на положення
цивільного законодавства, зокрема на
ст. 440-1 ЦК Української РСР.

У судовому засіданні представник
Позивача позов підтримав, просив суд
задовольнити вимоги ОСОБА_1

Представник Відповідача в суді проти
позову заперечував, наполягав на
відсутності підстав для його
задоволення.

Заслухавши пояснення представників
Позивача та Відпоідача, дослідивши
матеріали справи, суд не знаходить
підстав для задоволення вимог
Позивача, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 у відповідності до довідки до
Акту огляду МСЕК від 15.07.1998р. присвоєно
другу групу інвалідності довічно
внаслідок поранення, отриманого під
час виконання обов'язків військової
служби. (а.с. 15)

У відповідності до ст.17 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» відшкодування
військовослужбовцям заподіяної
моральної і матеріальної шкоди
провадиться у встановленому законом
порядку.

Посилання Позивача на норми Кодексу
про працю України щодо забезпечення
роботодавцем безпечних умов праці суд
вважає безпідставним, оскільки
загальне трудове законодавство не
поширюється на відносини з приводу
проходження військової служби.

Загальне цивільне законодавство
визначає підстави для відшкодування
моральної шкоди її заподіювачем. Так, у
відповідності до ст.440-1 ЦК Української
РСР, чинного на момент поранення
Позивача, встановлює, що моральна
(немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.

Таким чином, предметом доказування для
Позивача, окрім наслідків у вигляді
захворювання, пов'язаного з
проходженням військової служби, є
протиправність дій Відповідача та
причинно-наслідковий зв'язок із такими
діями та наслідками у вигляді
моральних страждань.

В обґрунтуванні свого позову Позивач
не наводить будь-яких фактів
протиправності дій (бездіяльності)
Міністерство оборони України, а тим
більше - доказів такої діяльності.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Належних доказів дійсного завдання
моральної шкоди, протиправних дій
Відповідача та причинно-наслідкового
зв'язку між ними представник Позивача
в суді не надав.

За таких обставин суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення вимог
позивача.

Керуючись ст. ст. 440-1 ЦК Української
РСР, ст. 17 Закону України «Про
соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: