провадження 2/331/852/14
справа 331/1778/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р. Жовтневий районний суд м.
Запоріжжя у складі

головуючого судді
Смолки І.О.,

при секретарі
Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до закритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА", третя особа:
ОСОБА_2, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
якому зазначила, що 21.01.2013 року,
приблизно о 18 годині 15 водій ОСОБА_2,
керуючи автомобілем ВАЗ 2109
реєстраційний номер НОМЕР_3, здійснював
рух по проїзній частині вул. 40 років
Радянської України, рухаючись з боку
вул.. Південно-Українська в напрямку
вул. Зеленського в м. Запоріжжя.

В районі будинку № 41 по вул. 40 років
Радянської України ОСОБА_2 скоїв наїзд
на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
передньою частиною керованого ним
автомобіля "ВАЗ 21093".

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди пішохід ОСОБА_3 отримала
тілесні ушкодження від яких померла на
місці пригоди.

Пішохід ОСОБА_4 був доставлений до
міської лікарні, де від отриманих травм
настала його смерть.

ОСОБА_4 - батько позивачки.

За фактом дорожньо-транспортної
пригоди слідчим управлінням ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області було
відкрите кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000054 від 22 січня
2013 року за ознаками скоєння
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. З ст. 286 КК України.

Постановою від слідчого СУ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області Решетило
І.О. від 27.09.2013 року зазначене
кримінальне провадження закрите у
зв*язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
складу кримінального правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля ВАЗ 21093 ОСОБА_5
застрахована Закритим акціонерним
товариством "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА", згідно
Поліса № АВ 4254214 від 16.11.2012 року.

Випадок, який стався 21.01.2013 року з
батьком позивачки є страховим,
оскільки особа, яка є учасником
дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2
керував автомобілем ВАЗ 21093
реєстраційний номер НОМЕР_3 на
відповідній правовій підставі - з
дозволу ОСОБА_5.

15.01.2014 року позивачка, як особа, яка
взяла на себе витрати з поховання
ОСОБА_4, звернулась до відповідача із
заявою про відшкодування шкоди,
оціненої у 5833,79 грн.

Зазначена заява залишена відповідачем
без задоволення з мотивів, викладених у
листі від 12.02.2014 року № 09-02-092581.

Дії відповідача позивачка є
незаконними протиправними, такими, що
порушують її цивільні права та
інтереси.

Позивачка просить суд стягнути з
відповідача суму 5833,79 грн., яка
складається з наступного:

-на придбання ліків, медичних
препаратів та приладдя для здійснення
реанімаційних заходів безпосередньо
після ДТП - 228 грн.20 коп.;

-за послуги бюро судово-медичної
експертизи сплачено 428,30 грн.
(бальзамування повне);

-здійснений добровільний благодійний
внесок до благодійного фонду "Здорове
покоління" в розмірі 100,00 грн.

-за надання ритуальних послуг сплачено
4005 грн.;

-за надання місця на цвинтарі сплачено
1072 грн. 29 коп. (Загальна сума - 5833,79

грн.).;

стягнути з відповідача 243,60 грн.. в
рахунок відшкодування сплаченого
судового збору;

стягнути з відповідача сплачені за
надання правової допомоги адвоката
документально підтверджені кошти.

У судовому засіданні адвокат позивачки
позов підтримав і надав квитанції з
підтвердженням оплати його послуг у
сумі 2 400 грн.

Представник відповідача проти позову
заперечує, надала письмові заперечення
і пояснила, що законних підстав для
задоволення позову не має.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи
і кримінального провадження, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч.2 ст.999 Цивільного
кодексу України до відносин, що

випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо

інше не встановлено актами цивільного
законодавства.

Правовідносини, що виникли між
сторонами за цивільним позовом,
регулюються спеціальною нормою права -
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" від 01.07.04р. № 1961-IV
з наступними змінами і доповненнями (в
редакції, що діяла на момент укладання
договору страхування) .

Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Цивільна відповідальність за шкоду
життю, здоров'ю та майну третіх осіб
внаслідок експлуатації будь-яким
водієм транспортного засобу - ВАЗ-21093,
реєстраційний № НОМЕР_3, була
застрахована у ВАТ НАСК "Оранта" згідно
із полісом №АВ/4254214.

21 січня 2013 року водій ОСОБА_2, керуючи
автомобілем ВАЗ-21093,

реєстраційний № НОМЕР_3, рухаючись по
вул. 40 років Радянської України з боку
вул.

Південно-Українська в напрямку
вул.Зеленського в м. Запоріжжя,
здійснив наїзд на

пішоходів ОСОБА_3, та ОСОБА_4, які
перетинали проїжджу частину поза
межами пішохідного переходу зліва
направо за напрямком руху вказаного
автомобіля. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди пішохід
ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження,
від яких померла на місці пригоди,
пішохід ОСОБА_4 був доставлений до
міської клінічної лікарні, де від
отриманих травм помер.

За фактом ДТП, слідчим СВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області
капітаном міліції Решетило І.О. було
відкрито кримінальне провадження,
відомості про яке внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000054 від 22.01.2013 року, за ознаками
злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК
України.

В результаті досудового слідства було
встановлено, що в діях водія автомобіля
марки ВАЗ-21093, реєстраційний № НОМЕР_3,
ОСОБА_2 невідповідності вимогам
пунктів Правил дорожнього руху, які б
знаходились в причинному зв'язку з
подією дорожньо-транспортної пригоди,
не вбачається, а отже, відсутній склад
злочину, крім того останній не мав
технічної можливості уникнути наїзду
на пішохода. Це підтверджується і
висновком судово - авто технічної
експертизи №22-13.

Оцінивши в сукупності зібрані по
кримінальному провадженню докази,
слідство дійшло висновку про те, що
причиною даної дорожньо-транспортної
пригоди стали необачні дії пішоходів
ОСОБА_3, та ОСОБА_4, які грубо порушили
вимоги пунктів 4.7, 4.10, 4.14 а), б) Правил
дорожнього руху України де сказано:

п. 4.7.: " Пішоходи повинні переходити
проїзну частину по пішохідних
переходах, у тому числі підземних і
надземних, а у разі їх відсутності - на
перехрестях по лініях тротуарів або
узбіч";

п. 4.10.: "Перед виходом на проїзну частину
із-за транспортних засобів, що стоять,
та будь-яких об'єктів, що обмежують
оглядовість, пішоходи повинні
впевнитись у відсутності транспортних
засобів, що наближаються";

п. 4.14.: Пішоходам забороняється:

а) " виходити на проїжджу частину, не
впевнившись у відсутності небезпеки
для себе та інших учасників руху;

б) " раптово виходити, вибігати на
проїжджу частину, в тому числі на
пішохідний

перехід".

Таким чином, є встановленим той факт, що
дорожньо-транспортна пригода
спричинена неправомірними діями, які
знаходяться в прямому причинному
зв'язку з подією ДТП і її наслідками,
померлих пішоходів ОСОБА_3, ОСОБА_4. та
сталася з їх вини.

На підставі викладеного слідчим СВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
27.09.2013р. винесена постанова про
закриття кримінального провадження у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Зазначена постанова не була оскаржена,
не скасована та є чинною.

У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
на підставі своїх вимог і заперечень.

У позивній заяві Позивач посилається
на те що, а ні умислу на отримання шкоди,
а ні явища непереборної сили у випадку,
що стався з ОСОБА_4, який відповідно до
свідоцтво про народження є батьком
позивача, не вбачається.

Але, під умислом розуміється психічне
ставлення до діяння і його наслідків
при якому особа усвідомлювала
суспільно небезпечний характер свого
діяння, передбачала його суспільні
небезпечні наслідки і бажала їх
настання.

Поняття умислу розкривається у ст.24
Кримінального кодексу України,
відповідно до якої непрямим є умисел,
якщо особа усвідомлювала суспільно
небезпечний характер свого діяння,
передбачала його суспільно небезпечні
наслідки і хоча і не бажала, але свідомо
припускала їх настання.

Передбачення це розумове уявлення
особи про результат своєї дії,
усвідомлення про можливість настання
конкретних наслідків.

З аналізу матеріалів кримінального
провадження вбачається, що померлі
пішоходи ОСОБА_3 та ОСОБА_4
усвідомлювали суспільно небезпечний
характер свого діяння. Це
підтверджується показаннями ОСОБА_7,
який був допитаний в якості свідка та
засвідчив, що 21.01.2013 року, приблизно о 18
годині 15 хвилин він в якості пішохода
здійснював рух по тротуару проїжджої
частини вул. 40 років Радянської
України.

Підходячи к проїжджій частині, він
побачив, що перед дорогою попереду
нього стоять два пішохода - чоловік і
жінка, які збиралися переходити
проїжджу частину. В цей же час по
проїжджій частині вул.. 40 років
Радянської України з боку вул.
Зеленського в напрямку вул.
Південноукраїнська здійснював рух
автомобіль.

Після того, як автомобіль проїхав перед
пішоходами, вони вийшли на проїжджу
частину і почали переходити іі,
рухаючись в темпі бігу.

В цей же час ОСОБА_7 побачив, що з боку
вул. Південноукраїнська рухається
автомобіль "ВАЗ-2109", який рухався по
середині своєї полоси.

Після чого, вказаний автомобіль на
середині смузі для свого руху скоїв
наїзд на вказаних пішоходів передньою
частиною.

Показання свідка чітко дають
зрозуміти, що саме груба необережність
померлих пішоходів, які перебігли
проїжджу частину, свідомо знехтували
вимоги Правил дорожнього руху України,
та чітко усвідомлювали протиправність
своїх діянь, фактично кинулися під
колеса автомобіля. Хоча мали об'єктивну
можливість уникнути
дорожньо-транспортну пригоду.

У Постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" (пункт 7) зазначено, що при
завданні шкоди джерелом підвищеної
небезпеки на особу, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не може бути покладено
обов'язок з її відшкодування, якщо вона
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). Під
непереборною силою слід розуміти,
зокрема, надзвичайні або невідворотні
за даних умов події (п. 1,ч.1, ст.263 ЦК),
тобто ті які мають зовнішній характер.
Під умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема, таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але свідомо допускає
настання шкідливого результату.

Як вбачається зі змісту
судово-автотехнічної експертизи № 22-13,
в діях ОСОБА_2 невідповідностей вимогам
Правил дорожнього руху України, які б
знаходились в причинному зв'язку з
подією ДТП, не вбачається. Водій не мав
технічної можливості своїми
односторонніми діями уникнути наїзду
на пішоходів, при цьому
невідповідності дій пішоходів
перебувають у причинному зв'язку з
виникненням дорожньо-транспортної
пригоди.

До того ж, загиблий ОСОБА_4 у момент
дорожньо-транспортної пригоди
знаходився в стані алкогольного
сп'яніння. За даними медичної
документації, в крові під час вступу до
стаціонару виявлений етанол в
кількості 1,79 проміле. Такий самий факт
зафіксовано і у висновку експерта № 278
від 22 січня 2013р. До цього ж при
експертизі виявлені морфологічні
ознаки хронічної алкогольної
інтоксикації. Що свідчить про
систематичне вживання алкоголю.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_2,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована в ВАТ НАСК "Оранта"
відповідно до полісу № АВ/4254214 від 17
листопада 2012 року, невідповідності
вимогам пунктів Правил дорожнього
руху, які б перебували в причинному
зв'язку з подією дорожньо-транспортної
пригоди, не вбачається.

Справа про ДТП закрита за відсутністю
складу злочину (водій не міг запобігти
наїзду на пішохода). Цивільно-правова
відповідальність відсутня.

У відповідності до вимог ст.6 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01.07.04р. № 1961-IV з наступними
змінами та доповненнями (в редакції, що
діяла на момент укладання договору
страхуванням, саме редакція від 07 липня
2011 року №3610-УІ), страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настала цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Підставами цивільно-правової
відповідальності є:

причинний зв'язок між протиправною
поведінкою і заподіяною шкодою;

вина особи, яка заподіяла шкоду (які в
діях ОСОБА_2 відсутні).

Оскільки є встановлений факт
відсутності цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_2 відповідно до
п.32.1 ст.32 Закон № 3610-УІ відповідач не
відшкодовує шкоду, заподіяну при
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, за спричинення
якої не виникає цивільно-правової
відповідальності відповідно до закону.

Керуючись ст..ст.10,11,212-215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Смолка І.О.