АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1952/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Котушенко С.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртрубопромдеталь» та ОСОБА_2 про
стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ТОВ «Укртрубопромдеталь» та ОСОБА_2 про
стягнення боргу. Позивач вказував на
те, що 07 серпня 2009 року ОСОБА_2 видав
розписку про те, що отримав від нього
суму 5 000 доларів США і зобов'язався
повернути їх 31 грудня 2009 року. В
зазначений строк відповідач
зобов'язання не виконав, а тому крім
суми основного боргу повинен сплатити
проценти за користування коштами у
розмірі 1423,92 доларів США, а всього 6 423,92
доларів США, що еквівалентно 51 346,39 грн.

15 жовтня 2012 року між ним та ТОВ
«Укртрубопромдеталь» було укладено
договір поруки №15/10-2012, за яким останнє
зобов'язалося контролювати сплату
заборгованості ОСОБА_2 та у разі його
прострочення сплатити всі суми з
урахуванням пені та відсотків за
користування коштами.

Посилаючись на порушення
відповідачами своїх зобов'язань,
позивач просив стягнути з них на свою
користь у солідарному порядку 51 346,39
грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
25 грудня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення як
незаконного, постановленого з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та про ухвалення
нового рішення, яким провадження у
справі в частині стягнення боргу з ТОВ
«Укртрубопромдеталь» закрити, а в
задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Вивчивши доводи скарги та перевіривши
їх матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За правилами ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 07 серпня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
договір позики, згідно з яким
відповідач отримав від позивача 5 000
доларів США і зобов'язався повернути їх
31 грудня 2009 року, що підтверджується
його розпискою (а.с.4,81).

Встановивши, що вказане зобов'язання
залишилось не виконаним, суд дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
на користь позивача боргу у розмірі 5 000
доларів США та процентів за
користування грошима на рівні
облікової ставки Національного банку
України у розмірі 1 423,92 доларів США, а
всього 6 423,92 доларів США, що
еквівалентно 51 346,39 грн.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про
стягнення вказаної суми з відповідачів
у солідарному порядку, суд виходив з
того, що у забезпечення виконання
зобв'язань за договором позики від 07
серпня 2009 року між позивачем та ТОВ
«Укртрубопромдеталь» 15 жовтня 2012 року
було укладено договір поруки №15/10-2012,
за умовами якого товариство
зобов'язалося солідарно відповідати
перед ОСОБА_3 за повне та своєчасне
виконання зобов'язання ОСОБА_2

З таким висновком погодитись не можна,
оскільки матеріали справи не містять
належних доказів на підтвердження
зазначеного факту.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Згідно зі ст.138 ЦПК України
оригінали письмових доказів до
набрання судовим рішенням законної
сили повертаються судом за клопотанням
осіб, які їх подали, якщо це можливо без
шкоди для розгляду справи. У справі
залишається засвідчена суддею копія
письмового доказу.

Відповідно до вимог ст.547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобв'язань вчиняється в письмовій
формі.

З правилами ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншим актом
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

До позовної заяви позивач надав копію
зазначеного договору поруки №15/10-2012 не
засвідчену належним чином. Крім того,
цей договір не скріплено печаткою
юридичної особи і до нього не додано
документів, що посвідчують
повноваження особи, котра його
підписала.

З носія інформації, на який
здійснювався технічний запис судового
засідання від 23 жовтня 2013 року
вбачається, що суд зобов'язав
представника позивача, котрий приймав
участь у справі, надати оригінал
договору поруки, документи, що
посвідчують повноваження особи, котра
його підписала та інші документи. Проте
безрезультатно, зазначені документи
надані не були, а тому у суду не було
підстав для стягнення боргу з обох
відповідачів.

При викладених обставинах ухвалене у
справі рішення без змін залишатися не
може і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення боргу з позичальника та про
відмову у задоволенні іншої частини
позову.

Доводи апеляційної скарги про
незастосування судом позовної
давності до заявлених позивачем вимог
не є підставою для відмови у
задоволенні позову до ОСОБА_2, оскільки
суд правильно виходив з того, що
останнім днем на звернення позивача за
захистом своїх прав було 31 грудня 2012
року. Саме в цей день представник
позивача, у відповідності з ч.6 ст.70 ЦПК
України, здав на пошту дану позовну
заяву, що підтверджується поштовим
штемпелем на конверті (а.с.16).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
25 грудня 2013 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 51
346,39 грн. (п'ятдесят одну тис. триста
сорок шість грн. 39 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 513,46 грн. (п'ятсот
тринадцять грн.46 коп.).

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: