АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/113/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г.А. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 про
стягнення суми заборгованості за
договором та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2013 року частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3 у цивільній
справі за позовом до Фізичної особи
підприємця - ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості за договором та
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з фізичної особи підприємця -
ОСОБА_2 на користь позивачки 2078,00 грн.,
1000,00 грн. моральних збитків та 229,40 грн.
судового збору. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено (а.с.27).

Крім того, ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 серпня 2013 року залишено без
задоволення заяву ФОП ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2013 року (а.с.42,43).

В апеляційній скарзі відповідач -
Фізична особа підприємець - ОСОБА_2
просить колегію суддів скасувати
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
та прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог позивачки,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність цих обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права (а.с.45-48).

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає у повному обсязі.

Відповідно до ст.865 ЦК України за
договором побутового підряду
підрядник, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну
роботу, призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду є
публічним договором.

До відносин за договором побутового
підряду, не врегульованих цим Кодексом,
застосовується законодавство про
захист прав споживачів.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.10 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи
робіт (понад сімдесят відсотків
загального обсягу) вже було виконано,
споживач має право розірвати договір
лише стосовно частини послуги або
робіт, що залишилися.

Якщо під час виконання робіт (надання
послуг) стане очевидним, що їх не буде
виконано з вини виконавця згідно з
умовами договору, споживач має право
призначити виконавцю відповідний
строк для усунення недоліків, а в разі
невиконання цієї вимоги у визначений
строк - розірвати договір і вимагати
відшкодування збитків або доручити
виправлення недоліків третій особі за
рахунок виконавця.

Судом встановлено і це не
заперечується сторонами при розгляді
справи, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3
та СПД ФОП ОСОБА_2 було укладено
строковий договір № б/н, за яким
відповідач зобов'язався виготовити та
встановити міжкімнатні двері у
кількості 15 дверних блоків, а саме:
протягом одного місяця виготовити та
встановити чотири дверні блоки на
горищі; протягом одного місяця
виготовити та встановити вхідні дверні
блоки; інше виготовити та встановити
протягом трьох місяців. Вартість
дверного блоку становить - 2000 грн. До
вартості дверного блоку не входить
вартість: дверних ручок, замків,
механізмів, петель та гумових
ущільнювачів. Відповідно до умов
зазначеного договору, відповідачем від
позивачки отримано аванс - 20 100 грн.
(а.с.4). Відповідальність сторін при
порушенні ними умов договору
зазначеним договором не визначена.

Судом також встановлено і це не
заперечувалось сторонами, що
відповідач відмовився від
виготовлення п»ятнадцятого дверного
блоку. Рішенням суду першої інстанції
встановлено, що відповідачем
виготовлено та встановлено: 5 дверей зі
100% готовністю, 9 дверей з 90% готовністю,
1-і двері без наличника, у 8-и дверях
висвердлені по 8 дирок, не встановлені
на місце зняті плінтуси, 4-и дверних
блоки на горищі без наличників,
необхідного регулювання, а у одного
блоку мається брак - вузька дверна
коробка.

Встановивши такі обставини,
районний суд прийшов до висновку, що
відповідач не виконав умов договору у
повній мірі, проте, помилково
встановив, що з урахуванням 90%
готовності, вартість одного дверного
блоку складає - 1800,00 грн., що становить 16
200 грн. за 9 дверних блоки (1800,00х9=16200). З
урахуванням 80% готовності, вартість
одного дверного блоку складає 1600,00 грн..
що становить 6400,00 грн. за 4 дверних блоки
(1600х4=6400), а також, що відповідач
відмовився повертати вартість
фурнітури на двері на суму 378,00 грн. Крім
того, суд першої інстанції встановив,
що загальна вартість заборгованості з
урахуванням об»єму виконаних робіт
складає: 27900,00 грн. - загально сплачена
сума «-» 26200,00 грн. - вартість виконаних
робіт «+» 378,00 грн. - вартість фурнітури =
2078,00 грн. - що підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що даний
висновок районного суду є невірним.

Відповідно до наданих суду
письмових розписок встановлено, що
відповідач встановив всього 14 дверних
блоків та отримав за їх виготовлення та
установку плату, яка з урахуванням
передплати складає - 27 900 грн. (а.с. 5-8).
Крім того, зазначені розписки містять
інформацію щодо 100% виконання
зобов»язання та будь-яких зауважень чи
заперечень з боку позивачки, як
замовника, не містять. Також, відсутні
докази передання позивачкою
відповідачеві фурнітури на суму 378,00
грн.

Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов`язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 60 ч.4, 212
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях, жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Питання якості та готовності
виконаних робіт регламентується
спеціальними стандартами, а оцінка
відповідності виробу тим чи іншим
стандартам потребує спеціальних знань.
Відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України,
для з»ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд,
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, призначає експертизу. Однак,
суд першої інстанції приймаючи рішення
по суті вимог та виходячи з часткової
готовності дверей, не вирішив питання
щодо призначення у справі експертизи.
Таким чином, суд не врахував вимоги ст..
59 ЦПК України, а саме, що обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими.

У суді апеляційної інстанції,
колегією суддів, було задоволено
клопотання позивачки та призначено
судову товарознавчу експертизу. Однак,
у зв»язку з несплатою позивачкою
вартості роботи по проведенню судової
експертизи, матеріали цивільної справи
було повернуто до суду без виконання.

Частиною 1 ст.631 ЦК України визначено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Як вбачається з договору № б/н від
10.10.2007 року, строк його виконання
фактично до 10 січня 2008 року.

Статтею 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договором від 10.10.2009 року сторони не
обумовили розмір штрафу за порушення
виконавцем строку виконання робіт та
будь-яку іншу відповідальність, а тому,
вимоги позивачки щодо відшкодування на
її користь з відповідача упущеної
вигоди задоволенню не підлягає,
оскільки, у даних договірних
правовідносинах та діючим
законодавством зазначене стягнення не
передбачено.

Щодо вимог ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, то вони задоволенню
також не підлягають.

Згідно діючого законодавства особа
несе відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або у випадках, передбачених
відповідними статтями Цивільного
кодексу України, а також іншими нормами
законодавства, які встановлюють
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди, у тому числі Законом
України „Про захист прав споживачів".

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4
Закону України „Про захист прав
споживачів", що діяли на час виникнення
спору (2009 рік), споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території, для задоволення своїх
особистих потреб мають право на
відшкодування майнової та моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією у випадках, передбачених
законодавством.

Статтею 614 ЦК України
визначено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановленим законом.

Встановлено судом і це не
заперечувалось сторонами, що
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання за договором у повному
обсязі, а саме в частині виготовлення
та встановлення 15-ї дверної коробки,
однак, з тих підстав, що замовником було
змінено вимоги щодо предмету договору.
Та позивачем не надано жодного доказу
щодо наявності вини відповідача за не
виконання зобов'язання за договором.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Оскільки, рішення постановляється
на користь відповідача, вимоги
позивачки в частині стягнення на її
користь сплаченого судового збору
(а.с.1, 14) не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 313, 314
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 про
стягнення суми заборгованості за
договором, упущеної вигоди,
відшкодування моральної шкоди та
судових витрат - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді