АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/2681/13-ц 22-ц/774/547/К/14
Справа №214/2681/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774547К14
Категорія № 27(4)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_4, який діє за довіреністю
в інтересах ОСОБА_5 на заочне рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» (надалі-Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог Банк
зазначив, що 20.10.2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» (надалі Банк),
та ОСОБА_5 укладено Генеральну кредитну
угоду № 01/110-40/431 на суму 4 110 000 грн.
строком до 20.09.2023 року. Відповідно до
п.1.1 Генеральної кредитної угоди,
кредитор зобов'язується надавати
позичальнику кредитні кошти у порядку
і на умовах, визначених у кредитних
договорах, укладених в рамках цієї
угоди і які є її невід'ємними частинами.
На підставі цього пункту між позивачем
та відповідачем 21.10.2008 року було
укладено кредитний договір № 014/110-40/437
(надалі Кредитний договір), на підставі
якого відповідачу надано кредит у сумі
2 790 000 грн. під 21,5 % річних строком до
20.09.2018 року.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань 20.10.2008 року між позивачем
та відповідачем було укладено договір
іпотеки № 12/110-40/431/1, предметом якого є
нерухоме майно, а саме: нежитлове
приміщення з підвалом площею 980 кв.м. (в
стадії реконструкції), № 1 паркан, №2
брама, І - замощення, Б-навіс - тимчасова
споруда, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1. ( а.с.18-20).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
ОСОБА_5 зобов'язань по кредитному
договору, станом на 02.04.2013 року у неї
перед Банком утворилася
заборгованість у сумі 2 685 539,90 грн., з
яких: заборгованість за тілом кредиту -
2 218 173, 53 грн., заборгованість по
процентам - 16 985,74 грн., прострочена
заборгованість по процентам - 230 858,40
грн., проценти відстрочені до сплати - 211
289,19 грн., заборгованість по пені 8 233,04
грн.

22.02.2013 року за вих.№ 175 відповідачу
ОСОБА_5 направлено повідомлення про
погашення заборгованості по
кредитному договору з вимогою про
виконання договірних зобов'язань, але
це повідомлення повернуто позивачу у
зв'язку з закінченням строку
зберігання. Про зміну адреси
проживання ОСОБА_5 Банк не повідомляла.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 09
жовтня 2013 року задоволено позов Банку.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
нерухоме майно: нежиле приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
рахунок реалізації якого визначено
задовольнити вимоги Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" до ОСОБА_5 за Генеральною
кредитною угодою № 01/110-40/431 від 20.10.2008
року, кредитним договором № 014/110-40/437
від 21.10.2008 р. у сумі 2 685 539,90 грн.

Визначено спосіб реалізації вказаного
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів.

Визначено початкову ціну предмета
іпотеки на рівні не нижче за звичайні
ціни на цей вид майна на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_5
судові витрати у сумі 3 441 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Зокрема, представник відповідача
посилається на те, що відповідач не
була належним чином повідомлена про
слухання справи, у зв'язку з чим, не мала
можливості надати свої заперечення.

Суд, на думку апелянта, не дав належної
оцінки договору від 29.11.2013 року про
припинення зобов'язань за Генеральною
кредитною угодою № 01/110-40/431 від 20.10.2008
року та укладених на підставі неї
кредитних договорів.

Судом залишено поза увагою, що
додатковий договір до договору іпотеки
щодо зміни предмету іпотеки між
сторонами не укладався, тому звернення
стягнення на спірне нежитлове
приміщення є передчасним.

Крім того, сума заборгованості по
кредитному договору не відповідає
дійсності, оскільки 29.11.2013 року
відповідачем було сплачено 825000 грн.
згідно квитанції № 660/1732-1.

Також апелянт зазначив, що судом не
встановлено факт реєстрації права
власності на спірне нерухоме майно, яке
є предметом іпотеки, власником якого,
згідно договору дарування, є ОСОБА_7
Таким чином, на думку представника
відповідача, оскаржуваним рішенням
суду порушено право власності даної
особи на нерухоме майно. Однак, до
участі у справі вона не залучалася.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено
Генеральну кредитну угоду № 01/110-40/431 з
загальним розміром позичкової
заборгованості у сумі 4 110 000 грн.
строком до 20.09.2023 року.

Відповідно до п.1.1 Генеральної
кредитної угоди, кредитор, на підставі
цієї угоди, зобов'язується надавати
позичальнику кредитні кошти у порядку
і на умовах, визначених у кредитних
договорах, укладених в рамках цієї
угоди і які є її невід'ємними частинами.

На підставі пункту 1.1 Генеральної
кредитної угоди між позивачем та
відповідачем 21.10.2008 року було укладено
кредитний договір № 014/110-40/437, згідно
умов якого ОСОБА_5 надано кредит у сумі 2
790 000 грн. під 21,5 % річних строком до
20.09.2018 року.

Відповідно до п.1.5.1, 1.5.1.1 частини другої
Кредитного договору погашення
відповідної частини Кредиту
здійснюється Позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у Графіку
повернення Кредиту та сплати процентів
(додаток № 1 до цього Договору).
Нараховані проценти сплачуються
Позичальником одночасно з погашенням
відповідної частини Кредиту в строк,
передбачений у Графіку повернення
Кредиту та сплати процентів.

Відповідно до п. 4.1.1 частини другої
Кредитного договору за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
повернення кредитних коштів та сплати
процентів у визначені цим Договором
строки Позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на час
виникнення заборгованості, за кожний
день прострочення.

Згідно Додаткової угоди № 014/110-40/437/1 від
24.11.2011 року до Кредитного договору
Сторони домовилися про зміну строків
сплати простроченої станом на 24.11.2011
року заборгованості за процентами у
сумі 335 148,3 грн. на наступних умовах:
позичальник зобов'язувалася
сплачувати цю заборгованість
частинами у сумі 7 285,83 грн. щомісячно з
листопада 2011 року по серпень 2015 року.

В забезпечення виконання відповідачем
ОСОБА_5 зобов'язань по кредитному
договору 20.10.2008 року між нею та Банком
було укладено договір іпотеки
№12/110-40/431/1, згідно умов якого ОСОБА_5 в
забезпечення своїх кредитних
зобов'язань передала в іпотеку
позивачу належне їй на праві власності
нерухоме майно: нежиле приміщення з
підвалом площею 980,0 кв.м. (в стадії
реконструкції), №1 паркан, № 2 брама, I -
замощення, Б - навіс - тимчасова споруда,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
ОСОБА_5 зобов'язань по кредитному
договору, станом на 02.04.2013 року у неї
перед Банком утворилася
заборгованість у сумі 2 685 539,90 грн., з
яких: заборгованість за тілом кредиту -
2 218 173, 53 грн., заборгованість по
процентам - 16 985,74 грн., прострочена
заборгованість по процентам - 230 858,40
грн., проценти відстрочені до сплати - 211
289,19 грн., заборгованість по пені 8 233,04
грн.

Звертаючись до суду з позовом, Банк
посилався на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 02.04.2013 року у неї перед Банком
утворилася заборгованість у сумі 2 685
539,90 грн., з яких: заборгованість за
тілом кредиту - 2 218 173, 53 грн.,
заборгованість по процентам - 16 985,74
грн., прострочена заборгованість по
процентам - 230 858,40 грн., проценти
відстрочені до сплати-211 289,19 грн.,
заборгованість по пені 8 233,04 грн., в
рахунок погашення якої позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки -
нежиле приміщення з підвалом площею 980,0
кв.м. (в стадії реконструкції), №1
паркан, № 2 брама, I - замощення, Б -
навіс-тимчасова споруда, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги Банку,
суд першої інстанції виходив з
доведеності позовних вимог та
наявності правових підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і в
установлений строк.

Крім того, згідно ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 575 ЦК України
визначено, що іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

У ч. 1 ст. 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтями 33, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку» надано
право іпотекодержателю одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки на підставі рішення
суду в якому буде зазначено один із
способів реалізації, а саме: продаж
іпотекодержателем предмета іпотеки
будь-якій особі-покупцеві.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Положеннями ст.321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, в
забезпечення виконання відповідачем
ОСОБА_5 зобов'язань по кредитному
договору 20.10.2008 року між нею та Банком
було укладено договір іпотеки
№12/110-40/431/1, згідно умов якого ОСОБА_5
передала в іпотеку позивачу належне їй
на праві власності нерухоме майно:
нежиле приміщення з підвалом площею 980,0
кв.м. (в стадії реконструкції), №1
паркан, № 2 брама, I - замощення, Б - навіс
- тимчасова споруда, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вищевказану
нерухомість ОСОБА_5 набула на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
20.10.2008 року між нею та продавцем ОСОБА_8

Відповідно до п.1.1 Договору іпотеки
після закінчення реконструкції та
вводу в експлуатацію Предмета іпотеки
та отримання нових правовстановлюючих
документів на новоутворену річ Сторони
зобов'язувалися протягом одного місяця
укласти додатковий договір до цього
Договору іпотеки щодо змінення
Предмету іпотеки.

Відповідач не виконала вищевказані
умови п.1.1. договору іпотеки. Після
закінчення реконструкції приміщення
не отримала нові правовстановлюючі
документи, внаслідок чого додатковий
договір до Договору іпотеки не було
укладено.

У листопаді-грудні 2008 року було
закінчено реконструкцію приміщення по
АДРЕСА_1. Рішенням виконкому
Саксаганської районної у місті ради
від 19.05.2010 року № 205 «Про присвоєння
поштових номерів приміщенням, будівлям
та спорудам» змінено адресу предмета
іпотеки: з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого
комітету Криворізької міської ради
«Про оформлення прав власності на
об'єкти нерухомого майна» від 16.06.2010
року № 150 третя особа ОСОБА_8 отримала
на своє ім'я свідоцтво про право
власності (САС № 986408 від 28.06.2010 року) на
вищевказану нерухомість, яке було
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно (номер запису 3950 в
книзі 9Н-550).

Відповідно до п.1.1, Застереження 1
Договору іпотеки проведення
реконструкції чи ремонту Предмету
іпотеки не змінює правовідносин Сторін
за цим Договором. В Застереженні 2
Договору іпотеку передбачено, що
Предмет іпотеки передається в іпотеку
разом з усіма його від'ємними та
невід'ємними приналежностями,
поліпшеннями, складовими частинами та
внутрішніми системами, що існують на
момент укладання цього Договору та
виникнуть у майбутньому.

Рішенням виконкому Саксаганської
районної у місті ради від 19.05.2010 року №
205 «Про присвоєння поштових номерів
приміщенням, будівлям та спорудам»
змінено адресу предмета іпотеки: з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого
комітету Криворізької міської ради
«Про оформлення прав власності на
об'єкти нерухомого майна» від 16.06.2010
року № 150 третя особа ОСОБА_8 отримала
на своє ім'я свідоцтво про право
власності (САС № 986408 від 28.06.2010 року) на
вищевказану нерухомість, яке було
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно (номер запису 3950 в
книзі 9Н-550).

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 18.07.2012 року,
залишеним без змін апеляційним судом
Дніпропетровської області визнано
недійсним рішення виконавчого
комітету Криворізької міської ради
«Про оформлення прав власності на
об'єкти нерухомого майна» від 16.06.2010
року № 150 в частині оформлення права
власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_8, визнано недійсним свідоцтво
про право власності на вказане
нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_8,
скасовано державну реєстрації її права
власності на спірне нерухоме майно,
зобов'язано КП ДОР «КБТІ» виключити
запис з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, зобов'язано ОСОБА_5
звернутися до КП ДОР «КБТІ» з заявою
про проведення реєстрації на її ім'я
права власності на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу
нежилого приміщення, посвідченого
30.03.2013 року приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, реєстр № 553, право
приватної власності на нежитлове
приміщення вбудовано-прибудованого
магазину-кафе, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, приміщення 2 належало
ОСОБА_10

Згідно договору дарування, укладеного
17.05.2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7,
вказане нежитлове приміщення перейшло
у власність ОСОБА_7

Тобто, на момент ухвалення рішення
судом першої інстанції про звернення
стягнення на предмет іпотеки, нерухоме
майно, яке є предметом іпотеки, а саме -
нежиле приміщення з підвалом площею 980,0
кв.м. (в стадії реконструкції), №1
паркан, № 2 брама, I - замощення, Б -
навіс-тимчасова споруда, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
вказане нерухоме майно перебувало у
власності ОСОБА_7, яка не була залучена
до участі у справі в якості
співвідповідача, в той час, як суд
першої інстанції вирішив питання про
її права та обов'язки.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України
визначено, що сторонами в цивільному
процесі є позивач і відповідач.

Згідно положень ч.1 ст.33ЦПК України суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

У пункті 36 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що у разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
третьої особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва, суди
мають враховувати, що іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку").

Однак,суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення по суті позовних вимог, не взяв
до уваги, що право власності на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, належить ОСОБА_7, не залучив її
до участі у справі, вирішивши при цьому
питання про її права та обовязки, а
апеляційна інстанція на підставі п.16
Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 24.10.2008
року не наділена такими
повноваженнями.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що висновок суду першої інстанції щодо
наявності правових підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
є передчасним.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині заслуговують на увагу.

Однак, не можуть бути взяті до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
суд не дав належної оцінки договору від
29.11.2013 року про припинення зобов'язань
за Генеральною кредитною угодою №
01/110-40/431 від 20.10.2008 року та укладених на
підставі неї кредитних договорів,
оскільки вказаний договір було
укладено після ухвалення судом першої
інстанції рішення по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що сума заборгованості по кредитному
договору не відповідає дійсності,
оскільки 29.11.2013 року відповідачем було
сплачено 825000 грн. згідно квитанції №
660/1732-1, також не беруться до уваги
колегією суддів, так як зазначена сума
була внесена відповідачем після
ухвалення рішення суду першої
інстанції.

З вищенаведених підстав не можуть
бути взяті до уваги колегією суддів
квитанції, надані представником
відповідача у судовому засіданні про
сплату ОСОБА_5 в рахунок погашення
кредитів 20.02.2013 року 275000 грн. та 20.03.2014
року 275 000 грн.

У зв'язку з чим, колегія суддів
вважає, що позов Банку не підлягає
задоволенню, як передчасний.

На підставі ст.88 ЦПК України з Банку на
користь ОСОБА_5 підлягає стягненню
судовий збір у сумі 1827 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати на підставі п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову Банку, як передчасного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_5
задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 09
жовтня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 1827
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: