БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
провадження № 2/361/245/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Петришин Н.М.,при
секретаріЛисенко М.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції про
визнання довіреності удаваним
правочином, визнання укладеного
договору купівлі-продажу
транспортного засобу, визнання права
власності на транспортний засіб та
звільнення транспортного засобу з-під
арешту, -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_3 із зазначеним
позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що на початку листопада 2007
року у присутності сина зустрілись із
відповідачем щодо продажу
транспортного засобу ВМW 730і, 1993 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та досягли згоди
щодо відчуження транспортного засобу
шляхом видання відповідачем
довіреності на володіння, користування
та розпорядження транспортним засобом
та домовились про розстрочку виплати
вартості автомобіля на два роки,
узгоджена вартість автомобіля - 7 500 дол.
США. Так, 13 листопада 2007 року, ОСОБА_5,
який діяв від імені та в інтересах
ОСОБА_4 на підставі довіреності видав у
порядку передоручення на ім'я ОСОБА_3
довіреність щодо володіння,
користування та розпорядження
автомобілем. Строк довіреності
встановлений до закінчення строку
основної довіреності, а саме, до 29
жовтня 2010 року.

У липні 2009 року позивач виплатив
відповідачу всю суму за автомобіль у
розмірі 41 250 грн. у присутності сина
ОСОБА_6, тоді і було оформлено письмовий
договір купівлі-продажу, але
нотаріально його не посвідчували,
оскільки не було коштів для зняття з
обліку в органах ДАІ та сплати податку.
У цей день відповідач передав позивачу
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та ключі від
автомобіля.

У 2013 році позивач дізнався, що
автомобіль знаходиться у розшуку та на
нього накладено арешт, як на майно
боржника ОСОБА_4, тому позивач не зміг
зареєструвати автомобіль на своє ім'я.

Вважає, що між ним та відповідачем був
укладений не односторонній правочин у
вигляді довіреності, а договір
купівлі-продажу автомобіля.

Просив визнати односторонній правочин
- довіреність, видану ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_3 щодо володіння, користування і
розпорядження ( з правом виїзду за
кордон) транспортним засобом ВМW 730і, 1993
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та визнати
укладеним договір купівлі-продажу
зазначеного автомобіля між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, визнати за позивачем право
власності на автомобіль та звільнити
автомобіль з-під арешту.

Представник позивача ОСОБА_7 доводи
позову підтримала та просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та представник
відділу державної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції у судове засідання
не з'явилися, про розгляд справи
повідомлялись у встановленому законом
порядку.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 13
листопада 2007 року ОСОБА_5 від імені
ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3
експлуатувати, а при необхідності
продати, належний ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2,
виданого Броварським МРЕВ 22.04.2003 року,
автомобіль ВМW 730і, 1993 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Довіреність видана до
29.10.2010 року, без права передоручення.

Довіреністю від 23 липня 2009 року ОСОБА_4
уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_6
експлуатувати та продавати належний
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_2, виданого
Броварським МРЕВ 22.04.2003 року,
автомобіль ВМW 730і, 1993 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Довіреність видана
строком на 10 років з правом
передоручення.

Матеріалами справи встановлено, що на
час розгляду справи автомобіль ВМW 730і,
1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2,
виданого Броварським МРЕВ 22.04.2003 року.

На підтвердження доводів щодо
удаваності правочину, яким є
довіреність та визнання дійсним
договору купівлі-продажу, позивачем
надано письмовий договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
від 23 липня 2009 року, із підписами сторін
по справі, розписку про отримання
грошових коштів, підписану позивачем
та відповідачем, оригінали полісів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 15.08.2009 року, 30.08.2011 року, у
яких страхувальником зазначений
ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та надавши об'єктивну оцінку зібраним
доказам по справі, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими
виходячи з наступного.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно із ст. 235 ЦК України, удаваним є
правочин, що вчинюється з метою
приховання іншого правочину, який
сторони насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року, за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК України
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Воля сторін в удаваному
правочині спрямована на настання інших
цивільно-правових наслідків, ніж ті, що
передбачені правочином.

Більше того, як вбачається з матеріалів
справи позивачем надано суду дві копії
довіреності від 13.07.2007 р. та від 23.07.2009 р.,
з яких вбачається, що власник
автомобіля ОСОБА_4 уповноважував
ОСОБА_3 експлуатувати та продати
належний йому автомобіль, тобто надав
повноваження лише на вчинення дій від
його імені.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
( продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
суму грошей.

Відповідно до п. п. 2,7,8 «Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
постановою КМ України від 07 вересня 1998
року № 1388 з наступними змінами ( далі
Порядок державної реєстрації...)
передбачено порядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Відповідно до «Порядку державної
реєстрації…» - юридичні та фізичні
особи або їх представники зобов'язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу.

За змістом п. 8 «Порядку державної
реєстрації…» документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів є -
довідка-рахунок, договори та угоди,
укладені на товарних біржах на
зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, договори
купівлі-продажу транспортних засобів,
оформлені в Державтоінспекції, інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби; копія
рішення суду, довідка органу
соціального захисту населення або
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування; акт
приймання-передачі транспортних
засобів; вантажна митна декларація або
видане митним органом посвідчення про
реєстрацію транспортних засобів;
договір фінансового лізингу, тощо.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Оскільки, вказаний транспортний засіб
не знятий з обліку в підрозділі ДАІ, то
не має підстав вважати, що він був
відчужений ОСОБА_4 та правомірно
набутий ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 відповідно до ст. 60 ЦПК
України не довів обставини
правомірності придбання ним
автомобіля марки ВМW 730і, 1993 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, оскільки жодного
документу, які перелічені у п. 8
«Порядку державної реєстрації та
обліку автомобілів» суду не надано.

Так, відповідно до роз'яснень, що
містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня
2013 «Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, зокрема, зазначено, що невірним є
визнання дійсними договорів
купівлі-продажу та право власності на
автомобілі на підставі виданих їх
власниками довіреностей іншим особам з
правом користування та повного
розпорядження автомобілем або на
підставі розписок про отримання
власником грошової суми за проданий
автомобіль, оскільки п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК
України передбачено вчинення
правочинів між фізичними особами у
письмовій формі на суму, що перевищує у
20 і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, та постанови Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», яка також
передбачає письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів.
Відповідно до вимог зазначеної
постанови перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

Крім того, жодних доказів, які свідчили
б про те, що ОСОБА_4 знімав свій
автомобіль з реєстрації суду не надані.
Навпаки, у позові зазначено, що такі дії
відповідачем не вчинялись, оскільки у
сторін не було достатньо коштів.

Таким чином, встановлені обставини
справи спростовують доводи сторони
позивача, щодо укладення договору
купівлі-продажу автомобіля, а наданий
суду договір купівлі-продажу, який
ніби-то підписаний сторонами по справі,
не відповідає вимогам встановленим п. 8
«Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
постановою КМ України від 07 вересня 1998
року № 1388, тому не може бути належним
доказом доводів позовних вимог.

Вищевказаних вимог чинного
законодавства сторонами договору
додержано не було, а, отже, і правочин не
може вважатися вчиненим. Оскільки
перехід права власності до позивача не
відбувся, суд не вбачає наявності у
ОСОБА_3 порушених його прав.

Виходячи з викладених вище обставин та
норм чинного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини,
позовні вимоги про визнання права
власності за позивачем на спірний
автомобіль та звільнення його з-під
арешту також не підлягають задоволенню

На підставі викладеного та керуючись,
ст. ст. 16, 203, 207, 208, 235, 334, 392, 638, 639, 655 ЦК
України, ст. ст. 57-61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою, протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Петришин Н. М.