АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5713/14 Головуючий 1 інстанції Куст Н.М.
Справа № 624/341/14-ц Доповідач Коровін С.Г.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коровіна С.Г.

суддів Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК на заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

09 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 22798,35грн., з яких заборгованість за кредитом - 2830,00грн., заборгованість за відсотками - 11161,52грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 7245,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500грн., процентна складова - 1061,83 грн. та судового збору - 243,60 гри.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання суду першої інстанції не зявились. Представник позивача надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача, просив ухвалити заочне рішення.

ОСОБА_1 надала суду заперечення проти позову і просила у задоволенні позову відмовити. Вона стверджувала, що кредит погасила своєчасно. Після повернення кредиту карткою не користувалася. Крім того якщо у банка і виникли до неї будь які вимоги, то позивачем пропущено позовну давність.

Заочним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі поставлено питання скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та неповно зясовані обставини по справі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами між сторонами по справі був укладений |кредитний договір б/н від 10.04.20008 року, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач порушила договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та інших витрат, банк просив стягнути із неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 22798,35 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2830,00 грн., заборгованість за відсотками - 11161.52 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 7245,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., процентна складова - 1061,83 грн. та судовий збір - 243,60 грн.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову але з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2008 року між ЗАТ Акцент-Банк та ОСОБА_2 було укладено договір б/н відповідно до якого відповідач отримав в банку кредит в розмірі 3000 грн. із базовою процентною ставкою 2% на місяць та на залишок заборгованості щомісячна комісія в розмірі 3,5% на місяць на залишок заборгованості. Судом встановлено, що ОСОБА_1 своїм особистим підписом підтвердила, що ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також із тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Крім того вона погодилася із Памяткою клієнта, Умовами, Правилами надання банківських послуг, тарифами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у супереч вимогам ст.10, 60 ЦПК України не довів ті обставини на які він посилався в обґрунтування своїх вимог. Суд поставив під сумнів факт укладення договору між відповідачем та ПАТ Акцент-Банк, оскільки в договорі зазначені різні найменування банку.

З таким висновком суду погодитися неможливо. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Позивачка фактично е заперечувала проти того, що 10.04.2008 року уклала з ПАТ Акцент-Банк кредитний договір на суму 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 у власних письмових за печеннях (а.с.31-34) підтвердила, що отримала зазначену уму шляхом зняття її з карткового рахунку. Відповідачка стверджувала, що гроші повернула позивачу ще до того часу коли позивач мав право нараховувати відсотки. В судовому засідання відповідач пояснила, що письмові документи на підтвердження повернення коштів вона зберігала понад три роки, а оскільки протягом цього часу ніяких претензій з боку банку до неї не було, вона знищила ці письмові докази. Враховуючи, що з позовом про повернення коштів та відповідних відсотків ПАТ Акцент-Банк звернувся до суду тільки в квітні 2014 року, то ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність. Про це вона зазначила в запереченнях поти позову (а.с.31-35), про це просили вона та її представник у судовому засіданні апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір з ЗАТ А-Банк, який змінив назву на ПАТ Акцен-Банк. В судовому засіданні відповідач та її представник фактично не заперечували проти того, що ПАТ Акцент-Банк є належним позивачем і саме з ним було укладено кредитний договір.

Судом встановлено, і проти цього не заперечують сторони, що кредитний договір було укладено 10.04.2008 року.

Згідно п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, з якими була ознайомлена відповідач договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Укладаючи зазначений договір сторони досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак подовжується строк дії кредитного договору, тобто момент досягнення домовленості вважається таким, що настав (п.3.1.3 Правил).

У відповідності до вимог ст.257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. У відповідності до ч.3 ст267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Перебіг позовної давності у відповідності до ч.5 ст.261 ЦК України починається зі спливом строку виконання. У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право предявляти вимогу про виконання зобовязання.

Згідно умови кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів (базис днів для розрахунку 360), кількість платежів залежить від строку кредитування і згідно укладеного договору 12 місяців. Договором встановлено відповідальність за порушення умов повернення кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином позивач, згідно умов договору, мав право на звернення стягнення на несплачені позичальником кошти з моменту прострочення по першому платежу, який виходячи з пояснень позивача настав, ще у 2009 році. Позивач своїм правом не скористався і не звертався до ОСОБА_1 до 09.04.2014 року.

Позивач штучно сприяв збільшенню заборгованості відповідача.

З матеріалів справи вбачається і це підтверджено в апеляційному суду, що кредитний договір між сторонами укладено 10.04.2008 року. На протязі понад три роки позивач без поважних причин не звертався до відповідача з вимогою про повернення заборгованості.

У відповідності до ч.4 ст267 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови упозові.

ОСОБА_1 своєчасно, в суді першої інстанції, заявила про застосування позовної давності. Суд першої інстанції, вважаючи, що позовні вимоги взагалі недоведені позовну давність не застосував і відмоив у задоволенні позову по суті. З таким висновком суду погодитися неможливо. Кредитний договір між сторонами було укладено. Відповідач документально не підтвердила факт повернення коштів, але і позивач понад пять років не звертався до суду з відповідним позовом безпідставно вважаючи, що договір між сторонами діє і не ставив питання про захист порушеного права з того часу, як перестали надходити від боржника кошти на погашення кредиту, які повинні були надходити щомісячно.

При таких обставинах колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.303, 304, 307, 309, 313,Ю 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частковою.

Заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Акцент - банк в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -