АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5995/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 10 липня 2013 року по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про зобов'язання
усунути перешкоди, зобов'язання
вчинити дії та стягнення майнової
шкоди та за самостійним позовом
третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про визнання недійсним
кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ПАТ «Родовід Банк»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3
та просило стягнути з відповідача
заборгованість по кредиту станом на
10.08.2012 в сумі 217 792,13 доларів США,
відсотки за користування кредитом в
сумі 27 849,79 доларів США, пеню за весь час
прострочення виконання кредитного
зобов'язання в сумі 4 180 022,95 доларів США,
яка за 1 рік згідно рахунку позивача по
зобов'язаннях щодо неповерненню
кредиту становить 68 621,13 доларів США і 536
639,81 доларів США по зобов'язаннях щодо
несплати відсотків, а також 3% річних в
сумі 21 460,40 доларів США, а всього
заборгованості: 4 450 928 доларів США 77
центів, обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що 01.10.2007, між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір №77.2/СЗ-351.07.3 у вигляді
відкриття позичальнику не
відновлюваної кредитної лінії на
споживчі цілі в розмірі 220 000 доларів
США зі строком повернення до 01.10.2009
включно та зі сплатою 14,5% річних. Але
відповідач договір не виконує, кредит і
відсотки за його користування не
повертає, у зв'язку чим виникла
заборгованість у вказаній вище сумі,
яку просив стягнути з відповідача на
підставі ст.ст. 526, 586, 592, 611 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до ПАТ
«Родовід Банк» із зустрічним позовом
та просив зобов'язати ПАТ «Родовід
Банк» усунути йому перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження об'єктом права приватної
власності - автомобілем «Lexus-GX470», 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
зобов'язати ПАТ «Родовід Банк»
здійснити внесення до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
відомостей про припинення заборони
відчуження належного йому на праві
власності автомобіля «Lexus-GX470», 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
стягнути з ПАТ «Родовід Банк» на його
користь, з урахуванням збільшення
зустрічних позовних вимог в цій
частині, матеріальну шкоду в сумі 58 000
грн., який обґрунтовував тим, що
автомобіль «Lexus-GX470», 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 був предметом
застави згідно договору застави від
25.10.2006, укладеного між ним і ВАТ
«Родовід Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Родовід Банк», в забезпечення
іншого кредитного договору №28.4/А
А-407.06.2, укладеного між тими ж сторонами
на суму 63 000 долари США зі строком
повернення кредиту до 25.10.2011 та зі
сплатою 13% річних. Кредитні
зобов'язання за цим договором ним
виконані повністю, у зв'язку із чим ПАТ
«Родовід Банк» відмовився від позовних
вимог в цій частині, а суд закрив
провадження в справі. Але, ПАТ «Родовід
Банк» в порушення умов договору
застави транспортного засобу, не
вчинив дій щодо звільнення предмета
застави - автомобіля «Lexus-GX470», 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1 з-під
застави і не здійснив внесення до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна відомостей про припинення
заборони предмета застави, чим порушує
умови договору застави, його право
власності на автомобіль та чинить йому
перешкоди в користуванні та
розпорядженні автомобілем. Крім цього,
ОСОБА_3 зазначив, що погасивши перед ПАТ
«Родовід Банк» кредитні зобов'язання
за кредитним договором №28.4/АА-407.06.2 від
25.10.2011, він, враховуючи навиконання
банком умов договору застави та
звільнення автомобіля з-під арешту і
застави, 03.01.2013 уклав з Гарабетом
Іскандером договір №30/01/2013
купівлі-продажу автомобіля «Lexus-GX470», 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1 за
400 000 грн., але дана угода була скасована,
оскільки при її вчиненні було
з'ясовано, що автомобіль перебуває під
бороною згідно договору застави №28.4/АА
407/06.2 від 25.10.2006, у зв'язку із чим він
повернув покупцю завдаток в сумі 58 000
грн., чим поніс матеріальну шкоду на
вказану суму, на його думку, з вини саме
ПАТ «Родовід Банк».

Третя особа ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3
і ПАТ «Родовід Банк» із самостійним
позовом про визнання кредитного
договору №77.2/С3-351.07.3 від 01.10.2007
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину - повернення
сторонами кредитного договору в натурі
всього одержаного за цим договором,
обґрунтовуючи самостійний позов тим,
що є іпотекодавцем за договором
іпотеки від 01.10.2007, укладеного в
забезпечення кредитного договору
№77.2/СЗ-351.07.3 від 01.10.2007, укладеного між
ВАТ «Родовід Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Родовід Банк», і ОСОБА_3, у
зв'язку із чим вважав, що умови
вказаного кредитного договору щодо
загальної суми кредиту, відсотків
інших послуг і платежів, в тому числі
неустойки, є такими, що впливають на
обсяг прав іпотекодавця. Вказував про
те, що, на його думку, кредитний договір
не відповідає вимогам частини 1 ст. 203 ЦК
України в частині того, що правочин не
може суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Оскільки кредитний договір не містить
детального розпису кредиту, то він
протирічить Закону «Про захист прав
споживачів» та постанові НБУ № 168 від
10.05.2007, якими встановлено, що розпис є
обов'язковою умовою договору
споживчого кредиту. Також, вказав про
те, що розмір пені в сумі 4 180 022,95 доларів
США майже в 20 разів перевищує суму
кредиту і явно є несправедливим, що
породжує істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 10.07.2013 основний позов
задоволено частково: стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість по кредиту в сумі 217 792
долара США 13 центів, відсотки за
прострочення сплати кредиту в сумі 27 849
доларів США 79 центів, 217 792 долара США 13
центів пені, 21 460 доларів США 40 центів - 3%
річних, а всього заборгованості: 484 894
долара США 45 центів, а також судовий
збір в сумі 3 219 грн.

Зустрічний позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Родовід Банк» усунути
ОСОБА_3 перешкоди в користуванні і
розпорядженні об'єктом права власності
- автомобілем «Lexus-GX470», 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 та зобов'язати
ПАТ «Родовід Банк» подати реєстратору
Держаного реєстру обтяжень рухомого
майна заяву про припинення приватного
обтяження належного ОСОБА_3, автомобіля
«Lexus-GX470», 2006 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, здійсненого 17.06.2009 за №
8808113.

У задоволенні іншої частини основного
позову, зустрічного позову і у
задоволенні самостійного позову
третьої особи ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми заборгованості
за кредитним договором та відмови у
задоволенні самостійного позову
третьої особи про визнання кредитного
договору недійсним та в цих частинах
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
за первісним позовом про стягнення
кредитної заборгованості та визнати
кредитний договір укладений між
позивачем та відповідачем, недійсним.
Вважає, що рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог третьої
особи про визнання кредитного
договору, який впливає на її майнові
права та обов'язки як майнового
поручителя, недійсним з мотивів
подання позову особою, яка не є
стороною договору, свідчить про
порушення норм матеріального права, а
тому є незаконним. Також вважає, що суд
безпідставно прийшов до висновку про
звернення до суду з позовом третьою
особою з порушенням строків позовної
давності, оскільки відповідно до ч. 3 ст.
267 ЦК України стороною у спорі не було
подано заяви до винесення рішення
судом. Крім того, судом не були
застосовані норми ч. 1 ст. 203 ЦК України
та ч. 1 ст. 215 ЦК України, що є порушенням
вимог закону щодо законності та
обґрунтованості рішення суду,
встановлених нормою ст. 212 ЦПК України.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили. Колегія суддів визнала
за можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено лише третьою
особою ОСОБА_2 в частині стягнення з
відповідача на користь позивача суми
заборгованості за кредитним договором
та відмови у задоволенні самостійного
позову третьої особи про визнання
кредитного договору недійсним. При
цьому, слід зазначити, що оскарження
третьою особою рішення в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості не
узгоджується з вимогами
процесуального закону, оскільки третя
особа в даному випадку діє в інтересах
відповідача, яким рішення не оскаржено,
не маючи на це відповідних повноважень,
а тому у суду апеляційної інстанції
відсутні підстави для перегляду в цій
частині ухваленого рішення за скаргою
третьої особи.

Отже, рішення суду підлягає перегляду в
апеляційному порядку за апеляційною
скаргою третьої особи лише в частині
відмови в задоволенні позову третьої
особи про визнання недійсним
кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні
самостійного позову третьої особи про
визнання недійсним кредитного
договору суд першої інстанції виходив
з відсутності передбачених законом
підстав для визнання недійсним
оспорюваного договору, оскільки під
час розгляду справи встановлено, що
договір було укладено за обопільною
згодою сторін з дотриманням вимог
закону щодо дійсності правочину. Крім
цього, судом вказано, що ОСОБА_2 не є
стороною кредитного договору, який ним
оспорюється, а тому він є неналежним
позивачем за заявленою ним самостійною
вимогою, а також самостійний позов було
заявлено з пропуском трирічного строку
позовної давності і після часткового
виконання позичальником своїх
договірних зобов'язань, що свідчить про
визнання ним кредитного договору.

Вказані висновки суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 01.10.2007 між ВАТ «Родовід
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Родовід Банк» і ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 77.2/С3-351.07.3 у
вигляді відкриття позичальнику не
відновлюваної кредитної лінії на
споживчі цілі в розмірі 220 000 доларів
США зі строком повернення до 01.10.2009
включно та зі сплатою 14,5% річних, в
забезпечення якого 01.10.2007 між ВАТ
«Родовід Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_2 укладено
договір іпотеки, предметом якого є
земельна ділянка, площею 0,1000 га по
АДРЕСА_1

25.10.2006 між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір №28.4/АА-407.06.2 на суму 63 000 доларів
США зі строком повернення кредиту до
25.10.2011 та зі сплатою 13% річних, в
забезпечення якого між тими ж
сторонами 25.10.2006 укладено договір
застави транспортного засобу -
автомобіля «Lexus-GX470», 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

За вказаним договором ОСОБА_3
зобов'язання виконані, ПАТ «Родовід
Банк» відмовився від позову в частині
стягнення заборгованості за цим
договором, суд прийняв відмову від
позову і закрив провадженні в цій
частині позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_2 є іпотекодавцем за
договором іпотеки від 01.10.2007,
укладеного в забезпечення кредитного
договору №77.2/СЗ-351.07.3 від 01.10.2007,
укладеного між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», і ОСОБА_3, у зв'язку із чим вважав,
що умови вказаного кредитного договору
щодо загальної суми кредиту, відсотків
інших послуг і платежів, в тому числі
неустойки, є такими, що впливають на
обсяг прав іпотекодавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що при укладенні спірного договору від
01.10.2007 між сторонами не було досягнуто
згоди з усіх істотних умов. На його
думку, підставою недійсності є те, що зі
змісту договору неможливо встановити
детальний розпис його вартості.

Проте, такі доводи апелянта не
узгоджуються з вимогами закону.

З матеріалів справи вбачається, що
суб'єктами кредитних правовідносин є
банк - як кредитор та ОСОБА_3 - як
позичальник. ОСОБА_2 є іпотекодавцем
(майновим поручителем), який, в силу
вимог закону, несе відповідальність за
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, в межах вартості
переданого в іпотеку майна.

Частина 1 статті 15 ЦК України визначає,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 2 вищезазначеної
статті кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Таким чином, законодавство України
вказує на те, що умови надання грошових
коштів встановлюються договором і
відповідно позичальник зобов'язаний
повернути кредит (грошові кошти в яких
видано кредит) та сплатити проценти за
їх користування.

ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами
договору, всіма істотними обставинами
та наслідками його підписання, що
підтверджується його особистим
підписом. Спір щодо невідповідності
підпису у кредитному договорі та
графіку платежів за договором між
сторонами відсутній. Посилання третьої
особи на те, що кредитний договір з
банком укладено із обмеженням прав
ОСОБА_3 на одержання необхідної
інформації про умови кредитування,
доведено не було та не надано
відповідних доказів.

З огляду на викладене, висновок суду
про відсутність порушень прав третьої
особи укладеним між сторонами
кредитним договором та відсутність
передбачених законом підстав для
визнання його недійсним, є цілком
правомірним та обґрунтованим і саме з
цих підстав судом першої інстанції й
було відмовлено в задоволенні
самостійного позову третьої особи, з
чим повністю погоджується й суд
апеляційної інстанції.

Щодо посилань апелянта на
безпідставності застосування судом
позовної давності, то такі доводи не
можуть братись до уваги, з огляду на те,
що суд, хоч і вказав, крім всього іншого,
на пропуск строку звернення до суду з
даними вимогами, проте це не було
підставою для відмови у позові.
Виходячи зі змісту оскаржуваного
рішення суд першої інстанції відмовив
в задоволенні позову третьої особи про
визнання недійсним кредитного
договору за його недоведеністю і
безпідставністю.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення в оскаржуваній
частині.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 10 липня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді