Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Монич О.В.

при секретарі - Пассер М.І.

за участю позивачки за первісною
позовною заявою (відповідачки за
зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_1 та
її представника - ОСОБА_2

відповідачки за первісною позовною
заявою (позивачки за зустрічною
позовною заявою) - ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4

представника відповідача за
зустрічною позовною заявою ДП
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»
- Ключевського І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Головного управління Державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, та зустрічною
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Дочірнього підприємства
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області, в особі
Ужгородського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про
визнання недійсним договору найму
житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду з зазначеною
позовною заявою до відповідачів
ОСОБА_3, ГУ ДМС України в Закарпатській
області про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації, мотивуючи її тим, що згідно
розпорядження ТВД «Патент» №883 від
15.08.2011 року їй, як працівнику даного
товариства, було надано в тимчасове
користування жиле приміщення в
гуртожитку ТДВ «Патент» за адресою
АДРЕСА_1 та укладено з нею договір найму
житлового приміщення №15/08.

В даній квартирі вона проживає з 15.08.2011
року по теперішній час, несе всі
витрати на утримання квартири, сплачує
комунальні послуги, а також здійснює
оплату за користування найманого
приміщення. Однак, по сьогоднішній день
за вказаною адресою зареєстрована
колишня мешканка квартири ОСОБА_3, яка
була переселена з одної кімнати
АДРЕСА_1 не проживає з 11.10.2007 року,
ніякої участі в утриманні житла не
приймає, речей які б належали їй в
квартирі немає.

Оскільки ОСОБА_3 фактично проживає з
сім'єю за адресою АДРЕСА_1, позивачка
вважає, що вона підлягає визнанню
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням. Визнання даного
факту їй необхідно для зняття
відповідачки у відповідності до ч.1 ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» з реєстрації за
адресою АДРЕСА_1.

У процесі розгляду справи
відповідачкою ОСОБА_3 до суду було
подано зустрічну позовну заяву до
відповідачів ОСОБА_1, ДП.
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Головне управління
Державної міграційної

служби України в Закарпатській
області, в особі Ужгородського МВ ГУДМС
України в Закарпатській області,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Ужгородської міської ради,
про визнання недійсним договору найму
житлового приміщення.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що в
кімнаті АДРЕСА_1, вона проживаю понад 10
років на підставі договору найму
квартири №46 від 03.12.2003 року та
переукладеного Дочірнім підприємством
«ЖПФ «Поліграфіст» з нею договору
найму житлового приміщення № 3/320 від
26.06.2007 року, разом з своїми
неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6, 18.02.2004
р.н, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Жодних
повідомлень від Наймодавця - ДП «ЖПФ
«Поліграфіст» про зміну, припинення чи
розірвання даного договору найму №3/320
від 26.06.2007 року вона не отримувала,
жодних претензій щодо користування нею
даної квартири з боку Наймодавця
навіть усно не чула, а тому відповідно
до п. 7.3 Договір № 3/320 від 26.06.2007 року є
діючим, не визнаним недійсним і єдиним
наймачем квартири (кімнати) АДРЕСА_1, на
думку ОСОБА_3, являюся саме вона. У 2011
році вона впустила в свою кімнату на
тиждень пожити ОСОБА_1, яка в подальшому
змінила дверні замки кімнати АДРЕСА_1,
чим на протязі більше ніж два роки
чинить їй перешкоди у користуванні
даним нерухомим майном.

З поданої ОСОБА_1 до суду позовної
заяви, вона - ОСОБА_3 дізналась, що на
виділену їй квартиру (кімнату) АДРЕСА_1
ОСОБА_1 укладено ще один договір найму з
ДП «ЖПФ «Поліграфіст» від 15.08.2011 року
№15/08.

ОСОБА_3 вважає, що відповідачі уклавши
зазначений договір найму порушили її
законні конституційні права на житло
та права її малолітніх дітей, а тому
договір найму від 15.08.2011 року №15/08
підлягає визнанню недійсним у судовому
порядку. Крім того, позивачка зазначає,
що на момент укладення оскаржуваного
договору найму від 15.08.2011 р. АТ «Патент»
не було власником даного будинку за
адресою АДРЕСА_1, а тому не могло
розпоряджатися об'єктом державної
власності у будь-який спосіб, в тому
числі доручати ДП «ЖПП» Поліграфіст»
укладати договори найму.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 ухвалою
суду було прийнято до спільного
розгляду з первісною позовною заявою
ОСОБА_1 та об'єднано їх в одне
провадження.

В судовому засіданні позивачка за
первісною позовною заявою
(відповідачка за зустрічною позовною
заявою) - ОСОБА_1 та її представник -
ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування квартирою за адресою
АДРЕСА_1, та зняття її з реєстрації за
вказаною адресою підтримали та просили
їх задовольнити.

Вимоги зустрічної позовної заяви
вважають безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення, оскільки
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає
понад шість місяців, витрати по
утриманню зазначеного майна не несе,
згідно розпорядження ВАТ «Патент» від
17.09.2008 року для покращення житлових
умов ОСОБА_3 та членів її сім'ї було
переселено з однієї кімнати АДРЕСА_1 і
переукладено з нею договір найму. Що
спростовує посилання останньої про
обмеження її прав на житло та прав її
неповнолітніх дітей.

Відповідачка за первісною позовною
заявою (позивачка за зустрічною
позовною заявою) - ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні просили суд визнати договір
найму жилого приміщення №15/08 від 15.08.2011
року, укладений між ДП
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»
та ОСОБА_1 недійсним, зобов'язати ОСОБА_1
усунути перешкоди у користуванні
майном шляхом звільнення кімнати
АДРЕСА_1.

В задоволенні первісної позовної заяви
ОСОБА_1 просила відмовити.

Представник відповідача за зустрічною
позовною заявою ДП «Житлово-побутова
фірма «Поліграфіст» - Ключевський І.І.
проти задоволення зустрічної позовної
заяви заперечив, позовні вимоги за
первісним позовом визнав та пояснив, що
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає
понад шість місяців, витрати по
утриманню зазначеного майна не несе, їй
та членів її сім'ї було переселено з
однієї кімнати АДРЕСА_1.

Представник відповідача за первісною
позовною заявою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області та представник
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору за зустрічною позовною
заявою - Головного управління
Державної

міграційної служби України в
Закарпатській області, в особі
Ужгородського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області, в судове
засідання не з'явились, але подали до
суду письмові заяви в яких просять
розглянути справу без їх участі.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору -
служби у справах дітей виконавчого
комітету Ужгородської міської ради в
судове засідання не з'явився, хоча про
час та місце розгляду справи були
повідомлені.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступних
висновків:

Як вбачається з досліджених судом
матеріалів, 3 листопада 2003 року між ДП
ДПФ «Поліграфіст» (Наймодавець) та
ОСОБА_3 (Наймач) був укладений договір
найму квартири, за умовами якого наймач
отримала у тимчасове володіння та
користування квартиру/кімнату за
адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 32
м.кв. Згідно п.1.7 Договору квартира
належить Наймодавцю ВАТ «Патент» на
праві власності згідно реєстрації про
правовласність будинковолодіння
АДРЕСА_1, Р.№937, і передане ДП ЖПФ
«Поліграфіст» у використання.

26 червня 2007 року між сторонами був
переукладений договір найму житлового
приміщення №3/320 від 26.06.2007 р. Пунктами
7.1, - 7.3 Договору визначено, що цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє протягом одного
року. У разі спливу строку договору
найму жилого приміщення Наймач має
переважне право на укладення договору
найму на новий строк. Не пізніше ніж за
три місяці до спливу строку договору
найму жилого приміщення Наймодавець
може запропонувати укласти договір на
таких самих або інших умовах чи
попередити Наймача про відмову від
укладення договору на новий строк. Якщо
Наймодавець не попередив Наймача, а
Наймач не звільнив помешкання, договір
вважається укладеним на таких самих
умовах і такий самий строк.

15.08.2011 року розпорядженням директора
ТДВ «Патент» №883 від 15.08.2011 року було
надано вказівку директору ДП ЖПФ
«Поліграфіст» поселити працівника
товариства ОСОБА_1 в житлове приміщення
кімнати АДРЕСА_1. На виконання даного
розпорядження 15.08.2011 року між ДП ЖПФ
«Поліграфіст» та ОСОБА_1 було укладено
договір найму житлового приміщення
№15/08.

В судовому засідання встановлено, що
на момент укладення договору найму з
ОСОБА_1, договір найму житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1 з
Наймачем ОСОБА_3 розірвано не було,
спірна квартира (кімната) не була
вільною, остання (та її малолітні діти)
у судовому порядку з дотриманням вимог
ст.72 ЖК України такою, що втратила право
на користування зазначеним житловим
приміщенням визнана не була.

Судом не може бути прийнято до уваги
посилання ОСОБА_1 та представника ДП
«ЖПФ «Поліграфіст» на те, що з метою
покращення житлових умов для
проживання сім'ї у вересні 2008 року
ОСОБА_3 було переселено з одної кімнати
АДРЕСА_1, переуклавши з нею договір
найму, оскільки представником не
надано жодного доказу, який би
підтвердив зазначені обставини.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Доказами згідно вимог ст.57 ЦПК України
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечує
факт повідомлення її про зміну,
припинення або розірвання договору
найму №3/320 від 26.06.2007 р., чи
переукладення з нею договору найму на
інше житлове приміщення. Представник
ДП «ЖПФ «Поліграфіст» в суді даного
факту не довів.

Копія листа директора ДП «ЖПФ
«Поліграфіст» Царук О.М. №4 від 20.09.2008
року, яким ОСОБА_3 повідомлено про
розірвання договору найму житлового
приміщення №3/320 від 26.06.2007 року у
зв'язку з розпорядженням голови
правління ВАТ «Патент» від 17.09.2008 року
про покращення її житлових умов, не
може бути прийнятий, як належний доказ.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.3 Договору
найму житлового приміщення №3/320 від
26.06.2007 р. після закінчення строку дії
цього Договору, якщо не вступив у дію
п.7.3 Розділу 7 або у випадках його
розірвання Наймач зобов'язаний
передати Наймодавцю жиле приміщення
протягом 30 днів з моменту закінчення
строку дії Договору, з дати його
розірвання за актом здачі-прийняття.
Жиле приміщення та майно вважається
фактично переданим Наймодавцю з
моменту підписання акту
задачі-прийняття.

Представник ДП «ЖПФ «Поліграфіст» в
судовому засіданні не зміг надати
доказів, які свідчать про передачу
Наймачем ОСОБА_3 майна - кімнати АДРЕСА_1
Наймодавцю ДП «ЖПФ «Поліграфіст» або
ВАТ «Патент», а також отримання нею в
тимчасове користування кімнат АДРЕСА_1
в зазначеному будинку для проживання
разом з малолітніми дітьми.

З матеріалів справи слідує, що кімнати
АДРЕСА_1 на підставі договору найму
жилого приміщення від 16.10.2007 року ДП
«ЖПП «Поліграфіст» передало
колишньому чоловікові ОСОБА_3 - ОСОБА_10
Пунктом 1.9 даного Договору засвідчено
та встановлено, що разом з наймачем
ОСОБА_10 ніхто з членів його сім'ї не
проживає.

Тобто, Наймач ОСОБА_3 разом з своїми
дітьми залишилась проживати в спірній
кімнаті АДРЕСА_1.

Згідно письмових показань свідків -
сусідів, які проживають в квартирах,
що межують з спірною квартирою, а саме:
ОСОБА_11, мешк. кв. НОМЕР_1, ОСОБА_12, мешк.
кв. НОМЕР_2, ОСОБА_13., мешк. кв. НОМЕР_3,
ОСОБА_14, мешк. кв. НОМЕР_4, ОСОБА_3
проживала в кімнаті АДРЕСА_1 разом з
своїми малолітніми доньками - ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 більше 12 років, ніколи не
виселялася з неї, там знаходяться її
побутові речі та інше майно. Свідки
також свідчать, що з кінця 2011 року
ОСОБА_1 змінила дверний замок у кв.
АДРЕСА_1 і не проживає в даній кімнаті,
не повертає ключі ОСОБА_3

Факт проживання ОСОБА_3 у квартирі
(кімнаті) АДРЕСА_1 буд. АДРЕСА_1 по
вул.Джамбула в м.Ужгороді, утримання
зазначеного житлового приміщення,
сплату нею комунальних послуг
підтверджується відповіддю на
адвокатський запит директора КП
«Водоканал м.Ужгорода» №166 від 04.02.2014
року, згідно якого абонентом по
квартирі АДРЕСА_1 до 15.08.2011 року була
ОСОБА_3, в подальшому згідно з договором
найму №15/08 від 15.08.2011 року особистий
рахунок було переоформлено на ОСОБА_1

З серпня 2011 року ОСОБА_3 не проживає у
спірній квартирі з незалежних від неї
обставин, з зв'язку з перешкодами, які
чинить їй ОСОБА_1 змінивши замки на
вхідних дверях, а тому суд вважає, що
ОСОБА_3 право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 не
втрачала і підстав для визнання її
такою, що втратила право на
користування зазначеним житловим
приміщенням внаслідок її відсутності
понад встановлені ст.71 ЖК України
строки не має.

У відповідності до положень ст.810 ЦК
України за договором найму (оренди)
житла одна сторона - власник житла
(наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату.
Підстави, умови, порядок укладення та
припинення договору найму житла, що є
об'єктом права державної або
комунальної власності, встановлюються
законом.

Тобто, право на укладення договору
найму житла має лише власник
зазначеного майна.

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів слідує, що на момент
укладення з ОСОБА_1 договору найму
житлового приміщення № 15/08 від 15.08.2011
року будівля гуртожитку АДРЕСА_1 не
належала ні Дочірньому підприємству
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»
відкритого акціонерного товариства
«Патент», ні ВАТ «Патент»,
правонаступником якого є ТДВ «Патент».

Так, рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради №230 від
15.06.1984 року було затверджено план
дольової участі в житловому
будівництві та розподілу квартир
гуртожитку на 452 місця по АДРЕСА_1 між
дольовиками. Згідно рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради №218 від 15.06.1984 року
гуртожиток по АДРЕСА_1 передано на
баланс Виробничо-видавничого
комбінату «Патент» з метою його
подальшого утримання та
обслуговування.

Наказом Закарпатського регіонального
відділення Фонду державного майна №3/357
від 26 квітня 1994 року було прийнято
рішення про приватизацію цілісного
майнового комплексу Ужгородського
виробничо-видавничого комбінату
«Патент», а 26 вересня 1994 року на
підставі заяви про приватизацію УВВК
«Патент», поданої товариством покупців
членів трудового колективу, було
прийнято рішення про приватизацію УВВК
«Патент» методом акціонування.

Згідно протоколу засідання Ради
товариства покупців ВВК «Патент» №1
від 24.11.1994 року було ухвалено рішення
про те, що гуртожиток, де проживає
більшість працюючих комбінату, з метою
збереження цілісності майна залишити
гуртожиток за комбінатом і утримувати
його за рахунок фонду соціального
розвитку. При цьому кімнати гуртожитку
поступово переобладнали на
малосімейні квартири. Відбулася оцінка
цілісного майнового комплексу
Ужгородського УВВК «Патент» куди було
включено вартість гуртожитку по
АДРЕСА_1, акт якої було затверджено
Регіональним відділення ФДМУ 26 грудня
1994 року.

15 жовтня 2010 року Закарпатським
окружним адміністративним судом за
результатом розгляду
адміністративного позову ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області про визнання
протиправним рішення про приватизацію
по справі №2а-3423/08/0770, було винесено
постанову, якою позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано наказ Регіонального
відділення Фонду державного майна по
Закарпатській області в частині щодо
включення вартості гуртожитку по
АДРЕСА_2 до складу цілісного майнового
комплексу ПК ВАТ «Патент». Дана
постанова суду першої інстанції
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012 р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 28.05.2013 року залишена без
змін.

Наказом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Закарпатській області від 08.11.2012 року
№00611 повернуто у державну власність
гуртожиток за адресою АДРЕСА_1,
включеного його до Реєстру державного
майна, яке не увійшов до статутного
капіталу ТВД «Патент» у процесі
приватизації, яла перебуває у них на
балансі, та передано його до
комунальної власності територіальної
громади м.Ужгорода.

Право власності ТВД «Патент» на
будівлю гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, було визнано рішенням
Господарського суду Закарпатської
області від 11.03.2013 року по справі
№907/25/13, яке набрало законної сили
28.05.2013 року.

Тобто, на момент укладення
оскаржуваного договору найму
житлового приміщення №15/08 від 15.08.2011 р.
АТ «Патент» не було власником даного
гуртожитку, а тому не могло
розпоряджатися об'єктом державної
власності у будь-який спосіб, в тому
числі доручаючи ДП «ЖПП» Поліграфіст»
укладати договори найму.

Статтею 203 ЦК України визначено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України, є підставою недійсності
правочину (ч.1 ст.215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
згідно ч.3 ст.215 ЦК України може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Як вже зазначалось, на момент
укладення оспорюваного договору найму
№15/08 від 15.08.2011 року ДП
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»
не мало право на укладення та кого
правочину, попередній договір найму
житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_1
з Наймачем ОСОБА_3 розірвано не було,
рішення суду про визнання останньої та
її малолітніх дітей таким, що втратили
право на користування зазначеним
житловим приміщенням не приймалось.

Окрім того, слід зазначити, що
укладення з ОСОБА_1 договору найму
кімнати АДРЕСА_1 фактично обмежило
(позбавило) права і охоронювані
законом інтереси малолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якої
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду по справі №308/22822/13-ц визначено
разом з матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44 сесії
Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989,
ратифікованої постановою ВР України
від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дітей.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку.

Аналізуючи в сукупності зібрані
докази, виходячи з їх належності та
допустимості, суд приходить до
переконання, що укладений між Дочірнім
підприємство «Житлово-побутова фірма
«Поліграфіст» та ОСОБА_1 договір найму
жилого приміщення №15/08 від 15.08.2011 року,
порушує публічний порядок, оскільки
порушує конституційне право ОСОБА_3 та
її малолітніх дітей на місце
проживання, а тому даний договір слід
визнати недійсним.

Особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі і від власника майна,
відповідно до положень глави 29 цього
Кодексу. Право володіння як речове
право виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було
передано власником, а також на інших
підставах, встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що договорі найму
житлового приміщення №3/320 від 26.06.2007
року, укладений з ОСОБА_3 є діючим, суд
вважає, що вимоги позивачки за
зустрічною позовною заявою про
зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди
у користуванні майном шляхом
звільнення кімнати АДРЕСА_1, є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ДП
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»
на користь ОСОБА_3 сплачений нею
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Понесені позивачкою за первісною
позовною заявою ОСОБА_1 судові витрати
в розмірі 229,40 грн. відшкодуванню не
підлягають.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.203, 215, 228 ЦПК
України, ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294
ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні первісної позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням за
адресою АДРЕСА_1, та зняття її з
реєстрації за вказаною адресою,
стягнення судових витрат - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Дочірнього підприємства
«Житлово-побутова фірма «Поліграфіст»,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області, в особі
Ужгородського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про
визнання недійсним договору найму
житлового приміщення - задовольнити.

Визнати договір найму житлового
приміщення №15/08 від 15.08.2011 року,
укладеного між ДП «Житлово-побутова
фірма «Поліграфіст» та ОСОБА_1 -
недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у
користуванні майном шляхом звільнення
кімнати АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 та Дочірнього
підприємства «Житлово-побутова фірма
«Поліграфіст» на користь ОСОБА_3
сплачений нею судовий збір у розмірі
229,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Монич О.В.