АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 408/8827/12 22-ц/774/228/К/14
Справа № 408/8827/12
Головуючий в 1 інстанції
№ провадження - 22-ц/774/228/К/14
Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Михайлів
Л.В.,

суддів: Барильської
А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Південкомбанк" -
Чеверди Василя Васильовича,

відповідача -ОСОБА_4 його представника
та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 серпня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
вчинення злочину, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2011 року Публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк
"Південкомбанк" (надалі - Банк)
звернулось до суду із позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок вчинення злочину.

В обґрунтування позову зазначив, що
внаслідок шахрайських дій ОСОБА_7, які
призвели до заволодіння чужим майном
шляхом обману та зловживання довірою з
його боку , та недбалого ставлення до
своїх службових обов'язків з бору
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які працювали на
підприємстві позивача та були наділені
організаційно-розпорядчими і
адміністративно - господарськими
функціями, в період з червня 2003 року по
жовтень 2004 року Криворізькій філії
Банку було завдано збитків на загальну
суму 62748,25 грн.

Викладені в позовній заяві обставини
підтверджуються вироком Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від
16.09.2009 року, яким ОСОБА_5 було визнано
винними у скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст. 366 ч. 1, 367 ч. 2 КК
України, ОСОБА_4 визнано винними у
скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 366
ч. 1, 367 ч. 2 КК України та ОСОБА_7 - винним у
скоєні злочинів за ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2, 358
ч. 3 КК України.

Вважаючи, що спільними діями
відповідачів Банку було завдано шкоду,
позивач просив стягнути з відповідачів
на свою користь солідарно матеріальну
шкоду, заподіяну злочином, у сумі 62 748,25
грн. та судові витрати по справі.

Справа слухалась судами не одноразово.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011 року, яке
було залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 травня 2012 року позов
Банку задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 на користь Банку матеріальну
шкоду, заподіяну злочином, в розмірі
62748,25 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн., а також
стягнуто солідарно з відповідачів на
користь держави судовий збір в сумі 627,48
грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада 2012
року рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011
року та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 травня
2012 року було скасовано, справа передана
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 серпня 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПівденкомБанку»
задоволено в повному обсязі.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПівденкомБанку» матеріальну шкоду,
заподіяну злочином, в розмірі 62 748,25
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 120
грн. та на користь держави судовий збір
в сумі 627,48 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_6
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
ухвалення нового рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення матеріальної шкоди
з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Вважає, що вищевказане рішення
ухвалене з порушенням норм як
матеріального так і процесуального
права, ухваленого без встановлення
обставин справи по справі та як такого,
що ґрунтується на припущеннях.

Так судом першої інстанції при
ухвалені рішення не було враховано, що
не було доведено того що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було завдано будь-якої шкоди
позивачу. Посилання суду першої
інстанції на ухвалений вирок, відносно
відповідачів, не може бути без
заперечним доказом встановлення їх
вини, оскільки обов'язковими для суду,
який розглядає цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, є
лише питання, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. Усі інші
обставини, в тому числі і розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню, повинні
бути доведені сторонами та іншими
особами, що беруть участь у справі в
загальному порядку.

Крім того, суд безпідставно дійшов
висновку про покладення на
відповідачів солідарної
відповідальності, оскільки було
встановлено, що шкоду, шляхом введення
в оману, заподіяв саме ОСОБА_7 , тому
підстави для стягнення шкоди з інших
відповідачів відсутні.

Також, суд першої інстанції не вірно
визначив правовідносини, що виникли
між позивачем та відповідачами ОСОБА_5
та ОСОБА_4, не було враховано, що на
момент скоєння злочинів вони були у
трудових відносинах з позивачем, тому
до цих відповідачів повинні
застосовуватись норми трудового
законодавства а не цивільного.

Вважає, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив в застосуванні
строку позовної давності в один рік,
який встановлений ч.3 ст. 233 КзпП
України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так з матеріалів справи вбачається, що
підставою для звернення до суду з
заявленим позовом є вирок
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу суду від 16.09.2009 року.

Вироком Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 16.09.2009 року, який не
оскаржувався та набрав законної
чинності 01.10.2009 року ОСОБА_7 визнаний
винним у скоєні злочинів за ст.ст. 190 ч. 4,
358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було визнано винними у скоєнні
злочинів, передбачених ст.ст. 366 ч. 1, 367 ч.
2 КК України. ( а.с. 15-31).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині солідарного стягнення на
користь Банку з відповідачів
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, в розмірі 62748 грн. 25 коп., суд
першої інстанції виходив із того, що
матеріальна шкода заподіяна позивачу
спільними діями всіх відповідачів,
тому суд вважає доведеним правові
підставі для покладення солідарної
відповідальності на всіх відповідачів.

Проте колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 16.09.2009 року у
кримінальній справі № 1-342/2009, є
обов'язковим для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
вирок, з питань, чи мали місце ці дії та
чи вчинені вони цією особою.

Таким чином преюдиціальними
обставинами, які встановлені
вищевказаним вироком суду є те, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 будучи посадовими
особами Банку, та будучи наділеними
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
функціями, недбало виконували свої
посадові обов'язки, в наслідок чого
допустили можливість зі сторони третіх
осіб заволодіти майном Банку -
грошовими коштами, що потягло тяжкі
наслідки.

Та те, що ОСОБА_7 без відома громадян,
котрі коли не будь звертались чи
працювали у нього, використовував
копії їх паспортів та ідентифікаційних
кодів при цьому підробляв довідки про
їх доходи, договори купівлі-продажу
комп'ютерної техніки, укладених з ФОП
ОСОБА_7, специфікацію комп'ютерного
обладнання, товарні накладні та
заключав ряд кредитних договорів, суми
яких йшли на розширення його
діяльності та на погашення раніше
взятих кредитів. При цьому він сам від
імені громадян підписував бланки заяв,
анкету позичальника, кредитний
договір, договір застави та
страхування майна, передавав їх
начальнику відділу кредитування
ОСОБА_5, а згодом ОСОБА_4, котрі не
перевіряли вищевказані документи та
передавали їх на розгляд кредитній
комісії.

В результаті заволодіння ОСОБА_7
грошовими коштами, шляхом обману та
зловживання довірою, недбалого
ставлення до своїх службових
обов'язків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у період з
червня 2003 року по жовтень 2004 року
Криворізькій філії КБ "Південкомбанк"
була заподіяна шкода на загальну суму
62748 грн. 25 коп.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що
неправомірними діями відповідачів
завдана матеріальна шкода, загальний
розмір якої складає 62748 грн. 25 коп.

Погоджуючись з таким висновком суду,
колегія суддів враховує, що підставою
цивільно-правової відповідальності у
спірних правовідносинах є
правопорушення. В діях відповідачів
присутні всі складові елементи
правопорушення, а саме: шкода,
протиправне діяння, причинний зв'язок
між ними та вина.

При цьому колегія суддів вважає, що в
даному випадку відшкодовувати шкоду
повинні всі винні особи, оскільки
підставою для притягнення до повної
матеріальної відповідальності, в
даному випадку, є як заволодіння майном
так і кваліфікація дій ОСОБА_5 і ОСОБА_4
за ст. 367 ч.2, 366 ч.1 КК України, які через
свою службову недбалість спричинили
тяжкі наслідки для позивача.

Судом апеляційної інстанції під час
розгляду апеляційної скарги
представника відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 серпня 2013 року по
справі за позовом ПАТ «КБ
"Південкомбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
вчинення злочину, досліджена
кримінальна справа № 1-342/09, з якої
вбачається, що кожен з відповідачів
визнав свою вину, як в ході досудового
слідства так і в суді під час розгляду
кримінальної справи, та кожен детально
описав свої дії під час оформлення
кредитів та отримання грошей.

Отже діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були
створені умови для подальших
незаконних дій відповідача ОСОБА_7, а
саме незаконного отримання грошових
коштів по незаконно оформленим ним
кредитам.

Факт підтвердження спричинення шкоди
підтверджується матеріалами справи.

Судом перевірені доводи із посиланням
на договори, за якими ОСОБА_7 сплачує
суми боргу, і встановлено відсутність
будь-яких договорів, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, щодо
погашення ОСОБА_7 заборгованості за
кредитами, які оформленні шляхом
вчинення протизаконних дій ОСОБА_7

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
незаконними діями усіх відповідачів
Банку завдана матеріальна шкода, а тому
на підставі ст.ст. 1166,1190 ЦК України вони
зобов'язані солідарно відшкодовувати
завдану шкоду у заявленому розмірі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині визначення
загального розміру завданої шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції, щодо стягнення шкоди з
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на
підставі ст.. 1166 ЦК України солідарно із
ОСОБА_7

Передбачені ст.. 1166ЦК України підстави
відповідальності особи за завдану
майнову шкоду застосовується у разі
наявності між сторонами спору з
деліктних зобов'язань.

Підстави, умови, порядок, межі та розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, завдану ними
підприємству, установі, організації
встановлені главою 9 КЗпП України.

Відповідно до ч.1,2 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Згідно з п.3 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, і
у випадках, коли шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

Судом встановлено та не заперечувалось
сторонами, що відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на час вчинення злочину
працювали у позивача на посадах:
заступника директора Криворізької
філії КБ "Південкомбанк" та начальника
відділу кредитування Криворізької
філії КБ "Південкомбанк" відповідно та
встановлено що останні допустили
порушення своїх службових обов'язків.

Отже ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили злочин
під час виконання своїх трудових
обов'язків, а тому шкоду зобов'язані
відшкодувати у повному розмірі на
підставі вищенаведених норм трудового
законодавства, а не на підставі ст.. 1166
ЦК України, яку було застосовано судом
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
порушення позивачем вимог ч.3 ст. 233 КЗпП
України, якою строк звернення до суду,
щодо вирішення питання про стягнення з
працівника матеріальної шкоди
заподіяної підприємстві, установі,
організації в порядку трудового
законодавства, встановлюється в один
рік з дня встановлення заподіяної
працівником шкоди, колегія суддів не
може взяти до уваги з огляду на
наступне.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 засуджені вироком
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 16.09.2009 року, який не
оскаржувався та набрав чинності в
жовтні 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За заявою Банку, копію вироку було
отримано ним у березні 2010 року, що
вбачається з матеріалів кримінальної
справи дослідженої в суді апеляційної
інстанції.

Вперше до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
вчинення злочину, банк звернувся 12.01.2011
року.

Зазначені обставини свідчать про
звернення позивача із позовом у межах
строку, передбаченого ч.3 ст. 233 КЗпП
України, з моменту, коли вони дізналися
про порушення своїх прав та осіб які
спричинили шкоду.

Оскільки суд апеляційної інстанції не
обмежений законом виправити недоліки
суду першої інстанції та застосувати
ти норму матеріального права, яка
регулює спірні правовідносини, то
колегія суддів вважає правильним
вирішити спір відносно відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із застосуванням норм
трудового законодавства і
погоджується з висновком суду першої
інстанції про застосування ст.. 1166 ЦК
України відносно відповідача ОСОБА_7

При цьому колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про солідарне відшкодування
шкоди відповідачами.

Вироком Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 16.09.2009 року
встановлена ступень вини та роль
кожного із засуджених при скоєнні ними
злочину, якими завдана шкода
позивачеві, а саме більш активна роль
ОСОБА_7 порівняно з діями ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кваліфіковано за
однаковими статтями Кримінального
Кодексу України (367 ч.2, 366 ч.1), ступінь
вини їх визначено однаковою.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів, покладає обов'язок на
відповідачів, по відшкодуванню шкоди,
заподіяної Банку, внаслідок вчинення
злочину у частинах.

Розмір шкоди, завданої з вини кількох
осіб: працівників Банку, та іншої особи
визначається для кожного із них, саме з
урахуванням рівного ступеня вини, виду
і меж матеріальної відповідальності
працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і
більшого ступеня вини ОСОБА_7 який не
являвся працівником Банку, і покладає
обов'язок відшкодувати шкоду ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 по 15 687 грн., виходячи із рівного
ступеня вини останніх по 25%, а з ОСОБА_7
покладає обов'язок відшкодувати шкоду
у розмірі 31 374,25 грн., виходячи із
ступеня його вини -50%.

На даний час, як було встановлено в
судовому засіданні, матеріальні збитки
банку ні ким не відшкодовані.

Відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміну рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального або
процесуального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовується
закон, який підлягає застосуванню.

У п.5 ст. 119 ЦПК України, визначено, що
позивач повинен викласти обставини
(підстави позову), якими він
обґрунтовує свої вимоги, однак згідно
до п.4 ст. 214 ЦПК України обов'язок по
застосуванню до спірних правовідносин
певної правової норми покладений на
суд.

За таких обставин, вимога позивача
задовольнити позов про відшкодування
шкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі
норми Цивільного Кодексу України, який
не регулює такі правовідносини не
перешкоджає суду вирішити спір із
застосуванням норми матеріального
права, яка підлягає застосуванню.

Отже доводи апеляційної скарги в цій
частині є обґрунтованими.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати у зв'язку з
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права та ухвалити нове рішення,
відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК
України про стягнення з відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду,
завдану внаслідок вчинення ними
злочину у сумі 15 687 грн. з кожного, а з
ОСОБА_7 стягненню підлягає матеріальна
шкода, завдана внаслідок вчинення ним
злочину у розмірі - 31 374,25 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат. Тому з відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на користь позивача ПАТ "КБ
"Південкомбанк" колегія суддів стягує
судові витрати по 243,60 грн. з кожного
окремо, а з ОСОБА_7 на користь позивача
ПАТ "КБ "Південкомбанк" колегія суддів
стягує судовий збір у розмірі 313,74 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.
309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 серпня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
вчинення злочину задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Південкомбанк"
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
вчинення злочину у сумі 15 687 грн. та
судовий збір у сумі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Південкомбанк"
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
вчинення злочину у сумі 15 687 грн. та
судовий збір у сумі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Південкомбанк"
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
вчинення злочину у сумі 31 374,25 грн. та
судовий збір у сумі 313,74 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: