Ухвала

24 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової
О.В., Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 4 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто» ) про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ТОВ «Авто Просто» про визнання угоди
недійсною та стягнення коштів,
посилаючись на те, що 20 вересня 2011 року
між нею та ТОВ «Авто Просто» укладено
угоду № 372742 з додатками
(далі - Угода), предметом якої є надання
відповідачем послуг системи «АвтоТак»,
спрямованих на придбання автомобіля
«Кіа Rio» вартістю 104 800 грн. На виконання
зазначеної угоди позивач сплатила 33
859,21 грн, однак автомобіль не отримала.

Посилаючись на те, що зазначена Угода
не відповідає вимогам ст. ст.
18, 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», якою забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики, яка вводить в оману, є
односторонньою, оскільки передбачає
лише права ТОВ «Авто Просто» без
будь-яких обов'язків, а
відповідальність за невиконання
договору несе виключно учасник
програми, права якого носять
декларативний характер, відповідачем
порушено її права щодо надання
інформації про хід виконання цього
договору, позивач просила суд визнати
Угоду, укладену між нею та ТОВ «Авто
Просто» недійсною та стягнути з
відповідача на її користь збитки в
розмірі 33 859,21 грн.

Рішенням Білозерського районного суду
Херсонської області від 14
травня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсною угоду № 372742,
укладену 20 вересня 2011 року між ТОВ
«Авто Просто» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь
ОСОБА_3 33 859,21 грн в рахунок
повернення коштів, сплачених за Угодою
від 20 вересня 2011 року.

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь
ОСОБА_3 451,29 грн в рахунок відшкодування
витрат на оплату комісії за здійснення
платежів. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 4 вересня
2013 року зазначене судове рішення
змінено та виключено із його
мотивувальної частини посилання на ст.
1166 ЦК України. У решті рішення залишено
без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 грудня 2013 року
касаційну скаргу ТОВ «Авто Просто»
задоволено, рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
14 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 4 вересня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції від 4 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, яка
здана до поштового відділення 14 лютого
2014 року.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», заявник наводить ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 17 липня 2012 року про визнання угоди
недійсною, відшкодування майнової та
моральної шкоди; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 листопада 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 листопада 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 21 червня 2012
року про визнання договору недійсним;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 липня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 24 листопада 2011 року про визнання
договору недійсним, повернення коштів
та відшкодування моральної шкоди;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 листопада 2012
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду м. Києва від 4 квітня
2012 року про захист прав споживача,
визнання контракту недійсним та
стягнення грошових коштів; постанову
Верховного Суду України від 27 березня
2013 року, постановлену за результатами
перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 25 грудня 2012 року про
застосування наслідків недійсності
правочину.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки з наданих копій
судових рішень, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, позовні
вимоги у зазначених справах не є
тотожними.

Крім того, відповідно до п. 9 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року №11 «Про судову практику
застосування статей 353-360 ЦПК України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, було вирішено спір по
суті, та в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

З урахуванням викладеного не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті
355 ЦПК України, на постанову Верховного
Суду України від 27 березня
2013 року.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 4 грудня 2013 року -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.К. Парінова