Провадження № 2/520/2016/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді
Луняченка В.О.

при секретарі
Лазнікові І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за порушення грошового
зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

До Київького районного суду м.
Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовними
вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на його
користь, грошову суму у загальному
розмірі 34450,50 грн., з яких 12372,50 грн.,
інфляційні витрати та 22078 грн., 3% річних
від простроченої суми.

Свої вимоги позивач, та його
представник ОСОБА_3 у судовому
засіданні, обґрунтовували тим, що 14
липня 2005 року апеляційним судом
Одеської області по справі №22-3658/2005
було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг за договором позики у
розмірі 252500 гривень, що еквівалентно
50000 доларам США. У зв'язку з тим, що
відповідач вищевказане рішення суду не
виконав належним чином і в повному
обсязі, відповідно вимог до ст. 625 ЦК
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання, кредитор
вимагає стягнути грошову суму з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Відповідач у судовому засіданні,
заперечувала проти позовних вимог,
посилаючись на наявність судових
рішень, якими раніше було відмовлено у
задоволенні аналогічних вимог ОСОБА_1,
а також тим, що відносно позивача, саме
у зв'язку із діями пов'язаними із
заволодінням жилого приміщення
відповідачки, порушена кримінальна
справа.

Судом встановлено , що згідно рішення
апеляційного суду Одеської області
від 14 липня 2005 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 стягнуто 252500 грн., що
еквівалентно 50000 доларам США . Цим
рішенням також встановлено, що
комерційне замовлення та розписки від
16 січня 2003 року, а також договори найму
спірного будинку від 01 лютого 2003 року
та 01 лютого 2004 року були укладені між
сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
метою приховати іншу угоду. Фактично
між сторонами виникли правовідносини,
пов'язані з договором позики з виплатою
відсотків та договором застави, які
регулюються ст. 374 ЦК УРСР ( в редакції
1963 року) та ст.ст. 1,4 Закону України « Про
заставу»., та встановлено, що ОСОБА_2
добросовісно виконувала зобов'язання
по договору , двічі збиралася
повернути борг у розмірі 50000 доларів
США , але позикодавець ухилявся від
прийняття виконання.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси по справі №2-554/2010 від 24 грудня 2010
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення 3% річних та індексу інфляції
від простроченої суми, яка була
встановлена рішенням апеляційного
суду Одеської області від 14 липня 2005
року, було відмовлено у задоволенні
позову. У рішенні зазначено, що
правовідносини, які виникли між
сторонами договору позика ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. врегульовані ЦК УРСР ( в
редакції 1963 року). Відповідно до ст. 215
ЦК УРСР кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником. По грошовому
зобов'язанню боржник не повинен
платити проценти за час прострочки
кредитора. Таким чином, доводи позивача
про можливість отримання 3% річних та
індексу інфляції від суми
заборгованості, судом були визнані
безпідставними. Рішенням апеляційного
суду Одеської області по справі
№22ц-1590/865/12р від 27 лютого 2012 року,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24.12.2010 року, в частині відмови
ОСОБА_1 у стягненні 3% річних та індексу
інфляції з простроченої суми залишено
без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Твердження представника позивача, про
те, що існує інше рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 05 червня 2012
року по справі №2/1522/11564/11 за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ « Комерційний банк «
Інвестбанк», третя особа ОСОБА_2. якім
було відмовлено у відшкодуванні шкоди,
завданої не зарахуванням коштів
внесених на виконання рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 липня 2005 року, яке спростовує
обставини встановлені рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
24 грудня 2010 року, не приймаються судом.
На підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 05 червня 2012
року, ОСОБА_1. вже звертався із заявою
про перегляд рішення Київського
районного суду м. Одеси від 24.12.2010 року,
але у задоволенні вказаної заяви було
відмовлено. Таким чином обставини,
встановлені рішеннями апеляційного
суду Одеської області від 14 липня 2005
року, Київського районного суду м.
Одеси від 24 грудня 2010 року, та
апеляційного суду Одеської області від
27 лютого 2012 року, повинні бути
врахованими при розгляді даної справи.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за порушення грошового
зобов'язання у розмірі 34450гривень, з
яких 12372,50 грн., інфляційні втрати за
період з 01.12.2010 року по 01.11.2013 року та 22078
грн., в якості 3% річних від простроченої
суми за період з 01.12.2010 року по 01.11.2013
року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Луняченко В. О.