Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Бондаренка С. В.,
Павліченка С. В.,

при секретарі - Чейпеш С.
І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 24
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_5 до Іршавської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
права на приватизацію та зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулися в
суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права на приватизацію.

Позивачі посилаючись на те, що квартира
АДРЕСА_1 використовується ними на
умовах найму з 1994 року, всі вони
зареєстровані й проживають у вказаній
квартирі, проте рішенням міської ради
їм відмовлено в приватизації спірної
квартири через відсутність
правовстановлюючих документів.

Відповідно до технічного паспорта на
спірну квартиру від 14.11.2002 року
житлова площа її складає 184,1 кв. м., а
загальна - 220,5 кв. м. .

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись
до органу приватизації з належно
оформленою заявою про приватизацію
вищевказаної квартири.

Рішенням виконкому Іршавської міської
ради від 12.09.2012 року № 216 у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на зазначену квартиру
відмовлено.

Позивачі вважають відмову органу
приватизації Іршавської міськради у
приватизації квартири такою, що не
ґрунтується на вимогах закону.

Спірна квартира знаходиться в
комунальній власності міста Іршава та
належить до об'єктів приватизації. Так,
рішенням виконавчого комітету
Іршавської міської ради № 12 від 11.01.2002
року затверджено акт державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом 4-ох
квартирного житлового будинку в
АДРЕСА_1

Квартири АДРЕСА_1 приватизовані. На
підставі рішень виконкому Іршавської
міської ради мешканцям даних квартир
видані свідоцтва про право власності
на нерухоме майно.

Отже , їх квартира також підлягає
приватизації.

Факт того, що позивачі по справі на
законних підставах вселилися в спірну
квартиру підтверджується копіями
паспортів позивачів, з яких убачається
реєстрація позивачів у квартирі
АДРЕСА_1 1994 року по теперішній час.

В ході розгляду справи по суті, у
відповідності до правил ст. 31 ЦПК
України, позивачі звернулися до суду
із заявою про зміну позовних вимог,
посилаючись на обставини зазначені у
позовній заяві та з підстав,
передбачених ст.ст. 3, 57, 345, 392 ЦК України
та ст.ст. 1,2,5,8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», просили в суді першої інстанції
визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 право на приватизацію квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Іршавського районного суду
від 24 жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 право на приватизацію
квартири АДРЕСА_1. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, відповідач Петухов
Віктор Олександрович оскаржив його в
апеляційному порядку, з тих підстав, що
таке рішення є незаконним та
помилковим, оскільки судом було
невірно застосовано норми
процесуального та матеріального
права, і просив у суді апеляційної
інстанції рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - Іршавська міська рада
рішення в апеляційному порядку не
оскаржила.

Сторони по справі повторно не з'явилися
до суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 надіслала до суду
апеляційної інстанції телеграму, у
якій просила слухання по справі
відкласти у зв'язку з її хворобою, однак
підтверджуючих документів про
неможливість участі у розгляді справи
вона не надіслала.

Позивачі та їх представники повторно
у судове засідання не з'явилися, хоча
про час і місце розгляду справи вони
були повідомлені належним чином, а
тому їх неявка, згідно з ч.2 ст.305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційну скаргу
позивача слід задовольнити з
наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов частково, місцевий
суд виходив з того, що позивачі з 1994
року по теперішній час є
зареєстровані й проживають на умовах
найму у спірній квартирі, яка є
об'єктом приватизації Іршавської
міської ради, а тому визнав за
позивачами право на приватизацію цієї
квартири.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав сторін та з порушенням норм
матеріального права.

Місцевий суд визнаючи за позивачами
право на приватизацію спірної
квартири не з'ясував чи видавався
ордер та чи був укладений з позивачами
або відповідачем ОСОБА_3, договір найму
на цю квартиру, і чи дотриманий
законом передбачений порядок вселення
позивачів у спірну квартиру. Зокрема,
не встановлено дійсного статусу
спірної квартири та наявність
передбачених законодавством умов для
приватизації вказаної квартири, з
урахуванням заперечень відповідача та
відмітки у технічному паспорті про
самовільне будівництво такої квартири
й відповідно суд не визначився з
характером спірних правовідносин й
правовою нормою, що підлягає
застосуванню до них; взагалі не
вмотивував та не обґрунтував свого
висновку, та не навів правових норм, які
б дозволяли суду замість визначених
законом органів, визнати за позивачами
право власності на спірне житло, при
цьому позбавивши такого права
відповідача ОСОБА_1.

За таких обставин судове рішення не
відповідає вимогам ст.ст. 213,214
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, тому зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», суть приватизації
державного житлового фонду полягає у
відчуженні на користь громадян
України, тобто у їх власність, як
квартир (будинків), кімнат у квартирах
та одноквартирних будинках, де
мешкають два і більше наймачів, так;
належних до них господарських споруд і
допоміжних приміщень (підвалів, сараїв
тощо) цього фонду.

За правилами ст. ст. 1-3 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» громадяни мають право
на безоплатну приватизацію житлових
приміщень, які використовуються
громадянами на умовах найму.

Статтею 8 вказаного Закону встановлено,
що приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Апеляційним судом встановлені
наступні факти.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1
зареєстровані з 1994 року та по
теперішній час проживають у квартирі
АДРЕСА_1.

Факт вселення та проживання сторін у
спірній квартирі визнається сторонами
та доведений в судовому засіданні
копіями паспортів позивачів.

Рішенням виконавчого комітету
Іршавської міської ради Закарпатської
області № 216 від 12 вересня 2012 року
позивачам відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності у
порядку приватизації на вказану
квартиру у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будівництво та реконструкцію даної
квартири.

Так, рішенням виконавчого комітету
Іршавської міської ради № 12 від 11.01.2002
року затверджено акт державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом 4-ох
квартирного житлового будинку в
АДРЕСА_1

Рішенням виконкому Іршавської міської
ради від 11.01.2002 року за №12 будинок
АДРЕСА_1 включно до об'єктів
приватизації, у знаходиться спірна
квартира АДРЕСА_1

Спірна квартира знаходиться в
комунальній власності міста Іршава та
належить до об'єктів приватизації.

Квартири АДРЕСА_1 приватизовані. На
підставі рішень виконкому Іршавської
міської ради мешканцям даних квартир
видані свідоцтва про право власності
на нерухоме майно. Таким чином, їх
квартира також підлягає приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України
управління майном, що є у комунальній
власності, здійснюють безпосередньо
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування.

Згідно з п. 30 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» (із
змінами та доповненнями), до виключної
компетенції сільської ради
відноситься: прийняття рішень щодо
відчуження відповідно до закону
комунального майна; затвердження
місцевих програм приватизації, а також
переліку об'єктів комунальної
власності, які не підлягають
приватизації; визначення доцільності,
порядку та умов приватизації об'єктів
права комунальної власності; вирішення
питань про придбання в установленому
законом порядку приватизованого майна,
про включення до об'єктів комунальної
власності майна, відчуженого у процесі
приватизації, договір купівлі-продажу
якого в установленому порядку
розірвано або визнано недійсним, про
надання у концесію об'єктів права
комунальної власності, про створення,
реорганізацію та перепрофілювання
підприємств, установ та організацій
комунальної власності відповідної
територіальної громади.

Пунктом 5 ст. 16 указаного вище закону
встановлено, що від імені та в
інтересах територіальних громад права
суб'єкту комунальної власності
здійснюють відповідні ради.

Судова колегія вважає, що заявлений
позов позивачами про визнання за ними
права приватизації спірної квартири є
передчасним , оскільки ними не
доведено факту вселення у спірну
квартиру як членів сім'ї наймача на
підставі ордеру або договору найму
житлового приміщення

Також судова колегія вважає, що
позивачі не позбавлені можливості
реалізувати право на приватизацію
спірної квартири у встановленому
законом порядку шляхом укладення
договору найму на спірну квартиру ,
виготовивши технічну документацію і
вподальшому поставивши питання про
право на приватизацію зазначеної
квартири.

Судова колегія вважає, що рішення
місцевого суду через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та неправильне застосування
норм матеріального права, є незаконним,
що відповідно до пунктів 1 та 4 ст. 309 ЦПК
України є підставою для його
скасування й ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова палата у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
- задовольнити.

Рішення Іршавського районного
суду від 24 жовтня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про
визнання права на приватизацію та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: