Справа №266/1760/14-ц
Провадження№ 6/266/93/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі головуючого
судді Митрофанової Є.Г., при секретарі
Давлетбаєвій О.Є., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за поданням
державного виконавця Приморського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського МУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2014р. державний виконавець
Приморського відділу ДВС
Маріупольського міського управління
юстиції звернувся до суду з поданням, в
якому зазначив, що на виконанні відділу
ДВС знаходиться виконавче провадження
ЄДРВП № 41012039 по примусовому виконанню
виконавчого листа № 0541/2586/2012 від
23.06.2012р., виданого Приморським районним
судом м. Маріуполя про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Маріупольської
міської ради заборгованості в сумі
1379грн. У наданий державним виконавцем
строк добровільно рішення суду
боржником не виконано. На момент
звернення з цим поданням ОСОБА_1 не
вчинено дій, спрямованих на виконання
рішення суду. Майна боржника, на яке
можна звернути стягнення не виявлено.
Тому, з метою повного та своєчасного
виконання рішення суду, у поданні
просить суд винести ухвалу, якою
встановити тимчасове обмеження у праві
виїзду ОСОБА_1 за кордон на підставі ст.
6 ЗУ «Про порядок виїзду і в'їзду в
Україну громадян України».

Державний виконавець Нуждін А.В. в
судовому засіданні не був присутнім з
невідомих суду причин.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає
подання таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
Приморського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції
знаходиться виконавче провадження
ЄДРВП № 41012039 по примусовому виконанню
виконавчого листа № 0541/2586/2012 від
23.06.2012р., виданого Приморським районним
судом м. Маріуполя про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Маріупольської
міської ради заборгованості в сумі
1379грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
(254к/96-ВР) кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду і в'їзду в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, у
випадках, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), до
виконання зобов'язань.

Норми ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
передбачають, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно вимогами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України -
до виконання зобов'язань за рішенням.

Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17.04.2012 року та затверджена Наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 №
512/5 (далі Інструкція) передбачено зміст
подання державного виконавця при
зверненні до суду.

Відповідно до п.п 11.1. Інструкції у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець може
звернутися з поданням до суду за
місцезнаходженням органу ДВС щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.п 11.1.1 Інструкції
подання повинно містити підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань.

З вище наведених норм слідує, що
обов'язковою умовою для задоволення
такого подання та застосування видів
тимчасового обмеження у виїзді за
кордон є доведення державним
виконавцем факту ухилення боржника від
виконання зобов'язань за рішенням - дії
чи бездіяльності особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

При цьому особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд вважає наведені
державним виконавцем доводи на
підтвердження факту ухилення ОСОБА_1
від виконання зобов'язань за рішенням
суду такими що не відповідають
дійсності та спростовуються
обставинам справи.

З постанови про відкриття виконавчого
провадження від 29.11.2013р. вбачається, що
державним виконавцем відкрито
провадження за місцем реєстрації
боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1. (а.с.6).

Протягом строку здійснення виконавчих
дій, встановленого ч. 2 ст. 30 Закону
України "Про виконавче провадження", за
результатами прийнятих державним
виконавцем заходів наявність рухомого
та нерухомого майна або грошових
коштів на розрахункових рахунках, на
які може бути звернуто стягнення на
виконання судового рішення, у боржника
не виявлено. (а.с.9,10).

Відповідно до ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону,
що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Як вбачається з матеріалів доданих
до подання, державним виконавцем були
вжиті передбачені законом заходи для
примусового виконання рішення суду,
проте державним виконавцем не надано
суду відомості на підтвердження того,
що боржнику надсилалась копія
постанови про відкриття провадження
рекомендованим листом з
повідомленням про вручення, що боржник
отримав її копію, як це передбачено ч. 1
ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин, оскільки державним
виконавцем не надано доказів на
підтвердження того, що боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
а у матеріалах справи відсутні
відомості, що боржник отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження, суд приходить до
висновку, що законних підстав для
задоволення подання та обмеження
ОСОБА_1 у здійсненні його
конституційних прав щодо вільного
пересування та залишення території
України, не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.33
Конституції України, ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
ст.ст. 377-1, 209, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного
виконавця Приморського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського МУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду
може бути продано протягом п'яти днів з
дня проголошення ухвали до
апеляційного суду Донецької області в
м. Маріуполі через Приморський
районний суд м. Маріуполя.

Суддя:
Митрофанова Є. Г.