Справа № 351/173/14-ц
Провадження № 22-ц/779/997/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М.,Горейко М.Д.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "
Приватбанк ") до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості згідно кредитного
договору, за апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ " Приватбанк " на
заочне рішення Снятинського районного
суду від 13 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

23.01.2014 року ПАТ КБ " Приватбанк "
звернулось до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
01.03.2008 року ОСОБА_2 отримав строковий
кредит у розмірі 4 800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Згідно умов укладеного договору,
останній складається із заяви
позичальника та умов надання кредиту.
Відповідач був ознайомлений і згоден з
умовами надання кредиту, що
підтверджується його підписом в заяві.
У зв'язку з порушенням зобов'язань
утворилася заборгованість. 10.01.2009 року
Снятинським районним судом було
винесено судовий наказ про стягнення
заборгованості в сумі 6 235 грн. 05 коп. з
ОСОБА_2 Тому в новому розрахунку
заборгованості від 26.12.2013 року вже
врахована сума стягнення по даному
судовому наказу. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором, відповідач станом
на 26.12.2013 року має заборгованість у
розмірі 34 425 грн. 48 коп.

Просило задовольнити позов і стягнути
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Заочним рішенням Снятинського
районного суду від 13.03.2014 року в позові
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ КБ
"Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на те, що воно є
незаконним, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення, та невідповідності висновків
суду обставинам справи.

Вказав, що відмовляючи у позові, суд
виходив з того, що ч.11 Закону України
"Про захист прав споживачів"
встановлено, що кредитодавцю
забороняється повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.
Проте, у вказаній частині Закону немає
жодного посилання на застосування
судами позовної давності без заяви
сторони у спорі. Отже, у суду не було
підстав застосовувати позовну
давність до вимог банку, оскільки у
справі немає заяви про застосування
позовної давності.

Зазначив, що відповідно до п.9.3 Умов
надання банківських послуг
передбачено, що картрахунки
відкриваються на невизначений термін
за виключеннями, передбаченими п.п. 9.6,
9.7 цих Умов. Таким чином, сторони у
письмовій формі домовились про
збільшення строку позовної давності
стосовно виконання умов договору,
встановивши строк дії договору, що
рівний строку дії картрахунку, що не
заборонено ст.259 ЦК України. Оскільки
строк дії договору подовжено у
відповідності до п. 9.12 договору, то
строк позовної давності не може бути
пропущеним.

Представник позивача зазначає, що
відповідач до Банку не надав письмової
заяви про закриття картрахунку, у
зв'язку з чим на підставі умов, строк
дії карти відповідача було продовжено
на такий же строк. Враховуючи наведене,
сторони досягли згоди та уклали
Кредитний договір, в якому передбачили,
що по закінченню строку дії відповідна
Карта продовжується Банком на новий
строк, якщо раніше не поступило
письмової заяви Держателя про закриття
Картрахунку, а відтак і продовжується
строк дії Кредитного договору, тобто
момент досягнення домовленості
вважається таким, що настав.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги Банку в
повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що між позивачем та
ОСОБА_2 01.03.2008 року було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав строковий кредит у
розмірі 4 800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Згідно умов укладеного договору,
останній складається із заяви
позичальника та умов надання кредиту.
Відповідач був ознайомлений і згоден з
умовами надання кредиту, що
підтверджується його підписом в заяві.
У зв'язку з порушенням зобов'язань
утворилася заборгованість.

10.01.2009 року Снятинським районним судом
було винесено судовий наказ про
стягнення заборгованості в сумі 6 235
грн. 05 коп. з ОСОБА_2

В новому розрахунку заборгованості від
26.12.2013 року вже врахована сума
стягнення по даному судовому наказу. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором,
відповідач станом на 26.12.2013 року має
заборгованість у розмірі 34 425 грн. 48 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
після винесення рішення від 10.01.2009 року
та стягнення заборгованості з
відповідача, кредитний договір
продовжував свою дію і станом на 26.12.2013
року знову виникла заборгованість по
кредитному договору.

Правильно встановивши обставини
справи, суд дійшов неправильних
висноків, які їм суперечать, та
неправильно застосував норми
матеріального права.

Судом не було враховано, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (
частина першо статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
права на отримання сум, передбачених
частиною другою статті 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним відповідно до вимог
статтей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснювати свої права
і виконувати свої обов'язки відповідно
до договору. Закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.5, ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, визначеними строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобовязаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком ( у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
дії карти.

Із матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення кредитного договору,
01 березня 2008, ніхто зі сторін до цього
часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідачка
не надала банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії картки, у
тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком.

Відповідач про зміну свого місця
проживання відповідно до кредитного
договору не повідомив, зареєстрований
по місцю проживання АДРЕСА_1, в судові
засідання не з'являється, а тому
колегія суддів розглядає справу за
його відсутності відповідно до вимог
ч.5, ст 74 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк " Приватбанк "
задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду
від 13 березня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк"
задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором у розмірі 34 425
(тридцять чотири тисячі чотириста
двадцять п'ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" 516
гривень 37 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Вакарук

М.Д. Горейко