Номер провадження 2/754/2757/14
Справа №754/3220/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва

в складі: головуючого-судді -
Панченко О.М.

при секретарі - Буцко
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про виселення без надання
іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача про виселення
останнього з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення,
посилаючись на неможливість
співжиття з останнім в одній
квартирі та безрезультатність
заходів запобігання та громадського
впливу .

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав з
обставин, що викладені у позовній
заяві. Зазначив про те, що відповідач
зловживає спиртними напоями, створює
конфлікти, сварки, висловлює погрози на
адресу позивачів, безпідставно
викликає працівників міліції та
змушує інших членів сім»ї викликати
працівників міліції для припинення
його неправомірної поведінки.

Відповідач в судовому засіданні
проти вимог позову заперечив,
зазначив про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими, позивачі
намагаються його позбутися та самі
провокують сварки і скандали.

Представник відповідача в
судовому засіданні підтримав
заперечення свого довірителя та просив
суд відмовити позивачам в задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції
України позбавити громадянина житла
можливо лише на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Судом встановлено, що
відповідно до рішення виконкому
Київської міської Ради народних
депутатів від 26.09.1988 року №945, ОСОБА_5
було видано ордер на жиле приміщення -
квартиру АДРЕСА_1 на сім»ю з трьох осіб:
він, дружина та син (а.с.8).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були зняті з
реєстраційного обліку у вказаній
квартирі, а ОСОБА_1 одружившись з
відповідачем, змінила прізвище на
«ОСОБА_1».

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі до
21.08.2012 року (а.с. 9) та мають спільних
дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позивачі та відповідач є
зареєстрованими мешканцями квартири
АДРЕСА_1 ( а.с. 7).

Після розірвання шлюбу,
відповідач продовжує проживати в одній
квартирі разом із позивачкою -
колишньою дружиною та дітьми.

В судовому засіданні представник
позивачів пояснив, що між сторонами по
справі постійно виникають
непорозуміння, конфліктні ситуації,
які переростають в скандали та бійки,
що призводить до постійних звернень
позивачів та відповідача до
правоохоронних органів .

Як вбачається з досліджених в
судовому засіданні матеріалів справи,
за результатами звернень позивачів та
відповідача до правоохоронних органів,
останніми проводились неодноразові
перевірки та відповідачу виносились
офіційні попередження про
неприпустимість вчинення насильства в
сім» ї. Крім того, відповідач
неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП за психологічне насильство
в сім»ї.

. Відповідно до ст. 157 Житлового
Кодексу України членів сім'ї власника
жилого будинку (квартири) може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття, роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування норм
вищезазначеної статті необхідна
наявність двох умов: систематичне
порушення правил співжиття, а також
вжиття заходів попередження або
громадського впливу, які не дали
позитивних результатів. Під заходами
впливу маються на увазі заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ тощо.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року N 2 "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", під
час вирішення справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

На підтвердження того, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття та робить неможливим для
інших проживання з ним в одній квартирі
свідчать надані представником
позивачів постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, з яких
вбачається, що протягом 2009-2012 років до
чергової частини Деснянського РУГУ МВС
України у м. Києві надходять
повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1
вчиняються сімейні сварки ОСОБА_4 За
результатами проведених перевірок
з відповідачем неодноразово
проводились профілактичні бесіди про
неприпустимість насильства у сім»ї,
які не дали позитивних результатів (
а.с.15-26 ) .

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач в судовому засіданні
на підтвердження своїх заперечень
проти позову, будь-яких доказів не
надав.

Враховуючи те, що заходи попередження
застосовані до відповідача про
недопущення вчинення насильства у
сім'ї, що застосовувались органами
внутрішніх справ, не дали позитивних
результатів, значна кількість сварок
та неможливі умови спільного
проживання з відповідачем продовжують
існувати, суд приходить до висновку
про те, що ОСОБА_4 підлягає виселенню з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Виселення відповідача з спірної
квартири не перешкоджає останньому
брати участь у вихованні та
спілкуванні з дітьми, місце
проживання яких між батьками після
розлучення не визначалось .

Оскiльки суд задовольняє позовнi
вимоги, з вiдповiдача на користь
позивачки ОСОБА_1 вiдповiдно до ст. 88 ЦПК
України пiдлягають стягненню судовi
витрати по справi, якi складаються з
витрат по сплатi судового збору у
розмiрi 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 60, 212, 214-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш u в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у вигляді
судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя :