Справа № 161/3415/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/692/14 Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.

при секретарі Мельничук Т. Ю.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1 на
додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 04 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

25 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 07 червня 2013
року позов задоволено. Ухвалено
стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини: сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/3 частини від всіх видів
заробітку (доходу) щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.
Вирішено аліменти стягувати з дня
подачі заяви з 25.02.2013 року. Стягнуто з
відповідача ОСОБА_1 в користь держави
229 грн. 40 коп. судового збору.

09 січня 2014 року представник позивача
ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про
ухвалення додаткового рішення у даній
справі, оскільки суд при прийнятті
рішення не вирішив заяву представника
позивача про зміну позовних вимог. 04
березня 2014 року судом першої інстанції
ухвалено додаткове рішення по справі.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в
розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00
копійок щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

Не погоджуючись із додатковим рішенням
суду першої інстанції, відповідач
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року скасувати і постановити ухвалу
про відмову в ухваленні додаткового
рішення.

Заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість додаткового рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а
додаткове рішення суду першої
інстанції слід скасувати.

Відповідно до вимог - ст. 213 ЦПК України
законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 218 ЦПК
України рішення не може змінюватися
або скасовуватися судом, який його
ухвалив.

За нормами ст. 220 ЦПК України, суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: стосовно якої-небуть позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; судом не вирішено питання про
судові витрати. Заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов'язкова. Про
відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» № 4 від 18
грудня 2009 року додаткове рішення може
бути ухвалено лише у випадках і за умов,
передбачених статтею 220 ЦПК України;
воно не може змінити суті основного
рішення або містити в собі висновки про
права та обов'язки осіб, які не брали
участі у справі, чи вирішувати вимоги,
не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
ухваленням додаткового рішення до
рішення суду від 07 червня 2013 року про
стягнення аліментів, фактично ухвалив
нове рішення, чим перевищив свої
повноваження та змінив суть основного
рішення. Крім того, додаткове рішення
судом було ухвалено у відсутності
сторін без належного повідомлення
відповідача ОСОБА_1 про час та місце
судового розгляду заяви.

З огляду на ці порушення норм
процесуального закону, додаткове
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ч.3 ст. 309 ЦПК
України з постановленням ухвали про
відмову в ухваленні додаткового
рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
задовольнити.

Додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року в даній справі скасувати.

Відмовити представнику позивача
ОСОБА_3 в ухваленні додаткового рішення
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили

Головуючий

Судді