Справа №478/1377/13-ц 16.01.2014 16.01.2014 16.01.2014
Провадження № 22ц /784/176 /14 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Яценко Л.В.,

за участю: ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення

Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2013 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договорів дійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з вказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 17 січня 2009 року купив у ОСОБА_6 автомобіль ГАЗ - 310 Волга з державним номером 493-06НІ (далі автомобіль, автомобіль ГАЗ - 310) за 6700 доларів США, що еквівалентно 57000 грн. Проте договір вони оформили генеральною довіреністю. Відремонтувавши автомобіль, він 22 липня 2011 року продав його ОСОБА_7 за таку ж ціну, в рахунок оплати орендної плати, за договором оренди землі, укладеним між ними. Проте вказаний договір також не оформлений належно.

Посилаючись на те, що договори є удаваними, позивач просив визнати дійсним договір купівлі продажу автомобіля укладений між ним та ОСОБА_6, а також визнати дійсним договір найму - продажу цього ж автомобіля, укладений між ним та ОСОБА_7

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду є необґрунтованими та суперечать вимогам матеріального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_6, просить її відхилити, вказуючи на відсутність домовленостей між ним та позивачем про продаж йому автомобіля та те, що він не отримував грошей за продаж автомобіля, передавши його в 2008 році у користування ОСОБА_8, а не відповідачці. Розписку про отримання грошей від позивача за автомобіль він написав в 2013 році на прохання представника позивача.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваною є угода, яка вчинена сторонами для приховання іншої угоди, яку вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що угода була вчинена сторонами для приховання іншої угоди, яку вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо угоди, яку сторони насправді вчинили.

З наведеної норми закону вбачається, що для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Зазначені фактичні обставини позивачем не доведені.

Так, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль ГАЗ - 310, зареєстрований за ОСОБА_9 та передавався ним на підставі довіреності від 14 березня 2008 року в користування ОСОБА_8 та ОСОБА_10

Договір оренди земельної ділянки з відповідачкою ОСОБА_5 уклав 22 липня 2011 року. На цей час він не мав документів на право власності, чи користування автомобілем ГАЗ -310, та не надав достовірних та допустимих доказів про укладення між ним та відповідачем договору купівлі продажу автомобіля, з якого б безспірно вбачалося, що сторони домовилася саме про укладення такого договору, зі всіма його суттєвими умовами.

Також відсутні відповідні докази про укладення між позивачем та відповідачкою договору купівлі продажу автомобіля, та про укладення договору купівлі продажу або договору найму майна між відповідачами (ОСОБА_6 та ОСОБА_7М.).

Навпаки, з позовної заяви відповідачки до позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, та з письмових заперечень ОСОБА_6 на апеляційну скаргу виходить, що таких угод, і на таких умовах, як вказує позивач, між сторонами не укладалося.

Зазначені висновки узгоджуються з розпискою від 17 січня 2009 року від імені ОСОБА_6 Так, в розписці вказано, що він одержав від ОСОБА_5 6700 доларів США за автомобіль згідно курсу долара на цей період. Проте, автомобіль з 2008 року знаходився в користуванні у вказаних вище осіб на підставі довіреності.

За такого суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову, суд обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

Доводи апелянта суперечать вимогам матеріального права та доказам у справі.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Докази у справі свідчать про те, що між позивачем та відповідачкою існує спір відносно користування земельною ділянкою за договором оренди землі. Між сторонами існує спір щодо порядку та умов передачі автомобіля членам родини відповідачки, про що свідчить твердженням позивача про існування договору найму продажу автомобіля.

В свою чергу, позивач та відповідач не позбавлені права оформити між собою договір купівлі продажу автомобіля якщо такий відбувся.

Щодо підстав позову, то позивач послався в обґрунтування на ст. 220 ЦК України. Однак, вказана норма передбачає умови визнання дійсними лише тих угод, які підлягають нотаріальному посвідченню.

За викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: