РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді Петренко Л.В.

при секретарі Похвалітовій М.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» Букач Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Токмак
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення грошової суми банківського
вкладу та моральної шкоди,

встановив:

21 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», в кому просить
стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3
неповернуту йому суму вкладу в розмірі
98843,08 грн. та суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції, за
весь час прострочення, в сумі 14825,42 грн.
і три процента річних від простроченої
суми за весь час прострочення з 01
червня 2013 року по 01 липня 2014 року в сумі
3209,01 та упущену вигоду за період з 08.05.2012
року по 08.05.2014 року в сумі 29652,92 грн. та
моральну шкоду в розмірі 27000 грн., а
всього 173530,43 грн., просить також
стягнути з відповідача на його користь
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що між позивачем та
відповідачем був укладений договір
банківського вкладу «Терміновий
пенсійний» № SAMDN7052 від 22.02.2011 року,
строком на 12 місяців, за яким ОСОБА_3
передав, а банк прийняв грошові кошти в
сумі 100 000,00 грн. на депозит до
Токмацького відділення філії
«Запорізького регіонального
управління» ПАТ КБ «Приватбанк». Через,
що відповідач видав позивачу
електронну ощадну книжку № НОМЕР_1 і
відкрив обліковий рахунок № НОМЕР_2.

Відповідач згідно даного договору
зобов'язався виплатити позивачу 15 %
річних.

Грошові кошти в розмірі 100 000 грн.,
позивач накопичував у відповідача
шляхом перерахування Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Токмак
Запорізької області, його пенсії з 2003
року на його електронну картку.

07 травня 2012 року позивач прибувши до
Токмацького відділення філії
«Запорізького регіонального
управління» ПАТ КБ «Приватбанк» зі
свого депозитного рахунку отримав
нараховані проценти за вище вказаним
договором, за відповідний період.

06.06.2012 року позивач до Токмацького
відділення філії "Запорізького
регіонального управління ПАТ КБ
«Приватбанк» не приходив, не пред'являв
як передбачено п. 5 даного договору, ані
оригінал паспорту України, ані даного
договору, і своєї електронної ощадної
книжки. Депозитний вклад на суму 100 000
грн. не розривав, ніякі грошові кошти не
отримував, в тому числі і суму 98843,08 грн.

07.05.2013 року позивач в черговий раз
прибув до м. Токмака Запорізької
області до філії відповідача для
отримання грошових коштів по своєму
депозитному вкладу в Токмацькому
відділенні філії ЗРУ ПАТ КБ
«Приватбанк».

Однак працівник банку йому повідомила,
що всі його грошові кошти «нібито зняті
ним» 06.06.2012 року і надала йому на руки
копію заяви про видачу готівки на суму
98843,08 грн.

Повідомивши йому, що грошей на
вищевказаному рахунку вже немає, ні
вкладу, ні процентів. І сам даний
договір є «закритим».

Позивач особисто вище вказаний договір
«не закривав», а ні усно і тим паче
письмово. Так, відповідальним
працівником банку було здійснено
привласнення та розтрата грошових
коштів позивача, які перебували в її
віданні, а позивачу була завдана значна
майнова та моральна шкода.

З цього приводу, позивач звернувся з
відповідною заявою до міліції,
внаслідок чого було порушене
кримінальне провадження. В ході
проведення досудового розслідування
призначена почеркознавча експертизи
та отримано висновок експерта № 96 від
21.03.2014 року ГУМВС України в Запорізькій
області Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру,
відповідно, до якого підпис в графі
«Підпис платника» у заяві на видачу
готівки від 06.06.2012 року виконаний не
ОСОБА_3, а іншою особою.

Банк був гарантом збереження
банківського вкладу, видачу його та
річних відсотків.

На даний час грошовий вклад, з
відсотками позивачу не повернутий, чим
відповідач завдав позивачу майнової та
моральної шкоди, на протязі двох років
поспіль.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідач не повернув позивачу суму
вкладу в розмірі 98843,08 грн., у
відповідності із ст. 530, ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, інфляційні втрати
складають - 14825,42 грн., а також три
процента річних від простроченої суми,
що становить 3209,01 грн.

Упущена вигода складає 15% річних, які б
міг отримати позивач від суми даного
банківського вкладу, що становить 29652,92
грн.

Дані «злочинні дії» відповідача
завдали йому значної моральної шкоди,
яку він оцінює, у грошовій формі, у сумі
27000 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позові та просив
їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав в повному
обсязі та просив відмовити в його
задоволенні, при цьому пояснив, що
22.02.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
банківського вкладу «Терміновий
пенсійний» № SAMDN7052 відповідно до
якого позивач надає, а банк приймає
грошові кошти в сумі 100 000,00 грн.

06.06.2012 року вищевказаний договір було
розірвано та виплачено позивачу кошти
в сумі 98843,08грн, про що надано виписку по
рахунку. Факт не отримання готівки за
договором позивачем не доведений.

Наявність вини є необхідною складовою
для розгляду питання щодо
відшкодування шкоди.

Компенсація моральної шкоди може
здійснюватися за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
Банку. Позивачем не доведено
заподіяння йому моральних страждань
відповідачем.

Безпідставними також представник
відповідача вважає вимоги позивача
щодо стягнення штрафних санкцій, а саме
індексу інфляції та 3% річних, зважаючи
на наступне. Відповідно до ч. 1 ст.1058 ЦК
України, за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором, а ч. 2
ст. 1060 ЦК України передбачено, що за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
у встановлений законом термін,
одностороння відмова від виконання
зобов'язань і одностороння зміна умов
договору не допускається. Оскільки
позивачем не доведений факт не
належного виконання відповідачем
зобов'язань по договору, а також
зважаючи, що договором № SAMDN7052 не
передбачена виплата штрафних санкцій,
тому вказані вимоги не підлягають
задоволенню.

Заслухавши пояснення представника
позивача, пояснення представника
відповідача, дослідивши письмові
докази наявні в матеріалах справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлені такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що 22.02.2011 року між
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 укладено договір банківського
вкладу «Терміновий пенсійний» №
SAMDN7052 від 22.02.2011 року, строком на 12
місяців, за яким ОСОБА_3 передав, а банк
прийняв грошові кошти в сумі 100 000,00 грн.
В якості додаткового документу,
підтверджуючого внесення коштів на
депозит, банк видав клієнту електронну
ощадну книжку № НОМЕР_1, яка дозволяє
отримати в банкоматах ПАТ КБ
«Приватбанк» інформацію про суму
вкладу та процентах до виплати.

Для внесення суми вкладу банк відкрив
клієнту особовий рахунок № НОМЕР_2.
Процентна ставка по вкладу складала 15 %,
період нарахування процентів по вкладу
- 1 місяць. Мінімальний строк вкладу 6
місяців (а.с. 8, 33).

Відповідно до частини першої статті 1058
ЦК України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та
інших нормативно-правових актах
визначення договору банківського
вкладу, - банківський вклад (депозит) -
це кошти в готівковій або
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку, які
підлягають виплаті вкладнику
відповідно до законів України та умов
договору (стаття 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є
реальним, оплатним договором і
вважається укладеним з моменту
прийняття банком від вкладника або
третьої особи на користь вкладника
грошової суми (вкладу).

Відповідно до положень Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 12 листопада 2003 року N
492 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 17 грудня 2003 року за N
1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам
за договором банківського вкладу
вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8
Інструкції); договір банківського
рахунку укладається в письмовій формі;
один примірник договору зберігається в
банку, а другий - банк зобов'язаний
надати клієнту під підпис (пункт 1.9
Інструкції); письмова форма договору
банківського вкладу вважається
дотриманою, якщо внесення грошової
суми на вкладний (депозитний) рахунок
вкладника підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки або іншого документа, що
відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) і звичаями
ділового обороту; у договорі
банківського вкладу, зокрема,
зазначаються: вид банківського вкладу,
сума, що вноситься або перераховується
на вкладний (депозитний) рахунок, строк
зберігання коштів (за строковим
вкладом), розмір і порядок сплати
процентів або доходу в іншій формі,
умови перегляду їх розміру,
відповідальність сторін, умови
дострокового розірвання договору тощо
(пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок
відкриття вкладних (депозитних)
рахунків фізичним особам. Зокрема,
після пред'явлення фізичною особою
необхідних документів уповноважений
працівник банку ідентифікує цю фізичну
особу, після чого між банком і фізичною
особою укладається в письмовій формі
договір банківського вкладу; після
укладення договору банківського
вкладу фізична особа вносить або
перераховує з іншого власного рахунку
кошти на вкладний (депозитний) рахунок,
після чого на підтвердження укладення
договору банківського вкладу і
внесення грошових коштів на вказаний
рахунок банк видає фізичній особі
ощадну книжку або інший документ, що її
замінює і який видається згідно з
внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дозволяє дійти висновку про те,
що письмова форма договору
банківського вкладу вважається
додержаною, якщо внесення грошових сум
підтверджується договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки.

Договір банківського вкладу укладено в
письмовій формі з дотриманням вимог,
установлених законом та іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності.

Згідно п. 6 договору банківського
вкладу, у випадку, якщо за закінченням
строку вкладу, клієнт не заявив банку
про відмову від продовження строку,
вклад автоматично вважається
продовженим ще на один строк, вказаний
в п. 1 даного договору. Строк вкладу
продовжується неодноразово без явки
клієнта в банк. При цьому відрахунок
нового строку вкладу і нового
мінімального строку вкладу
починається з дня, наступного за датою
закінчення попереднього строку вкладу.

Відповідно до п. 5 вказаного договору
банківського вкладу, операції по
вкладу клієнта здійснюються за
пред'явленням паспорта, дійсного
договору, документу про внесення
коштів в банк та електронної ощадної
книжки.

06.06.2012 року вищевказаний договір було
розірвано та виплачено позивачу кошти
в сумі 98843,08грн, що підтверджується
довідкою від 16.05.2014 р. № 1487833 (а.с. 21) та
випискою по рахунку (а.с. 58-62)

Представник позивача стверджує, що
06.06.2012 року позивач до Токмацького
відділення філії "Запорізького
регіонального управління ПАТ КБ
«Приватбанк» не приходив, не пред'являв
як передбачено п. 5 даного договору, ані
оригінал паспорту України, ані даного
договору, і своєї електронної ощадної
книжки. Депозитний вклад на суму 100 000
грн. не розривав, ніякі грошові кошти не
отримував.

07.05.2013 року позивач в черговий раз
прибув до м. Токмака Запорізької
області до філії відповідача для
отримання грошових коштів по своєму
депозитному вкладу в Токмацькому
відділенні філії ЗРУ ПАТ КБ
«Приватбанк», однак працівник банку
йому повідомила, що його всі грошові
кошти «нібито зняті ним» 06.06.2012 року і
надала йому на руки копію заяви про
видачу готівки на суму 98843,08 грн.

З цього приводу, представник позивача
звернувся з відповідною заявою до
Токмацького МВ ГУМВС України в
Запорізькій області, про що 01.06.2013 року
було внесено відомості до Єдиного
реєстру досудових розслідувань, а саме:
в період часу із 06.06.2012 року по 07.05.2013
року невстановлена особа ПАТ КБ
«Приватбанк», зловживаючи довірою
клієнта банку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого по АДРЕСА_1 Запорізької
області, заволоділа шахрайським шляхом
його депозитним вкладом в сумі 98 843,08
грн., чим спричинили останньому
матеріальний збиток на вказану суму
(а.с. 15, 36).

Згідно довідки першого заступника
начальника-начальника СВ Токмацького
МВ ГУМВС України в Запорізькій області
у провадженні СВ Токмацького МВ ГУМВС
перебуває кримінальне провадження №
від 01.06.2013 року з
попередньою правовою кваліфікацією - ч.
2 ст. 190 КК України, за зверненням ОСОБА_1,
про те що в період часу із 06.06.2012 року по
07.05.2013 року невстановлена особа ПАТ КБ
«Приватбанк», зловживаючи довірою
клієнта банку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого по АДРЕСА_1 Запорізької
області, заволоділа шахрайським шляхом
його депозитним вкладом. Станом на
03.09.2014 року по кримінальному
провадженню нікому про підозру не
повідомлялося. Досудове слідство
триває (а.с. 35).

В ході проведення досудового
розслідування призначена
почеркознавча експертиза та отримано
висновок експерта № 96 від 21.03.2014 року
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
ГУМВС України в Запорізькій області.
Відповідно, до висновку підпис в графі
«Підпис платника» у заяві на видачу
готівки від 06.06.2012 року виконаний не
ОСОБА_3, а іншою особою. Відповісти на
питання, ким, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, чи
іншою особою виконаний досліджуваний
підпис в графі «Підпис платника» у
заяві на видачу готівки від 06.06.2012 року -
не є можливим (а.с. 16-20).

За положеннями ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року N 6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відповідно до положень ст. 62
Конституції України, особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

За таких обставин та з урахуванням
положень ст. 62 Конституції України і ст.
61 ЦПК України, доводи представника
позивача про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача суми
вкладу на підставі ст. 1172 ЦК України є
передчасним, оскільки матеріали справи
не містять доказів доведеності вини
працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» під
час виконання ними службових
обов'язків.

Висновок експерта № 96 від 21.03.2014 року не
встановлює вину працівників ПАТ КБ
«Приватбанк», а тому не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини другої статті 11
ЦК України однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, а отже,
підставою цивільно-правової
відповідальності як обов'язку
відшкодувати шкоду є заподіяння
майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це
правовідношення, у силу якого одна
сторона (потерпілий) має право вимагати
відшкодування заподіяної шкоди, а інша
сторона (боржник) зобов'язана
відшкодувати заподіяну шкоду в повному
розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Складовими відповідного
правопорушення є: шкода,
протиправність поведінки особи, що
завдала шкоди, причинний зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
особи, що її завдала, і вина.
Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення, за загальним
правилом, виключає настання
відповідальності, передбаченої ст. 1166
ЦК України.

Враховуючи зазначене, з'ясування
наявності чи відсутності всіх
елементів складу правопорушення
входить до предмету доказування у
даній справі.

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній чи юридичній особі рішеннями,
діями або бездіяльністю працівника під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст. 1172
ЦК покладається на юридичну особу, з
якою цей працівник перебуває в
трудових правовідносинах.

Основними особливостями такого
відшкодування є: заподіювач шкоди та
особа, яка несе відповідальність за
завдану шкоду - різні особи; заподіювач
шкоди та особа, яка несе
відповідальність, перебувають у певних
відносинах; наявність між особами
даних відносин зумовлює вказане
заподіяння шкоди. До таких
особливостей зазначена норма закону
відносить шкоду, що завдана
працівником фізичної або юридичної
особи під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків.

Матеріали справи не містять доказів
доведеності вини працівників ПАТ КБ
«ПриватБанк» під час виконання ними
службових обов'язків.

Викладені факти у сукупності свідчать
про відсутність підстав для стягнення
з відповідача на користь позивача суми
вкладу в розмірі 98843,08 грн., суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, за весь час прострочення, в
сумі 14825,42 грн., трьох відсотків річних
від простроченої суми за весь час
прострочення з 01 червня 2013 року по 01
липня 2014 року в сумі 3209,01 та упущену
вигоду за період з 08.05.2012 року по 08.05.2014
року в сумі 29652,92 грн. та моральну шкоду
в розмірі 27000 грн., а всього 173530,43 грн.

Суд не бере до уваги посилання
представника позивача на положення ст.
1058, 625, 530, 22 ЦК України якими передбачена
відповідальність за порушення
зобов'язання, оскільки одночасне
застосування санкцій за невиконання
договірних зобов'язань і санкцій, які
застосовуються до деліктних
зобов'язань, є недопустимими.

Адже суду слід відрізняти обов'язок
боржника відшкодувати збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору, від позадоговірної шкоди,
тобто від зобов'язання, що виникає
внаслідок завдання шкоди.

Аналіз положень статей 1166 та 1172 ЦК
України дозволяє дійти висновку про те,
що покладення на особу передбаченої
статтею 1172 ЦК України
відповідальності, яка застосовується в
деліктних правовідносинах, виключає
одночасне застосування норм
матеріального права, які передбачають
відповідальність за порушення
договірних зобов'язань.

З огляду на правову позицію викладену в
Постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року по справі № 6-149цс13,
покладення на особу передбаченої
статтею 1172 ЦК України
відповідальності, яка застосовується в
деліктних правовідносинах, виключає
одночасне застосування норм
матеріального права, які передбачають
відповідальність за порушення
договірних зобов'язань, зокрема статей
1058 - 1060 ЦК України.

З огляду на положення ст. 360-7 ЦПК
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

В даному випадку також відсутні
підстави для стягнення вказаних сум за
ст. 1172 ЦК України.

Згідно довідки першого заступника
начальника-начальника СВ Токмацького
МВ ГУМВС України в Запорізькій області
у провадженні СВ Токмацького МВ ГУМВС
перебуває кримінальне провадження №
від 01.06.2013 року з
попередньою правовою кваліфікацією - ч.
2 ст. 190 КК України, за зверненням ОСОБА_1,
про те що в період часу із 06.06.2012 року по
07.05.2013 року невстановлена особа ПАТ КБ
«Приватбанк», зловживаючи довірою
клієнта банку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого по АДРЕСА_1 Запорізької
області, заволоділа шахрайським шляхом
його депозитним вкладом. Станом на
03.09.2014 року по кримінальному
провадженню нікому про підозру не
повідомлялося. Досудове слідство
триває (а.с. 35).

Суд вважає, що має місце спричинення
шкоди у результаті злочину. У зв'язку з
цим для стягнення спричиненої шкоди
обов'язковим є встановлення винної
особи, після чого шкода може бути
стягнена з підстав ст. ст. 1166, 1172, 1177 ЦК
України.

Таким чином, рішення у справі не
позбавляє позивача в подальшому
стягнути у судовому порядку спричинену
шкоду за наявності певних
вищезазначених умов.

Оскільки суд прийшов до висновку про
відмову в задоволені позовних вимог,
відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України не підлягають стягненню з
відповідачів на користь позивача
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1735,30 грн. (а. с.
1-2).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 10, 11, 60, 61, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення грошової суми банківського
вкладу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Токмацький районний суд Запорізької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: /підпис/

згідно з оригіналом

Суддя: