АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1074/2014
Головуючий у І інстанції - Коваль О.А.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Онищенко О.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5,
Відділ Державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на автомобіль та виключення
з акту опису та арешту майна,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому
просив визнати за ним право власності
на автомобіль ГАЗ 33021, номерний знак
НОМЕР_1, виключити автомобіль з акту
опису та зняти з нього арешт,
накладений ВДВС Солом'янського РУЮ м.
Києва. Свої вимоги мотивував тим, що
6.11.2008 року між ОСОБА_4 та третьою особою
ОСОБА_5 було укладено домовленість щодо
купівлі-продажу вказаного автомобіля,
в рахунок якої ОСОБА_5 передав ОСОБА_4
кошти у розмірі 12 тис.грн., ОСОБА_4
написав розписку про отримання коштів
та передав техпаспорт і довіреність
щодо повного розпорядження,
користування та володіння вказаним
автомобілем. 21.03.2011 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 була укладена угода
купівлі-продажу зазначеного
автомобіля в простій письмовій формі
та складено акт здачі-приймання
транспортного засобу.

10.06.2013 року інспектором ДПС було
здійснено перевірку та складено Акт
огляду та тимчасового затримання
зазначеного автомобіля на підставі
того, що автомобіль перебуває під
арештом, який накладено постановою №
12187 від 19.12.2012 року ВДВС Соломянського
РУЮ м.Києва, держвиконавець Мазур Ю.С.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року позов
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі
представник позивача просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, вказуючи на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції апелянт
та представник апелянта апеляційну
скаргу підтримали, просили рішення
суду першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення про
задоволення позову.

Відповідачі та треті особи по справі в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи належним
чином повідомлені, причини неявки суду
не повідомили.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав .

Судом встановлено, що автомобіль ГАЗ
33021, державний номерний знак НОМЕР_1 в
органах ДАІ зареєстрований за ОСОБА_4,
про що свідчить копія свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу ( а.с.12)

6.11.2008 року ОСОБА_4 видав на ім'я ОСОБА_5
довіреність щодо надання останньому
права керування, розпорядження
вказаним автомобілем ( а.с.7)

ОСОБА_4 видав також розписку про
отримання ним від ОСОБА_5 коштів в
розмірі 12 000 грн в якості оплати за
автомобіль ( а.с.8).

21 березня 2011 року ОСОБА_5, який діяв за
довіреністю від імені ОСОБА_4 видав
довіреність на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на
право керувати та розпоряджатися
автомобілем ( в тому числі зняти з
реєстрації, поставити автомобіль на
облік).( а.с.9)

Згідно розписки ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 гроші в розмірі 12 000
грн за автомобіль ГАЗ 33021( а.с.10)

21.03.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
транспортного засобу, додаток № 1 до
договору від 21.03.2011 року Акт здачі -
приймання транспортного засобу. (
а.с.16-18).

Сторони в судовому засіданні
визнали, що перехід права власності між
ними у відповідних підрозділах
Державтоінспекції не реєструвався.

Встановлено, що згідно з Актом
огляду та тимчасового затримання
транспортного засобу від 10.06.2013 року на
підставі постанови ВДВС
Солом'янського РУЮ у м.Києві від 19.12.2012
року працівниками Державтоінспекції
МВС був затриманий та розміщений на
спеціальному майданчику належний
ОСОБА_4 автомобіль ГАЗ 33021, номерний
знак НОМЕР_1, яким на момент затримання
керував ОСОБА_7 ( а.с.13)

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог щодо визнання права
власності на спірний автомобіль та
зняття з нього арешту, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позивач не надав
доказів на підтвердження своїх вимог.

Позивачем не надано суду доказів
того, з яких підстав та коли був
накладений арешт на автомобіль, що
зареєстрований в органах ДАІ на ім. я
ОСОБА_4 та чи мав право ОСОБА_4 в момент
передачі автомобіля ОСОБА_9
відчужувати його у зв'язку із
накладенням на нього арешту.

Відповідно до ст.. 328 ч.2 ЦПК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Постановою Кабунету Міністрів
України № 1388 від 7.09.1998 року «Про
затвердження Порядку реєстрації (
перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шассі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, малок і моделей,
причепів,напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники
зобов'язані зареєструвати транспортні
засоби протягом десяти діб після
придбання ( одержання).

Позивач, стверджуючи, що він
придбав автомобіль на підставі
договору купівлі-продажу, не надав суду
достовірних доказів перереєстрації
автомобіля в органах ДАІ на своє ім. я,
як передбачено чинним законодавством,
хоча зобов'язаний був його
зареєструвати, а користувався
автомобілем на підставі довіреності,
виданої ОСОБА_9, із якої не виникає
право власності на річ, а яка лише надає
право користування та розпорядження
цією річчю від імені власника, тобто
між сторонами виникли інші правові
стосунки.

Надані позивачем розписки про
передачу коштів за автомобіль також не
можуть бути розцінені як договір
купівлі-продажу зазначеного
автомобіля, оскільки ці розписки
спростовуються видачею довіреностей, в
них не зазначено, за що саме були
передані кошти ( оренда, зберігання і т.
інш.).

Із розписки та довіреності від
імені ОСОБА_9 вбачається, що гроші
передавалися не лише позивачем, а й
ОСОБА_8, на ім. я якого була також видана
довіреність, крім того, у ОСОБА_8 був
вилучений спірний автомобіль, при
цьому позивач просив визнати право
власності на автомобіль лише за ним.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам дав належну оцінку і
прийшов до правильного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 31 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді