Торезький міський суд Донецької
Справа № 247/68/14-ц
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

"06" травня 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області у складі:

головуючої судді
Фролової Л.Д.,

при секретарі
Ковальовій К.О.,

за участі:

представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Торез
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Соцком Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
відповідним позовом. Свої вимоги
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Соцком Банк» (далі -
ПАТ «Комерційний банк «Соцком Банк»)
мотивує тим, що між позивачам і
відповідачем 20 грудня 2006 року був
укладений договір банківського
(карткового) рахунку та на
обслуговування платіжної картки з
додаткової угодою до нього. На
виконання умов договору відповідачу
був встановлений загальний ліміт
овердрафту по картрахунку у розмірі 3000
доларів США та доступний ліміт 2700
доларів США. ОСОБА_2 скористалася
кредитними коштами, проте зобов'язання
за договором належним чином не
виконала. Станом на 01 квітня 2013 року
ОСОБА_2 має заборгованість на загальну
суму 98181,69 грн. Просить суд стягнути з
відповідача заборгованість та
понесені судові витрати.

Представник позивача за довіреністю
(а.с.86) Гніліченко Є.В. в судове
засідання не з*явився, просив слухати
справу без його участі.

Представник відповідача за
довіреністю (а.с.44) ОСОБА_1 у судовому
засіданні зазначила, що відповідачем
дійсно були отримані грошові кошти по
кредитному договору та частково
заборгованість була погашена. Останній
раз відповідач сплачувала відсотки 08
квітня 2010 року. Подала заяву про
застосування до позовних вимог
позовної давності та відмову у
задоволенні позову (а.с.70-71).

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

20 грудня 2006 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний банк «Соцком Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Комерційний банк «Соцком Банк», і
ОСОБА_2 укладено договір банківського
(карткового) рахунку та обслуговування
платіжної картки №НОМЕР_1 (а.с.87-92).

Згідно з п.3.1 розділу 3 договору
картрахунок клієнта обслуговується за
дебетовою платіжною системою у режимі
функціонування поточного рахунку.

20 грудня 2006 року до вищевказаного
договору сторонами була підписана
додаткова угода №1 (а.с.11). Згідно
договору та додаткової угоди
відповідачу був встановлений
загальний ліміт овердрафту по
картрахунку у розмірі 3000 доларів США та
доступний ліміт 2700 доларів США зі
сплатою процентів за користування
кредитом.

Згідно з пунктами 13.1.1 - 13.1.8 кредитного
договору позичальник зобов'язався:
щомісяця до 10 числа вносити на СКР суму
відсотків за користування овердрафтом
у попередньому місяці; зі щомісячним
списанням відсотків за користування
овердрафтом останнього числа звітного
місяця; з остаточним погашенням
овердрафту на момент закінчення
терміну дії ліміту овердрафт (термін
дії ліміту один рік, який поновлюється
за умови своєчасного погашення
зобов*язань в кінці строку дії
овердрафту (а.с.11).

Клієнт, згідно умов договору,
зобов*язався здійснити повне погашення
заборгованості за овердрафтом у строк
встановлений договором. При цьому
доручив банку здійснювати договірне
списання зі свого картрахунку грошових
коштів в розмірі нарахованих банком
відсотків за користування лімітом
овердрафту у встановлені строки
(пункти 13.2 - 13.3).

У разі порушення клієнтом зобов*язаань
по забезпеченню надходження на
картрахунок коштів в розмірі,
достатньому для погашення відсотків за
користування лімітом овердрафту на
протязі більше ніж 60 днів, вся
заборгованість за овердрафтом
вважається простроченою зі сплатою
клієнтом відсотків за підвищеною
ставкою, що вказана в п.13.1.4 договору. В
такому випадку банк блокує всі
витратні операції клієнта за картковим
рахунком до моменту повного погашення
суми нарахованих відсотків на
прострочену заборгованість.

Пунктом 6.13 договору передбачений
обов*язок клієнта сплатити пеню з
розрахунку 0,5 відсотка від суми
заборгованості до її повного
погашення за кожен день прострочення
(а.с.89).

Згідно матеріалів справи (а.с.4-7)
зобов'язання за кредитним договором
позивач виконав, надавши ОСОБА_2
кредитні кошти в повному обсязі, що
було підтверджено її представником в
судовому засіданні.

Однак, відповідач взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
належним чином не виконала, не
сплативши заборгованість по
картковому рахунку у сумі 3000 доларів
США, проценти за користування
кредитними коштами у розмірі 2968,96
доларів США, пеню 6314,50 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили строк дії договору -
до повного погашення позичальником
заборгованості за кредитом та
процентами за користування ним (пункт
10.3 кредитного договору); строк дії
картки - дія припиняється або після
закінчення останнього дня місяця року,
зазначеного на картці, або у випадку
втрати при повідомленні про це банк, чи
після розірвання договору, та в інших
випадках передбачених договором (а.с.91),
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням заборгованості
за овердрафтом - щомісяця до 10 числа
(пункт 13.1.5 кредитного договору) і для
процентів за користування кредитом -
щомісячно останнього числа звітного
місяця (пункт 13.1.6 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
частині першій, другій статті 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Вирішуючи питання щодо застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності суд виходять із такого.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до
моменту виконання сторонами в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки, строк дії картки закінчився 31
грудня 2007 року (а.с.61); строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці; останній платіж
здійснено відповідачем 08 квітня 2010
року (початок перебігу позовної
давності); позивачем надана заява про
застосування позовної давності; з
урахуванням правових позицій,
викладених у постановах Верховного
Суду України від 19 березня 2014 року
(справи № 6-14цс14, № 6-20цс14) суд приходить
до висновку, що існують правові
підстави для застосування позовної
давності до вимог банку про стягнення
заборгованих на час звернення до суду
платежів і у задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Соцком Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. Д. Фролова