Справа № 706/636/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Христинівський районний суд
Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Авраменко Ж.М.,

позивача ОСОБА_1, представника
відповідачів Варяниці Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Христинівці
Черкаської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до прокуратури
Христинівського району Черкаської
області, прокуратури Черкаської
області про стягнення судових витрат,
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до
суду із позовом до прокуратури
Христинівського району про стягнення
судових витрат, матеріальної та
моральної шкоди.

Просили стягнути на їх користь
солідарно судові витрати в сумі 1705 грн.,
матеріальну шкоду в сумі 3156 грн. та
моральну шкоду в сумі 8760 грн. з належної
сторони, постановити окрему ухвалу з
направленням до обласної прокуратури
про вчинені порушення прокурорами та
слідчими прокуратури Христинівського
району за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 364, 366, 367 КК України,
визнати їх право на відшкодування
майнової шкоди, нанесеної в справах на
підставі виданих фальшивих довідок від
03.06.2003 р. в суд.

В обґрунтування позових вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилались на те, що за
окремою ухвалою Монастирищенського
районного суду від 10.10.2007 р.
прокуратурою району неодноразово
проводилась перевірка в порядку ст. 97
КПК України 1960 р. та протягом 2007-2012 р.
винесено сім постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи, які в
подальшому скасовувались. Вони
оскаржували до суду постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи, дії прокурора району в порядку
кримінального та адміністративного
судочинства, а також подавали скарги до
прокуратур різних рівнів. Таким чином,
вони понесли судові витрати (кошти,
витрачені на проїзд до суду,
виготовлення копій документів, оплату
відправлення рекомендованих листів із
заявами та скаргами), їм заподіяна
матеріальна та моральна шкода у
вказаному вище розмірі.

Ухвалою суду від 20.11.2013 р. до участі у
справі як співвідповідача залучено
прокуратуру Черкаської області.

03.04.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до
суду із заявою про збільшення позовних
вимог та пояснення доказами.

Просили стягнути на їх користь
солідарно з прокуратури Черкаської
області матеріальну шкоду в сумі 10013
грн., моральну шкоду в сумі 98642 грн.,
майнову шкоду в сумі 9378 грн.
постановити окрему ухвалу про вчинені
порушення прокуратурою району
кримінального та
кримінально-процесуального законів.

При цьому вони зазначили, що до суми
матеріальної шкоди вони відносять
витрати на проїзд до суду, виготовлення
копій документів, поштові витрати.
Тобто ті витрати, які у позовній заяві
вони зазначали як судові витрати.
Майнова шкода складається з
невиплаченої їм зарплати в сумі 3900 грн.
та недорахованого майнового паю в сумі
5478 грн.

Підставами для відшкодування
моральної шкоди вони вказували
неправомірність рішень, дій та
бездіяльності прокуратури району,
області, Генеральної прокуратури
України, що призвело до порушення їх
конституційних прав, загрози невиплати
заборгованості із заробітної плати та
донарахування майнових паїв, що в свою
чергу призвело до вимушених змін в їх
житті, житті їх родин, що вимагає
додаткових фізичних, психологічних та
інтелектуальних зусиль у зв'язку з
наявністю цих змін. Їх душевні
страждання носять глибокий
продовжуваний (7 років 2 місяці)
характер.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явилась, однак її інтереси за
довіреністю представляв ОСОБА_1

За таких обставин суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
позивача ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1, він же як представник
позивача ОСОБА_3, у судовому засіданні
позов підтримав повністю, посилаючись
на обставини, зазначені у позовній
заяві та у заяві про збільшення
позовних вимог та пояснення доказами.

Представники відповідачів прокуратури
Черкаської області та прокуратури
Христинівського району Школьна А.В. та
Варяниця Р.О. подали до суду письмові
заперечення проти позову, в яких
просили відмовити у задоволенні позову
повністю, оскільки позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не базуються на нормах
чинного законодавства та є
необґрунтованими, витрачені
позивачами кошти на поштові послуги та
канцтовари при оскарженні постанов про
відмову в порушенні кримінальної
справи до судових витрат у
кримінальному провадженні не
відносяться та не можуть бути стягнуті
ні з держави, ні з органів прокуратури.
Вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення
із прокуратури Христинівського району
та прокуратури Черкаської області
моральної шкоди позбавлені правового
підґрунтя, оскільки згідно із
положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. за
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)» при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди позивач повинен довести:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. В
позовній заяві жоден із елементів
цивільно-правової відповідальності не
зазначений, не визначено наявність,
розмір та характер моральної шкоди, не
надано їх обґрунтування, не мотивовано
в чому полягає винна дія або
бездіяльність заподіювача та
причинний зв'язок між протиправним на
думку позивачів діяннями та наслідком.
Позивачі не обґрунтували ту обставину,
що дії відповідачів є протиправними та
спричинили їм шкоду. Саме по собі
скасування постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи не може
свідчити про незаконність дій органів
прокуратури, а відтак і виключає
підстави для покладення матеріальної
відповідальності на відповідачів.
Долучені позивачами до матеріалів
цивільної справи копії квитанцій про
понесені ними витрати не відповідають
вимогам щодо належності та
допустимості, а тому не можуть бути
взяті до уваги судом. Приєднані копії
квитанцій датовані, починаючи з 2003 р.,
тоді як перевірка прокуратурою за
окремою ухвалою Монастирищенського
районного суду проводилась з 2007 р. Крім
того, протягом 2007-2013 р.р. в судах
слухались десятки справ за позовами
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, понесення витрат саме
в рамках даного предмета доказування
ними не доведено. Не передбачена жодною
нормою діючого законодавства вимога
позивачів про стягнення із прокуратури
Черкаської області майнової шкоди у
вигляді невиплаченої заробітної плати
та недонарахованих майнових паїв.

У судовому засіданні представники
відповідачів прокуратури Черкаської
області та прокуратури
Христинівського району Школьна А.В. та
Варяниця Р.О. позов не визнали повністю,
посилаючись на обставини, зазначені у
запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази: відмовний матеріал №
115 за 2011 р. за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3
щодо надання службовими особами СВК
«Розсішки» завідомо неправдивих
відомостей, в тому числі копію окремої
ухвали Монастирищенського районного
суду від 10.10.2007 р., постанову про відмову
в порушенні кримінальної справи,
винесену 19.11.2012 р. стажистом на посаді
слідчого прокуратури Христинівського
району, якою відмовлено в порушенні
кримінальної справи щодо службових
осіб СВК «Розсішки» за ст.ст. 358, 364, 366, 367
КК України, інші письмові докази, суд
вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити повністю з таких
підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2007 р.
Монастирищенським районним судом у
справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення
Монастирищенського районного суду від
24.03.2005 р. за їх позовом до СВК
«Розсішок», Розсішківської сільської
ради Христинівського району про
стягнення недонарахованого майнового
паю, стягнення втрати доходу, орендної
плати, одержаного доходу, моральної
шкоди, втрати робочого часу та судових
витрат була постановлена окрема ухвала
з питання встановлення достовірності
даних, викладених у довідках про
загальний заробіток ОСОБА_3 від 03.06.2003 р.
за № 177 та від 18.01.2007 р. за № 16, ОСОБА_1
від 03.06.2003 р. за № 177 та від 31.01.2007 р. за №
45.

Виконання ухвали було покладене на
прокуратуру Христинівського району.

За окремою ухвалою
Монастирищенського районного суду від
10.10.2007 р. прокуратурою Христинівського
району проводилась перевірка в порядку
ст. 97 КПК України 1960 р. та неодноразово
виносились постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, які в
подальшому скасовувались.

Остання постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи була
винесена стажистом на посаді слідчого
прокуратури Христинівського району
19.11.2012 р. Постанова є чинною на даний
час. Вказаною постановою відмовлено в
порушенні кримінальної справи щодо
службових осіб СВК «Розсішки» за ст.ст.
364, 366, 367 КК України, також відмовлено в
порушенні кримінальної справи щодо
бухгалтера по оплаті праці СВК
«Розсішки» за ст. 358 КК України.

Постановою Христинівського районного
суду від 05.08.2013 р. було залишено без
задоволення скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3
про скасування постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
19.11.2012 р. Постанова суду від 05.08.2013 р.
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 10.09.2013 р. залишена без змін.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у позовній заяві зазначили
винесення прокуратурою
Христинівського району незаконних
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи, які в подальшому
скасовувались.

Як зазначили позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3
у позовній заяві, такими діями
відповідачів їм завдано майнову,
матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої, ніж
передбаченої ч.ч. 1-5 цієї статті,
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, дією чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із ч.1 ст. 1172 ЦК України шкоду,
завдану працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових)
обов'язків, відшкодовує юридична або
фізична особа, з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах.

Суд вважає, що саме по собі скасування
постанов про відмову у порушенні
кримінальної справи не свідчить про
протиправність дій прокуратури, про
наявність її вини та завдання цим
шкоди.

А за відсутності вини немає підстав
покладення відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду (за
умови її наявності) на відповідачів.

У заяві про збільшення позовних вимог
та пояснення доказами позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_3 просили стягнути на їх
користь солідарно з відповідача
прокуратури Черкаської області
майнову шкоду, яка полягає у
невиплаченій заробітній платі в сумі
3900 грн. та недонарахованому майновому
паї в сумі 5478 грн., а всього 9378 грн.

Можливість стягнення з відповідача
прокуратури Черкаської області, яка не
є для позивачів роботодавцем та не є
органом, який нараховує майнові паї,
майнової шкоди у вигляді невиплаченої
заробітної плати та недонарахованого
майнового паю не передбачена жодною
нормою чинного законодавства.

Тобто, відшкодування майнової шкоди у
вигляді невиплаченої заробітної плати
та не- донарахованого майнового паю не
може бути покладене на відповідача
прокуратуру Черкаської області.

У заяві про збільшення позовних вимог
та пояснення доказами позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_3 просили також стягнути на їх
користь солідарно матеріальну шкоду в
сумі 10013 грн. з прокуратури Черкаської
області. Матеріальна шкода за
визначенням позивачів полягає у
витратах на проїзд до суду,
виготовлення копій документів,
поштових витратах.

В той же час у позовній заяві позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказані витрати
визначили як судові витрати та просили
стягнути на їх користь солідарно в
іншій сумі, а саме в сумі 1705 грн. з
належної сторони.

Відповідно до ст. 91 КПК України 1960 р.,
чинного на час розгляду скарг
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, судові витрати
складаються:

1) із сум, що видані і мають бути видані
свідкам, потерпілим, експертам,
спеціалістам, перекладачам і понятим;

2) із сум, витрачених на зберігання,
пересилання і дослідження речових
доказів;

3) з інших витрат, що їх зробили органи
дізнання, досудового слідства і суд при
провадженні у даній справі.

Згідно з ч.1 ст. 93 КПК України 1960 р.
судові витрати покладаються на
засуджених, крім сум, що видані і мають
бути видані перекладачам, або
приймаються на рахунок держави.

Враховуючи зазначене, витрачені
позивачами кошти на поштові послуги,
виготовлення копій документів, проїзд
до суду при оскарженні постанов про
відмову в порушенні кримінальної
справи до судових витрат у
кримінальному провадженні не
відносяться та не можуть бути стягнуті
ні з держави, ні з органів прокуратури.

Крім того, позивачами не зазначені
норми права, які б передбачали
відшкодування матеріальної шкоди у
формі відшкодування витрат на проїзд
до суду, виготовлення копій документів,
поштових витрат за рахунок органів
прокуратури.

Враховуючи зазначені обставини, у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення матеріальної шкоди, судових
витрат також необхідно відмовити.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди, то у заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
збільшення позовних вимог та пояснення
доказами зазначено, що підставами для
відшкодування моральної шкоди є
неправомірність рішень, дій та
бездіяльності прокуратури району,
області, Генеральної прокуратури
України, що призвело до порушення їх
конституційних прав, загрози невиплати
заборгованості із заробітної плати та
донарахування майнових паїв, що в свою
чергу призвело до вимушених змін в їх
житті, житті їх родин, що вимагає
додаткових фізичних, психологічних та
інтелектуальних зусиль у зв'язку з
наявністю цих змін. Їх душевні
страждання носять глибокий
продовжуваний (7 років 2 місяці)
характер.

Крім відсутності протиправності
діяння відповідачів, відсутності вини
в їх діях, про що зазначалось у рішенні
вище, суд при вирішенні позовної вимоги
про стягнення моральної шкоди враховує
також недоведеність позивачами
обставин, які вони вказували як
підстави для стягнення моральної шкоди
з відповідачів.

Тому у задоволенні позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди необхідно
відмовити.

Суд також, враховуючи безпідставність
позовних вимог про стягнення майнової,
матеріальної та моральної шкоди,
судових витрат, вважає за необхідне
відмовити у задоволенні вимог позовної
заяви про постановлення окремої ухвали
з направленням до прокуратури
Черкаської області про вчинені
порушення працівниками прокуратури
Христинівського району, а також про
визнання права позивачів на
відшкодування майнової шкоди,
нанесеної в справах на підставі
виданих в суд фальшивих довідок від
03.06.2003 р.

Керуючись ст.ст. 1166 ч.ч. 1,2, 1167 ч.1, 1172 ч.1,
1176 ч.6 ЦК України, ст.ст. 91, 93 ч.1 КПК
України 1960 року, ст.ст. 60, 211-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
прокуратури Христинівського району
Черкаської області, прокуратури
Черкаської області про стягнення
судових витрат, матеріальної, майнової
та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Христинівський районний суд
Черкаської області шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя М. Ф. Олійник