Ухвала

24 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Кафідової
О.В., Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 25 лютого 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, Українська товарна біржа,
ОСОБА_6, про поділ майна подружжя,
визнання автомобіля спільною сумісною
власністю подружжя, визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просила визнати договір
купівлі-продажу автомобіля марки SUZUKI
GRAND VITARA, 2005 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, укладений між відповідачами 4
грудня 2009 року недійсним, визнати за
нею право власності на Ѕ частину цього
автомобіля та поділити майно, що є їх з
ОСОБА_4 спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, виділити ОСОБА_4
спірний автомобіль з виплатою їй
грошової компенсації належної їй Ѕ
частки. На обґрунтування своїх
позовних вимог зазначала, що вони за
час шлюбу за 17 000 доларів США придбали
вказаний автомобіль, який 4 грудня 2009
року ОСОБА_4 без її згоди продав ОСОБА_5
Жодних коштів від продажу автомобіля
вона не отримала.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 6 липня 2012 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано договір купівлі-продажу
автотранспортного засобу від 4 грудня
2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2005
року випуску, номерний знак НОМЕР_1,
(свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2,
видане ЛВ РЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській
області 4 серпня 2009 року) - недійсним без
застосування наслідків недійсності
правочину. Визнано, що автомобіль SUZUKI
GRAND VITARA, 2005 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 47 740,50 грн як Ѕ
частину спільної сумісної власності
подружжя, а саме автомобіля SUZUKI GRAND VITARA,
2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1,
(свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2,
видане ЛВ РЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській
області 4 серпня 2009 року). Стягнуто
солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 витрати, понесені нею за
проведення автотоварознавчої
експертизи по справі у розмірі 1 523,60
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 5 лютого 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 лютого 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вищезазначеній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 5 лютого 2014 року.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 25 лютого 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, яка здана до
поштового відділення 3 лютого 2014 року.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: ч. 6 ст.
57 СК України, ч. 1 ст. 60 СК України, ст. ст.
119, 120 СК України, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 7
листопада 2007 року, постановлену за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення апеляційного суду
Волинської області від 19 грудня 2006 року
про поділ спільного майна подружжя;
ухвалу Верховного Суду України від 25
червня 2008 року, постановлену за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення апеляційного суду
Донецької області від 26 грудня 2007 року
про поділ майна подружжя; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 лютого 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 9 липня 2010 року про визначення
часток у спільній сумісній власності
та порядку користування.

Разом із заявою про перегляд судового
рішення ОСОБА_3 подала заяву про
поновлення пропущеного процесуального
строку.

За змістом положень ст. 360 ЦПК України
питання про поновлення строку на
подання вказаної заяви має
вирішуватись колегією суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Клопотання про поновлення строку на
подання заяви про перегляд судового
рішення підлягає задоволенню з огляду
на зазначені заявником обставини, які
свідчать про поважність причини його
пропуску

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3 колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки з наданих копій
судових рішень, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, позовні
вимоги у зазначених справах не є
тотожними.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк для подання
заяви про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 лютого 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, Українська
товарна біржа, ОСОБА_6, про поділ майна
подружжя, визнання автомобіля спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
договору купівлі-продажу недійсним, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 25 лютого 2013 року -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.К. Парінова