Справа № 562/2459/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2014 р. .
Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді
Мички І.М.

при секретарі
Прадош О.М.

з участю представників позивача
ОСОБА_1

ОСОБА_2

представників відповідача
ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Здолбунів цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до виконавчого
комітету Здолбунівської міської ради
Рівненської області, ОСОБА_7 про
визнання недійсними свідоцтв про право
власності на нерухоме майно та
скасування державної реєстрації на
нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач у судовому засіданні
підтримавши свій позов в цілому
зазначає, що відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом від
04.04.2013 року, виданого нотаріусом
Здолбунівського нотаріального округу
зареєстрованим за номером № 221 вона
стала власником 47/100 частини
нежитлового приміщення ресторану в
АДРЕСА_1 загальною площею 634 кв. м. Дане
свідоцтво видане на підставі договору
купівлі-продажу від 02 квітня 2003 року.

В звязку із спірними відносинами
в плані користування суміжними
приміщеннями із іншим співвласником
вона змушена була в квітні 2013 року
звернутися до суду з позовом про
усунення перешкод в користуванні
нежилим приміщенням НОМЕР_1 згідно
технічного паспорту будівлі. По даній
справі відповідачкою ОСОБА_7 заявлений
зустрічний позов про визнання частково
не дійсним вищезазначеного свідоцтва
про право на спадщину за законом від
04.04.2013 року, як незаконного.

При огляді витребуваних судом
даних з державного реєстру щодо
речових прав на нерухоме майно їй стало
відомо, що за ОСОБА_7 згідно свідоцтва
про право власності Б/Н від 29.10.2004 року
на праві власності зареєстровано 289,9
кв.м. нежитлового приміщення ресторану
по АДРЕСА_1, а по свідоцтву Б/Н від 10.11.2004
року на праві власності зареєстровано
62,5 кв.м. нежитлового приміщення
промислово-продуктового магазину за
тією ж адресою. Дані свідоцтва на право
власності видані ОСОБА_7 виконкомом
Здолбунівської міської Ради на
підставі рішення Ради від 28.10.2004 року
№253/4.

Встановивши такі обставини, їй
стало незрозуміло чому така реєстрація
відбулася, так як Рішення міської Ради
від 28.10.2004 року №253/4 скасовані Рішенням
Господарського суду Рівненської
області від 28.03.2011 року, які залишені у
силі Господарським апеляційним судом
15 червня 2011 року та Постановою Вищого
господарського суду 21.09.2011року. Також
зазначає, що за рішенням
Здолбунівського районного суду від
01.02.2012 року, ОСОБА_7 відмовлено у позові
до її чоловіка ОСОБА_8 про внесення змін
до договору купівлі-продажу від 02.04.2003
року, щодо збільшення площі
приміщення, яке належить ОСОБА_7 з 336,02
кв.м. до 352,4 кв.м. Дане рішення набрало
законної сили після Ухвали
Рівненського апеляційного суду від
04.02.2013 року.

За таких обставин позивачка
вважає, що порушено її права власника,
так як згідно договору купівлі продажу
їй належить 47/100 частини спільної
будівлі загальною площею 634 кв.м., що
становить 297,98 кв.м., а ОСОБА_7 53/100
частини, що становить352,4 кв.м. Згідно ж
свідоцтв, які оспорюються площа
позивачки зменшена із 297,98кв.м. до 279,4
кв.м., що саме і є предметом спору та є
приводом для звернення до суду із цим
позовом, який просить задовольнити в
цілому.

Представник відповідача
Здолбунівської міської Ради у судовому
засіданні не заперечила проти
заявленого ОСОБА_5 позову, щодо
скасування спірних свідоцтв за
наявності Рішень інших судів, якими
визнано незаконними та скасовано
рішення Виконавчого комітету
Здолбунівської міської Ради за № 253/4
від 28.10.04 року.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що є підстави для зупинення
провадження у справі у звязку із
наявністю на розгляді суду цивільної
справи за №1120 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні нежитловим приміщенням
та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5 про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину. ОСОБА_7 мотивує свої
заперечення з даного приводу тим, що
вказані справи є повязаними між собою
та у випадку задоволення її зустрічної
заяви про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину
відпадуть підстави для задоволення
позовної заяви ОСОБА_5 у даній справі.

Наступною вимогою щодо відмови
ОСОБА_5 у позові є заявлена вимога про
пропуск строку позовної давності при
звернені до суду з даним позовом.
ОСОБА_7 вважає, що про наявність таких
свідоцтв було відомо, як ОСОБА_8 так і
правонаступнику після його смерті -
ОСОБА_5 ще 09 листопада 2006 року, про що
свідчить факт подання ОСОБА_8 позовної
заяви від 09 листопада 2006 року до
Здолбунівського районного суду.
Вважає. що саме з цього часу у ОСОБА_8
розпочався перебіг строку позовної
давності у відповідності до ст. 261 ЦК
України, однак ОСОБА_8 цим правом не
скористався, а тому ОСОБА_7 вважає, що
ОСОБА_5, як правонаступник після його
смерті предявила позов з пропуском
строку позовної давності. Вважає, що
поважних причин для поновлення
позовної давності немає.

Наступним запереченням
відповідача, щодо заявленого позову є
посилання на відсутність права у
ОСОБА_5 на звернення до суду.

ОСОБА_7 зазначає, що на момент
видачі свідоцтва, реєстрації права
власності у 2004 році власником спірних
приміщень була не вона, а інша особа
ОСОБА_8 і дана обставина не дає їй права
на предявлення спірної вимоги щодо
визнання недійсними документів 2004
року, до яких вона на той час ніякого
відношення не мала.

Відповідачка заперечила право
ОСОБА_5 на успадкування 18,58 кв.м. у
приміщеннях НОМЕР_2 та НОМЕР_3
ресторану котрі знаходяться у АДРЕСА_1,
що належали померлому на підставі
рішення Господарського суду
Рівненської області від 28 березня 2011
року аргументуючи тим, що право
власності на 18,58кв. м. у приміщення
НОМЕР_2, НОМЕР_3 ресторану за
спадкодавцем ОСОБА_8 - не зареєстроване,
а тому він не набув права власності на
зазначене нерухоме майно, не дивлячись
на вищезазначене рішення
господарського суду Рівненської
області.

Вважає, що підстав для
скасування свідоцтв про право
власності з послідуючим скасуванням
державної реєстрації оспорюваних
свідоцтв немає, вона володіє
користується та розпоряджається
спірним майном, як добросовісний
власник та на законних підставах.

Заслухавши сторони у справі, доводи
їхніх представників та зясувавши
обставини справи через вивчення
наявних у справі доказів у їх
сукупності суд приходить до висновку
про обґрунтованість заявленого ОСОБА_5
позову, щодо визнання недійсними
свідоцтв про право власності б/н
виданого виконкомом Здолбунівської
міської Ради Б/Н від 29.10.2004року та
свідоцтво Б/Н від 10.11.2004 року на ім.я
ОСОБА_7 на нежитлове приміщення
ресторану загальною площею 289,9 кв.м. та
нежитлове приміщення
промислово-продуктового магазину
загальною площею 62,5 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 11.02.2014 року, судом
відмовлено у задоволенні клопотання
ОСОБА_7 про зупинення провадження у
справі на підставі п.4 ч.1 ст. 201, п.2 ч.1. ст.
205 ЦПК України та п. 33 Постанови ПВС
України за №2 від 12.06.2009 року Про
застосування норм цивільно
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції.

Щодо строку позовної давності суд
прийшов до переконання, що за даних
обставин такий строк позивачем не
пропущений, а заява про поважність
причини звернення до суду саме у серпні
2013 року є обґрунтованою. Так позивачка
зазначила, що остаточне рішення у
справі за позовом ОСОБА_7 до її
померлого чоловіка постановлено
Апеляційним судом Рівненської області
04 лютого 2013 року, саме з цього часу вона
допущена до участі у справі в якості
правонаступника, а спір між сторонами
продовжується у вищезазначених
справах, тому підстав для застосування
судом строків позовної давності не
встановлено.

Судом встановлено, що згідно
оспорюваних позивачем свідоцтв
зареєстрованих у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за
відповідачкою ОСОБА_7 по свідоцтву про
право власності Б/Н від 29.10.2004 року на
праві власності зареєстровано 289,9 кв.м.
нежитлового приміщення ресторану за
адресою АДРЕСА_1, а по свідоцтву Б/Н від
10/11/2004 року на праві власності
зареєстровано 62,5 кв. м. нежитлового
приміщення промислово продуктового
магазину за тією ж адресою. Зазначені
свідоцтва видані відповідачці
Виконкомом Здолбуніської міської Ради
на підставі Рішення Ради від 28.10.2004 року
за № 253/4.

Згідно дослідженого у судовому
засіданні договору купівлі-продажу від
02.04.2003 року згідно, якого сторонами
набуто право власності. Загальна площа
придбаного майна/ нежитлового
приміщення /за адресою АДРЕСА_1,
становить 634 кв.м.

ОСОБА_5 є власником 47/100, що у
реальній долі складає 297,98 кв.м. ОСОБА_7
згідно даного договору належить53/100
частини приміщення, що в реальній долі
становить336,02 кв.м.

Згідно свідоцтв про право
власності на нежитлове приміщення від
29.10.2004 року та 10.11.2004 року досліджених у
судовому засіданні ОСОБА_7 належить
приміщення ресторану загальною площею
289,9 кв.м. та приміщення
промислово-продуктового магазину
загальною площею 62,5 кв.м., що сумарно
становить 352,4 кв.м. та зменшує площу
іншого співвласника ОСОБА_5 з 297,98 до 279,4
кв.м., що не відповідає договору
купівлі-продажу та ідеальним долям, а
саме 47/100 та 53/100.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 28 березня 2011
року, яке залишено 15.06.11 р. в законній
силі Господарським апеляційним судом
та 21.09.2011 р. постановою Вищого
Господарського суду, визнано
незаконним та скасовано рішення
виконавчого комітету Здолбунівської
міської Ради №253/4 від 28.10.2004 року, яке
є предметом даного спору.

За таких обставин та враховуючи, що
рішення виконкому Здолбунівської
міської Ради №253/4 від 28.10.2004 р. було
підставою для оформлення права
приватної власності на приміщення
ресторану загальною площею 289,9 кв.м. з
послідуючою видачею свідоцтва про
право власності Б/Н від 29.10.2004 р. та на
приміщення промислово-продуктового
магазину розміром 62,5 кв.м. та
отриманого свідоцтва про право
власності б/н від 10.11.2004 р. вказані
свідоцтва не можуть бути чинними та
підлягають визнанню недійсними.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
до Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав, тому позовна вимога
щодо скасування державної реєстрації
в даному випадку є безпідставною, а
тому задоволенню не підлягає так як
охоплюється вимогою про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності.

Судові витрати у справі підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст.386 ЦК України ст. 209,218
ЦПК України,ст..19, ч.2ст.26 Закону України
Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 до виконавчого
комітету Здолбунівської міської ради
Рівненської області, ОСОБА_7 про
визнання недійсними свідоцтв про право
власності на нерухоме майно та
скасування державної реєстрації на
нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності б/н на ім'я ОСОБА_7, видане
виконкомом Здолбунівської міської
ради 29.10.2004 року та таким, що не може
бути підставою для реєстрації права
власності ОСОБА_7 на нежитлове
приміщення ресторану загальною площею
289,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1;

визнати недійсним свідоцтво про право
власності б/н на ім'я ОСОБА_7, видане
виконкомом Здолбунівської міської
ради 10.11.2004 року та таким, що не може
бути підставою для реєстрації права
власності ОСОБА_7 на нежитлове
приміщення промислово-продуктового
магазину загальною площею 62,5 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1;

в решті позовних вимог
відмовити.

Стягнути з відповідачів солідарно на
користь позивача витрати за сплату
судового збору у розмірі 114 грн. (сто
чотирнадцять) 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через районний суд.

Суддя: .

Повний текст рішення виготовлений
03.03.2014р.