Кодимський районний суду Одеської
________________________________________________________________________
Справа № 503/2180/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року
м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого - судді
Сопільняка О.М.

при секретарі
Вдовиченко В.О.

з участю: позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представників відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кодима
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області
про встановлення факту перебування у
власності спадкодавця нерухомого
майна та визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 29 жовтня 2013 року
звернулась до Кодимського районного
суду з позовом до ОСОБА_2, Грабівської
сільської ради Кодимського району
Одеської області та реєстраційної
служби Кодимського районного
управління юстиції в Одеській області
про встановлення факту перебування у
власності її померлої матері ОСОБА_5
нерухомого майна та визнання за нею
права власності на спадкове майно
матері.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1
просила виключити зі складу
відповідачів реєстраційну службу
Кодимського районного управління
юстиції в Одеській області, участь якої
у розгляді справи вважала недоцільною.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримала та пояснила, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати -
ОСОБА_5, яка проживала в АДРЕСА_1. Після
її смерті залишилось спадкове майно у
вигляді житлового будинку в АДРЕСА_1,
земельної частки (паю), земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області,
та грошових вкладі в Ощадбанку України.
Своїм заповітом мати свою земельну
ділянку заповіла їй, тому спадкоємцем
цього майна є вона - позивач. Житловий
будинок та грошові вклади підлягають
поділу порівну між нею та відповідачем
ОСОБА_2, який також є спадкоємцем першої
черги за законом. Через виниклий між
нею та відповідачем ОСОБА_2 спір
нотаріус відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину, тому просила
свій позов задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 (адвокат, діє відповідно до
угоди про надання правової допомоги
від 01 грудня 2013 року) в судовому
засіданні заявлений позов визнали
частково, зокрема у частині поділу
грошових вкладів померлої ОСОБА_5 -
повністю; у частині поділу земельної
ділянки та житлового будинку -
частково. По суті пред'явленого позову
пояснили, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла мати позивача та відповідача -
ОСОБА_5 До складу спадщини померлої
дійсно ввійшли грошові вклади та
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. У
зв'язку з відсутністю заповіту щодо
грошових коштів погоджують з
необхідністю визнання за позивачем
права на їх половину.

Водночас, через те, що складеним
померлою матір'ю заповітом земельна
ділянка не охоплена, а охоплене лише
право на земельну частку (пай)
відповідно до сертифікату, який з дня
видачі державного акту на землю
втратив чинність, вважають, що
земельна ділянка має успадковуватись
спадкоємцями відповідно до закону, а не
заповіту, а тому позивач, як
спадкоємець першої черги за законом,
має право на 1/2 частину цієї земельної
ділянки.

Житловий будинок в АДРЕСА_1 був
зведений на земельній ділянці,
виділеній колгоспом, тому відносять
його до категорії «колгоспного двору»,
право на який (будинок) мають всі члени
колгоспного двору, котрі станом на 1991
рік були зареєстровані та проживали в
ньому. Відтак, членами колгоспного
двору, окрім померлої ОСОБА_5 та її
чоловіка ОСОБА_6, були відповідач
ОСОБА_2, його дружина та троє їхніх
дітей, які станом на 1991 рік постійно
проживали у спірному будинку. У зв'язку
з цим, померлій ОСОБА_5 належала 1/6
частина спірного будинку, яка і ввійшла
до складу її спадкового майно. Через це
вважають, що позивач вправі
претендувати на половину належної
померлій матері частки в будинку, тобто
на 1/12 частину.

Представник Грабівської сільської
ради Кодимського району Одеської
області ОСОБА_4 (сільський голова) в
судовому засіданні пояснив, що дійсно
будинок в АДРЕСА_1 був зведений на
земельній ділянці, виділеній
колгоспом, тому відноситься до
категорії «колгоспного двору».
Правовстановлюючих документів, окрім
записів у погосподарській книзі
сільської ради, на це домоволодіння не
має. Станом на 1991 рік у будинку постійно
проживали та були зареєстровані
померла ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_6,
відповідач ОСОБА_2, а також його дружина
та троє їхніх дітей. Позивач ОСОБА_1 з
села виїхала приблизно у 1972 році.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані ними письмові
докази, суд вважає можливим позов
ОСОБА_1 задовольнити частково з таких
підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси,
діючи виключно у спосіб, визначений
законами України ( ч.2 ст.19 Конституції
України та ст.4 ЦПК України).

Стаття 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України
зобов'язують кожну сторону (якою
відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України є
позивач та відповідач) довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків звільнення від
доказування відповідно до ст.61 ЦПК
України. При цьому суд сприяє повному і
всебічному з'ясуванню всіх обставин
справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла мати позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1, видане
ІНФОРМАЦІЯ_3 року виконкомом
Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області,
актовий запис про смерть №28 від 02
вересня 2010 року).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, які належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

До складу спадщини померлої ОСОБА_5
позивач ОСОБА_1 віднесла таке майно:

- житловий будинок АДРЕСА_1;

- земельну частку (пай) відповідно до
сертифікату серії ОД-12 №0249372;

- земельну ділянку для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва №15/10, площею 1.93 га. в межах
згідно з планом, яка розташована на
території Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області та
належала померлій відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ОД №058782,
виданого 16 березня 2004 року Кодимською
районною державною адміністрацією
Одеської області;

- грошові вклади, які розміщені на
рахунках відкритого акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України".

Сторони у справі добровільно
погодилися з тим, що до складу спадщини
померлої ОСОБА_5 ввійшли належні їй
грошові вклади в установах Ощадбанку
України, які мають бути успадковані
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2, як спадкоємцями першої черги
спадкового майна померлої за законом, у
рівних частках. Таке погодження
відповідає вимогам закону, не порушує
законних прав та інтересів сторін і
інших осіб, дому приймається судом.

Сторони також погодились з тим, що до
спадщини ОСОБА_5 ввійшла земельна
ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області.
Сторони лише не дійшли згоди щодо
порядку її успадкування - за законом чи
за заповітом.

Стосовного житлового будинку АДРЕСА_1
суд приходить до наступного висновку.

Судом на підставі довідок Грабівської
сільської ради Кодимського району №997
та 1034 від 27 листопада 2013 року (а.с.38,39),
встановлено, що спірний будинок був
зведений ОСОБА_5 спільно з чоловіком
ОСОБА_6 у 1957 році на земельній ділянці
площею 0.18 га., виділеній колгоспом
ім.Свердлова с.Грабове Кодимського
району Одеської області.
Правовстановлюючих документів, окрім
записів у погосподарській книзі
Грабівської сільської ради, на це
домоволодіння не виготовлялось.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.6 постанови від 22 грудня 1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» , право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили право на
частку в його майні. За п. 6 «г» даної
постанови згідно зі ст.4 постанови
Верховної Ради України «Про введення в
дію Закону «Про власність» загальні
правила спадкування щодо частки члена
колгоспного двору в майні двору
застосовуються з 01 липня 1990 року.
Розмір частки члена колгоспного двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів.

Відповідно до довідок Грабівської
сільської ради Кодимського району №1053
від 09 грудня 2013 року та №1095 від 18 грудня
2013 року станом на 1990-1991 р.р членами
колгоспного двору по АДРЕСА_1, являлись:
ОСОБА_5 (голова господарства), ОСОБА_2 (її
син), ОСОБА_7 (невістка) та онуки - ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Таким чином, з врахуванням роз'яснень,
наданих Пленумом Верховного Суду
України в п.6«а» постанови від 22 грудня
1995 року «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» та Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п.3.3
Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16
травня 2013 року, спірний житловий
будинок суд відносить до колгоспного
двору та вважає його належним чином
зареєстрованим.

Викладене є підставою для відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 у частині
встановлення юридичного факту
перебування спірного житлового
будинку лише у власності ОСОБА_5, позаяк
співвласниками цього будинку у рівних
долях судом визнаються ОСОБА_2 (син
померлої), ОСОБА_7 (невістка) та онуки
померлої - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відтак, до складу спадкового майна
ОСОБА_5 ввійшла 1/6 частина спірного
житлового будинку, а не 1/2 частини, як
твердить позивач.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. При відсутності заповіту чи у
разі визнання його недійсним право на
спадкування за законом одержують
особи, зазначені у ст.ст.1261-1265 ЦК
України.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що заповітом від 24
березня 2000 року ОСОБА_5 належну їй
земельну частку (пай) відповідно до
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії ОД-12 №0249372, заповіла
позивачеві ОСОБА_1

Водночас, цим заповітом спадкодавець
ОСОБА_5 заповіла позивачці лише
земельну частку (пай), яка належала їй
на підставі сертифікату серії ОД-12
№0249372, визнаного недійсним відповідно
до п.17 Розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України з дня
видачі померлій державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, тобто з 16 березня 2004 року.

Відтак, саме з цього часу померла
ОСОБА_5 стала власницею земельною
ділянки, яка після її смерті і ввійшла
до складу її спадкового майна. З
моменту набуття земельної ділянки у
власність і до моменту своєї смерті,
ОСОБА_5 заповіту щодо цього майна не
складала, тому належна їй ділянка має
успадковуватись її спадкоємцями за
законом, а не за заповітом, як на цьому
наполягає позивач.

Судом встановлено, що спадкоємцями
спадкового майна померлої ОСОБА_5 за
законом першої черги є її діти - позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за законом має право
прийняти спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину. Спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час її
відкриття проживав окремо від
спадкодавця, на протязі шести місяців з
моменту відкриття спадщини має подати
до нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК
України).

Встановлено, що 08 лютого 2011 року в межах
встановленого ст.1270 ЦК України строку
позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса
за місцем відкриття спадщини з заявою
про прийняття спадщини померлої
матері, за наслідком чого нотаріусом
було заведено спадкову справу №61/2011.
Відповідач ОСОБА_2 на момент смерті
матері проживав разом з нею в одному
помешканні - у спірному житловому
будинку.

У видачі позивачеві свідоцтва про
право на спадщину за законом нотаріус
відмовила через виниклий між нею та
відповідачем ОСОБА_2 спір щодо
розподілу спадщини та відсутність
оригіналів правовстановлюючих
документів на спадкове майно (відмова
нотаріуса №789/02-14 від 29 серпня 2013 року -
а.с.51).

Пленум Верховного Суду України в абз.3
п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» зазначив, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Зазначені обставини свідчать про
неможливість захисту порушеного права
позивача у позасудовому порядку, тому
обраний нею спосіб захисту цього
порушеного права відповідає ст.16 ЦК
України.

Водночас, з наведених вище підстав
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Грабівської
сільської ради Кодимського району
Одеської області про встановлення
факту перебування у власності
спадкодавця нерухомого майна та
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканкою АДРЕСА_2, в порядку
спадкування за законом право приватної
власності на спадкове майно, яке
залишилось після смерті ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме:

- на 1/12 (одну дванадцяту) частину
житлового будинку АДРЕСА_1;

- на 1/2 (одну другу) частину земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
№15/10, площею 1.93 га. в межах згідно з
планом, яка розташована на території
Грабівської сільської ради
Кодимського району Одеської області та
відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ОД №058782, виданого 16 березня 2004 року
Кодимською районною державною
адміністрацією Одеської області,
належала ОСОБА_5;

- на 1/2 (одну другу) частину грошових
вкладів, які розміщені на рахунках, у
т.ч. і на компенсаційних, у Балтському
відділенні відкритого акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України".

В задоволенні решти позову ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Повний текст рішення суду виготовлено
20 січня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Сопільняк О.М.