Справа № 214/9632/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у місті Кривому
Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до Виконавчого комітету Саксаганської
районної у місті ради м. Кривого Рогу
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
встановити факт належності їй
Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
30.10.1991 року, виданого на підставі
Рішення виконкому районної Ради
народних депутатів №118 від 12.04.1985 року,
в якому відсутній номер рішення
виконкому районної Ради народних
депутатів від 12.04.1985 року, підпис
завідуючого відділом комунального
господарства та печатка органу, який
видав це свідоцтво, а також визнати за
нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що згідно
Ордеру №1258 вона отримала кооперативну
квартиру АДРЕСА_1, вартість якої вона
сплатила у повному обсязі, а відтак
стала її власником. 30.10.1991 року вона
отримала на підставі Рішення виконкому
районної Ради народних депутатів від
12.04.1985 року Свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок, згідно якого їй належить 3/1000
частки житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно Рішення виконкому
Саксаганської районної Ради народних
депутатів м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області №30 від
26.01.1990 року «Про перейменування вулиць»
вулиця «АДРЕСА_1» скасована та їй
присвоєна назва «АДРЕСА_1», а згідно
архівного витягу «АДРЕСА_1»
перенумеровано на «АДРЕСА_1». На даний
час вона не має можливості
розпорядитись належною їй квартирою
через допущені неточності в оформленні
правовстановлюючого документу на
вказану квартиру. З метою вирішення
даного питання вона звернулась із
заявою до відповідача, однак отримала
відмову, у зв'язку з чим вимушена була
звернутись до суду.

Позивач у судове засідання надала
письмову заяву, в якій підтримала
позовні вимоги у повному обсязі та
просила суд розглянути справу за її
відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання також надала письмову заяву,
в якій просила розглянути справу за її
відсутності та ухвалити рішення на
розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Так, згідно Ордеру №1258 позивач
отримала кооперативну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно Довідки ЖБК «Рассвет-34»
від 30.10.2013 року вартість вказаної
квартири позивачем сплачена у повному
обсязі (а.с.11).

30.10.1991 року позивач отримала на
підставі Рішення виконкому районної
Ради народних депутатів від 12.04.1985 року
Свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок, згідно
якого їй належить 3/1000 частки житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно Рішення виконкому
Саксаганської районної Ради народних
депутатів м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області №30 від
26.01.1990 року «Про перейменування вулиць»
вулиця «АДРЕСА_1» скасована та їй
присвоєна назва «АДРЕСА_1», а згідно
архівного витягу «АДРЕСА_1»
перенумеровано на «АДРЕСА_1» (а.с.18, 21).

На даний час позивач має намір
розпорядитись вказаною квартирою,
однак через допущені неточності в
оформленні правовстановлюючого
документу на неї, а саме: відсутність
номеру рішення виконкому районної Ради
народних депутатів від 12.04.1985 року,
підпису завідуючого відділом
комунального господарства та печатки
органу, який видав Свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок, вона позбавлена цієї
можливості, у зв'язку з чим вимушена
була звернутись до суду.

Отже, розглядаючи позовні вимоги в
частині встановлення факту належності
позивачу Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
30.10.1991 року, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Так, факт належності позивачу
Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
30.10.1991 року, виданого на підставі
Рішення виконкому районної Ради
народних депутатів №118 від 12.04.1985 року,
в якому відсутній номер рішення
виконкому районної Ради народних
депутатів від 12.04.1985 року, підпис
завідуючого відділом комунального
господарства та печатка органу, який
видав це свідоцтво підтверджується
Ордером №1258, згідно якого позивач
отримала кооперативну квартиру
АДРЕСА_1, Довідкою КП ДОР «КБТІ» №129098
від 15.10.2013 року, згідно якої квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, Свідоцтвом
про укладення шлюбу позивача, згідно
якого вона прийняла прізвище «ОСОБА_2»,
Довідкою ЖБК «Рассвет-34» від 30.10.2013
року, згідно якої позивач отримала
вказану квартиру згідно рішення
виконкому районної Ради народних
депутатів №118 від 12.04.1985 року, Довідкою
ЖБК «Рассвет-34» від 17.10.2013 року, згідно
якої позивач є власником вказаної
квартири (а.с.9-12, 22).

Таким чином, наявність зібраних у
справі доказів дає підстави вважати
про належність даного Свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок від 30.10.1991 року саме позивачу,
тому ця частина позовних вимог
підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині
визнання права власності за позивачем
на квартиру АДРЕСА_1, суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути в тому числі
визнання права.

Згідно ст. 41 Конституції України, та ст.
321 ЦК України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, що засвідчує його право
власності.

Таким чином, враховуючи вище викладене,
та зважаючи на те, що лише визнання в
судовому порядку права власності на
вказану квартиру за позивачем, надасть
їй можливість користуватися усіма
правами, якими наділяються власники
майна, а саме - володіти, користуватися
та розпоряджатися майном на свій
розсуд, суд приходить до висновку про
задоволення цієї частини позовних
вимог.

Відтак, суд приходить до висновку про
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316,
321, 392 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 209, 212-215, 218,
256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2
Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
30.10.1991 року, виданого на підставі
Рішення виконкому районної Ради
народних депутатів №118 від 12.04.1985 року,
в якому відсутній номер рішення
виконкому районної Ради народних
депутатів від 12.04.1985 року, підпис
завідуючого відділом комунального
господарства та печатка органу, який
видав Свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок від
30.10.1991 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Попов.