Справа № 261/809/14-ц
Провадження № 2/261/660/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк

18 березня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючий - суддя Іванов В.М.,
при секретарі Абрамчук А.В.., за участю
сторін, та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна, -

В с т а н о в и
в :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про розділ майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25
липня 1998 року позивач перебувала у
шлюбних стосунках з ОСОБА_2. В даний час
брак згідно рішення суду від 09 квітня
2012 року розірваний. Під час шлюбу вони
придбали житловий будинок АДРЕСА_1, на
гроші які належали особисто позивачу
та дісталися їй після продажу будинку
АДРЕСА_2, який згідно рішення
Петровського райсуду м. Донецька від 15
грудня 1980 року належав: 53/100 частини
бабусі позивача, ОСОБА_3 та 47/100 частин
діду позивача, ОСОБА_4. 21 грудня 2007 року
згідно договору дарування бабуся,
ОСОБА_3, подарувала позивачу свою
частину будинка АДРЕСА_2. Згідно
рішення суду від 04 грудня 2007 року дід
позивача, визнаний недієздатним і над
ним згідно рішення виконкому від 09
квітня 2008 року встановлена опіка, його
опікуном призначена ОСОБА_5 - матір
позивача, а оскільки опікун не має
права від імені опікуваного укладати
договори дарування на частину діда був
укладений договір купівлі-продажу, але
насправді, оскільки не було іншого
виходу згідно із законом оформити
документи на ім'я позивача, угода була
проведена лише формально, грошей
позивач не передавала, таким чином до
будинка АДРЕСА_2 відповідач жодного
відношення не має. Згідно з угодою
купівлі продажу від 19 листопада 2009 року
позивачем було продано будинок АДРЕСА_2
за 29 000 доларів США та на частину
грошей виручених від продажу, а саме за
15 000 доларів США нею в перебігу одного
тижня, згідно з угодою купівлі продажу
від 27 листопада 2009 року, був придбаний
спірний житловий будинок АДРЕСА_1,
останні гроші було витрачені на ремонт
будинку. Договір купівлі продажу
зареєстрований на ім'я позивача, в
будинку з 2009 року прописані позивач та
дочка. Оскільки відповідач жодного
відношення до даного будинку не мав він
залишився зареєстрований за місцем
проживання своїх батьків і суперечки
про це між ними раніше не було. З цих
підстав позивач просить суд визнати за
нею право особистої власності на
будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
підтвердив свої позовні вимоги та їх
обґрунтування, наполягає на
задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_6
підтвердила вимоги позивача,
наполягала на їх задоволенні.

Відповідач з позовом погодився, не
заперечував проти його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_7 з
позовом погодився.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі. 09.04.2012р. шлюб між ними розірвано,
що підтверджено рішенням Петровського
районного суду м. Донецька.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Згідно договору купівлі продажу,
позивач, ОСОБА_1 27 листопада 2009 р.
купила, а ОСОБА_8 продала будинок
АДРЕСА_1 за 84 381 грн. (а.с. 11). Право
власності також підтверджується
Технічним паспортом на будинок (а.с.
13-16).

Таким чином, як вбачається з
вищенаведеного, спірна квартира дійсно
була придбана у період шлюбу сторін,
однак як стверджує позивач, а також не
заперечується відповідачем, квартира
була придбана за гроші, які позивач
отримала після продажу будинку
АДРЕСА_2.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Будинок АДРЕСА_2 згідно рішення
Петровського райсуду м. Донецька від 15
грудня 1980 року належав: 53/100 частин
будинок ОСОБА_3 та 47/100 частин ОСОБА_4.

21 грудня 2007 року згідно договору
дарування ОСОБА_3, частину будинок
АДРЕСА_2 подарувала позивачу ОСОБА_1(а.с.
8).

Згідно рішення суду від 04 грудня 2007
року ОСОБА_4 визнаний недієздатним та
згідно рішення Петровського райсуду м.
Донецька від 04 грудня 2007 року над ним
встановлена опіка, та опікуном
призначена ОСОБА_5. (а.с. 7)

Згідно договору купівлі-продажу
частини житлового будинку ОСОБА_4 від
імені якого діє ОСОБА_5 продав частину
будинок АДРЕСА_2 у вигляді 47/100 ОСОБА_1
(а.с.9).

Таким чином до будинок АДРЕСА_2
відповідач жодного відношення не має.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, позивач, ОСОБА_1 19
листопада 2009 р. продала, а ОСОБА_9
купила будинок АДРЕСА_2 за 122 000 грн.,
тобто отримані гроші позивачем є її
особистою власністю. ( а.с. 10);

Відповідно до ст.. 57 ч. 2 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Отже, суд, оцінивши зібрані докази,
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати
спірний будинок АДРЕСА_1 її особистою
власністю, незважаючи на те, що він
придбана під час шлюбу з відповідачем,
оскільки в судовому засіданні
належними доказами доведено, що
спірний будинок був придбаний за
особисті кошти, тому вважатися
спільною власністю не може.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 61 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 368 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК
України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ
майна - задовольнити.

Визнати будинок АДРЕСА_1 особистою
власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення, а в разі відсутності при
оголошенні рішення протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Суддя:
В.М. Іванов