Кіровський районний суд міста Макіївки
Провадження №
Справа №
У х в а л а

16 січня 2014 року

м. Макіївка

Суддя Кіровського районного суду міста
Макіївки Донецької області Перевєрзєв
М.М., розглянувши заяву ОСОБА_2 про
забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до
суду із заявою про вжиття заходів
забезпечення позову шляхом заборони
вчиняти певні дії та накладення арешту
на майно по цивільній справі за її
позовом до акціонерного комерційного
банку «Трансбанк», ОСОБА_3 про визнання
недійсними правочинів про
відступлення права вимоги по
кредитному і іпотечному договорам.

Ухвалою Кіровського районного
суду м. Макіївки від 15 січня 2014 року за
даним позовом відкрито провадження та
справу призначено до судового
розгляду.

Обґрунтовуючи підставність своїх
вимог, ОСОБА_2 у заяві стверджує, що нею
до суду подано цивільний позов про
визнання недійсними правочинів від 24
жовтня 2013 року: про відступлення права
вимоги за кредитним договором та
договором іпотеки, укладених між АКБ
«Трансбанк» і ОСОБА_3, за якими до
нового кредитора перейшли права
кредитора щодо грошової
заборгованості та іпотекодержателя на
предмет застави - приміщення магазину
АДРЕСА_1, який належить їй на праві
приватної власності.

На час здійснення виконавчих дій по
виконавчому провадженню за рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки від 10 червня 2011 року про
стягнення з неї на користь АКБ
«Трансбанк» заборгованості за
кредитним договором у загальній сумі
1170055,56 грн. державним виконавцем було
накладено арешт на вказане іпотечне
нерухоме майно. Однак за заявою
ліквідатора АКБ «Трансбанк»
постановою Центрально-Міського ВДВС
виконавчий лист повернуто стягувачу,
скасовано арешт на належне їй майно та
інші заходи примусового виконання
судового рішення.

Заявник вважає, що спірні правочини є
недійсними, оскільки є удаваними
угодами, дійсна мета яких - не передача
права вимоги по кредитному договору і
договору іпотеки дійсному новому
кредитору, а заволодіння таким шляхом
саме ОСОБА_3 правом власності на
належну їй будівлю магазину. У заяві
ОСОБА_2 наголошує, що новий кредитор ще
до вирішення судом цивільної справи за
її позовом має намір відчужити
заставне майно у власність іншій особі,
що призведе до неможливості захисту
нею своїх прав, а у подальшому
ускладнить або зробить зовсім
неможливим виконання судового рішення
по справі у випадку задоволення судом
її вимог. На теперішній час, на думку
заявника, існує очевидна небезпека
заподіяння шкоди її правам і законним
інтересам.

За таких обставин позивач просить
суд з метою забезпечення її позовних
вимог заборонити відповідачу ОСОБА_3
дії з відчуження та накласти арешт на
спірне майно - нежитлове приміщення
магазину АДРЕСА_2

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Пленум Верховного Суду України у
преамбулі та пункті 1 постанови від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства про
розгляд заяв про забезпечення позову»
роз'яснив, що забезпечення позову - це
сукупність дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог. Єдиною
підставою для забезпечення позову є
відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

За загальними правилами частини 3
статті 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Особа, яка
просить про вжиття таких заходів,
зобов'язана надати докази на
підтвердження необхідності вжиття
певного виду забезпечення позову.

З представлених документів убачається,
що 12 червня 2007 року між АКБ «Трансбанк»
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 40-МК/ДОН та додаткову угоду
до нього від 18 липня 2008 року № 40/1-МК/ДОН,
за умовами яких заявник отримала
грошові кошти в розмірі 940000 грн. зі
сплатою 27,5 відсотків річних, з кінцевим
терміном погашення - 08.06.2012.

У забезпечення виконання відповідачем
кредитного зобов'язання між Банком та
ОСОБА_2 12 червня 2007 року був укладений
договір іпотеки, предметом якого є
належне останній нерухоме майно:
нежитлове приміщення магазину № 91,
розташоване на території Центрального
ринку, загальною площею 121,3 кв.м., а
також договір поруки від 20 вересня 2007
року з ОСОБА_4

За рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 10 червня 2011 року частково
задоволені позовні вимоги
акціонерного комерційного банка
«Трансбанк»: стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ВАТ
комерційний банк «Трансбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 40-МК/ДОН від 12.06.2007 та судового збору в
загальній сумі 1171875,56 грн.

Судове рішення набрало законної сили,
для його примусового виконання судом
було видано виконавчий лист, який
знаходився на примусовому виконанні у
Центрально-Міському відділі державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції.

24 жовтня 2013 року між акціонерним
комерційним банком «Трансбанк» та
фізичною особою - ОСОБА_3 укладено
договір відступлення права вимоги №
22.10/2013-1, за яким новий кредитор набув у
повному обсязі всі права (майнові,
кредитну заборгованість, кредитні
зобов'язання, права вимоги, в тому числі
право вимоги суми грошових коштів у
розмірі 1171875,55грн.) по всім
зобов'язанням, що виникли на підставі
укладеного з ОСОБА_2 кредитного
договору № 40-МКДОН від 12 червня 2007 року.

За умовами угоди первісний кредитор
вибуває із зобов'язань за кредитним
договором та договорами забезпечення,
а всі його права переходять до нового
кредитора, який стає стороною у
відповідних зобов'язаннях (договорах).

Між вказаними сторонами 24 жовтня 2013
року також укладено нотаріально
посвідчений договір відступлення
права вимоги за договором іпотеки від
12.06.2007 року, за яким АКБ «Трансбанк»
відступлене ОСОБА_3 право звернення
стягнення на предмет іпотеки за
договором.

Акціонерний комерційний банк
«Трансбанк» листом від 28 жовтня 2013 року
повідомив ОСОБА_2 про заміну кредитора
у зобов'язаннях - відступлення ОСОБА_3
права вимоги за вищенаведеними
кредитним договором та за договорами
про забезпечення виконання
зобов'язання.

Постановою державного виконавця
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції від 08
листопада 2013 року на підставі заяви
стягувача виконавчий лист № 2-175,
виданий Центрально-Міським районним
судом м. Макіївки 16.08.20011 про звернення
стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів у
сумі 1171875,56 грн., повернуто АКБ
«Трансбанк», припинена чинність арешту
на майно боржника та скасовані інші
заходи примусового виконання рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, як вказано в пункті 4 постанови
Пленуму, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Забезпечення позову згідно нормам
чинного цивільного процесуального
законодавства - це вжиття судом заходів
щодо охорони матеріально-правових
інтересів позивача проти несумлінних
дій відповідача, який може сховати
майно, продати, знищити або знецінити
його, тощо.

Підставою для забезпечення
позову є обґрунтоване припущення
заявника, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити або
зробити неможливим виконання судового
рішення.

За змістом частин 1 статей 510 і 512
ЦК України сторонами у зобов'язані є
боржник і кредитор. Кредитор у
зобов'язані може бути змінений іншою
особою внаслідок, зокрема: 1) передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом ( ч. 1 ст. 516 ЦК).

Таким чином, зі змісту позовної заяви
убачається, що предметом позову ОСОБА_2
до суду є оспорювання законності факту
заміни кредитора у зобов'язанні іншою
особою.

Частиною 1 статті 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується,
зокрема: 1) накладенням арешту на майно
або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії.

З представлених суду матеріалів
встановлено, що нерухоме майно - нежиле
приміщення, магазин АДРЕСА_1, є
предметом іпотеки та на нього 12 червня
2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 на
підставі статті 73 Закону України «Про
нотаріат» та в зв'язку з посвідченням
іпотечного договору від 12.06.2007 між
акціонерним комерційним банком
«Трансбанк» і ОСОБА_2 на забезпечення
кредитного договору № 40-МК/ДОН
накладено заборону відчуження
зазначеного в договорі майна, що
належить ОСОБА_2, до припинення чи
розірвання іпотечного договору.
Проведена реєстрація обтяження на
майно в Державному реєстрі іпотек з
отриманням відповідного витягу.

Нотаріус, який наклав заборону, у
відповідності до вимог підпункту 5.1
пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5, знімає заборону
відчуження майна при одержанні
повідомлення: про припинення
(розірвання, визнання недійсним)
договору застави (іпотеки), про
припинення договору іпотеки у зв'язку з
набуттям іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання,
після припинення договору іпотеки
після відчуження іпотекодержателем
предмета іпотеки.

Відповідно до частини 9 статті 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація
припинення іпотеки, обтяження
проводиться на підставі заяви
обтяжувача, яку він зобов'язаний подати
протягом п'яти робочих днів з дня
припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
визначено Порядком введення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 26 жовтня 2011 року № 1141, в пункті 41
вказано, що скасування рішення
державного реєстратора можливо лише за
рішенням суду.

З огляду на наведені обставини, суд
вважає, що вимоги заявника щодо
прийняття судового рішення про
повторну заборону вчиняти дії по
реалізації спірного нерухомого майна,
яке є предметом договору іпотеки і на
яке нотаріусом у встановленому законом
порядку накладено заборону відчуження,
не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, тому заява в цій частині
з наведених підстав не підлягає
задоволенню.

Пленум Верховного Суду України у
пункті третьому постанови «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства про розгляд заяв про
забезпечення позову» роз'яснив, що
згідно з пунктом 1 частини 1 статті 152
ЦПК України позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

За даними Реєстру прав власності на
нерухоме майно на теперішній час
зазначене спірне майно належить на
праві приватної власності ОСОБА_2,
реєстраційний номер 1821725.

Згідно відомостям з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іпотеки, 24 жовтня 2013 року на
підставі договору про відступлення
права вимоги внесені зміни до договору
іпотеки в частині його суб'єкта:
іпотекодержатель: ОСОБА_3,
іпотекодавцем залишається ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 2.1.5 договору
іпотеки у випадку невиконання або
неналежного виконання іпотекодавцем
зобов'язань, а також в інших випадках,
передбачених цим договором, іпотеко
держатель має право задовольнити свої
вимоги за рахунок предмета іпотеки у
порядку, передбаченому цим договором
або чинним законодавством.

Умовами іпотечного договору конкретні
позасудові дії сторін щодо порядку та
процедурі задоволення вимог кредитора
за рахунок предмета іпотеки не
врегульовані.

Вищенаведене свідчить про те, що
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки є рішення суду, яке
ухвалюється за результатами розгляду
цього питання у порядку позовного
провадження, або реалізація предмета
іпотеки при наданні виконавчого
документа органом державної
виконавчої служби, що буде
здійснюватися за нормами закону при
обов'язковій участі іпотекодавця
ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд визнає, що на
теперішній час спірне нерухоме майно у
встановленому законом порядку не
належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_3, заявником з
урахуванням характеру спірних
правовідносин не представлено
належних, переконливих доказів на
підтвердження наміру відповідачів
навмисно ухилитися від виконання
рішення суду та достатньо
обґрунтованого припущення, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду на її користь про визнання
недійсними оспорюваних правочинів про
відступлення права вимоги за
договорами кредиту та іпотеки. В той же
час прийняття рішення про арешт
предмета іпотеки буде перешкоджати
іпотекодержателю у реалізації його
цивільних прав за іпотечним договором
і виконанню рішення місцевого суду про
стягнення з ОСОБА_2 грошової
заборгованості за договором кредиту.

Таким чином, законні підстави для
задоволення заяви про вжиття заходів
забезпечення позову відсутні, тому
вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 28 квітня 2010 року №
12-рп/2010 ухвалу суду про відмову у
забезпеченні позову може бути
оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 10, 151, 152, 153, 209 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову шляхом: заборони
відповідачу ОСОБА_3 вчиняти дії,
направлені на реалізацію майна
позивача - нежитлового приміщення
магазину АДРЕСА_1; накладення арешту на
нежитлове приміщення магазину АДРЕСА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
Апеляційному суду Донецької області
через Кіровський районний суд м.
Макіївки протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: М.М.
Перевєрзєв