Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1483/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Шевчук
А.М.,

суддів: Павицької Т.М.,
Заполовського В.Й.,

при секретарі судового засідання:
Крижанівській М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу

за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО»

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 22 травня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
Просило стягнути з відповідача в
порядку регресу матеріальну шкоду у
сумі 3 979,62 грн. Свої вимоги
обґрунтовувало тим, що 17 січня 2012 року
на автодорозі Виступовичі - Житомир з
вини ОСОБА_1, який керував автомобілем
марки "Mercedes Benz", номерний знак НОМЕР_1,
сталася дорожньо-транспортна пригода.
Внаслідок цієї пригоди був пошкоджений
автомобіль марки "ЗАЗ 110557", номерний
знак НОМЕР_2, який належить на праві
власності ОСОБА_2 та був керований
ОСОБА_3 З огляду на те, що ОСОБА_1
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, позивачем проведено
виплату ОСОБА_2 страхового
відшкодування у розмірі 3 979,62 грн.
Оскільки відповідач, всупереч вимогам
ст.33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», не повідомив
позивача протягом трьох днів про
настання страхового випадку, вказана
сума страхового відшкодування в
порядку регресу підлягає стягненню на
його користь з відповідача.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 22 травня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ПрАТ «СК «ВУСО»
подало апеляційну скаргу. Просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити. Вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
страховик після виплати страхового
відшкодування має право звернутись до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
тобто до відповідача, з вимогою про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у статті 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог,
суд першої інстанції виходив з того, що
підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачає обов'язку
страхувальника (відповідача) письмово
повідомити позивача (страховика) про
дорожньо-транспортну пригоду.

Погодитися з таким висновком повністю
не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено та доводиться
матеріалами справи, що між позивачем
(страховик) та відповідачем
(страхувальник) було укладено договір у
вигляді полісу серії №АА/2595295
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, у відповідності до умов якого
ОСОБА_1 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
пов'язану з експлуатацією автомобіля
марки "Mercedes Benz", номерний знак НОМЕР_1
(а.с.14). Строк дії: з 30 квітня 2011 року до 29
квітня 2012 року.

Як вбачається із довідки відділення
ДАІ Володарсько-Волинського РВ УМВС
№8953245, на дорозі Виступовичі-Житомир 17
січня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки "Mercedes Benz", номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_1, та автомобіля марки "ЗАЗ 110557",
номерний знак НОМЕР_2, який належить на
праві власності ОСОБА_2, під керуванням
водія ОСОБА_3,внаслідок якої
автомобілі отримали механічні
пошкодження (а.с.11-12).

Постановою Житомирського районного
суду Житомирської області від 27 січня
2012 року у справі №3-185/12 ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини вказаної особи в результаті
порушення пунктів 2.3-в, 14.6-а Правил
дорожнього руху (а.с.13).

Відповідно до звіту від 25 січня 2012
року №342 про оцінку вартості збитку,
складеного ФОП ОСОБА_4, вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля марки "ЗАЗ 110557",
номерний знак НОМЕР_2, у результаті його
пошкодження при ДТП, становить 8 065 грн.
42 коп. (а.с.17-29).

Згідно страхового акта від 04 липня 2012
року № 2239-24, за страховим випадком, що
стався 17 січня 2012 року, визначено суму
страхового відшкодування за страховим
полісом серії №АА/2595295 у розмірі 3 979
грн. 62 коп., яке було виплачено
позивачем потерпілій особі, власнику
автомобіля марки "ЗАЗ 110557» ОСОБА_2,
згідно платіжного доручення від 04
липня 2012 року №8059 (а.с.48,4).

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК
України особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Позивач, як на підставу своїх позовних
вимог, посилається на абзац «ґ»
підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». За приписами цієї норми
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто, зазначена правова норма
передбачає у випадку неповідомлення
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди
наявність у нього права на пред'явлення
регресного позову до страхувальника
або водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, а не
відсутність такого права.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції
Закону України від 17 лютого 2011 року
№3045-VI, чинній на момент вчинення ДТП)
встановлено обов'язок водія
транспортного засобу, причетного до
такої пригоди, невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання ДТП, письмово надати
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про ДТП встановленого
МТСБУ зразка, а також відомості про
місцезнаходження свого транспортного
засобу та пошкодженого майна,
контактний телефон та свою адресу.

Отже, право страховика подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду
регламентовано положеннями Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» і пов'язується саме із
встановленим фактом неповідомлення
страховика у визначені законом строки
і за відповідних умов.

При цьому неузгодженість пунктів
статей 33 та 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» після внесених змін згідно із
Законом України від 17 лютого 2011 року
№3045-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування» не
може обмежувати встановлене статтею 38
цього Закону право страховика подати
регресний позов у разі недотримання
строків і умов повідомлення його про
дорожньо-транспортну пригоду, а відтак
і не може бути підставою для відмови у
позові.

Судом першої інстанції помилково не
враховано, що виходячи з системного
аналізу змісту вищенаведених норм
законодавства на момент вчинення ДТП
вбачається обов'язок відповідача
(страхувальника) невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати страховику
відомості про ДТП, що ОСОБА_1 зроблено
не було.

Заява ОСОБА_2 до страхової компанії
«ВУСО» про виплату страхового
відшкодування від 19 січня 2012 року
підтверджує факт письмового
надходження документів до страхової
компанії від потерпілої упродовж двох
днів з дня настання ДТП, але така
обставина не звільняла відповідача від
належного виконання покладеного на
нього обов'язку та не спростовує
невиконання обов'язку останнім, а
відтак не позбавляє права зворотної
вимоги страховика до винної особи, яке
передбачене ст.38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (а.с.15).

Суду не надано доказів того, що
відповідач виконав зазначений
обов'язок, а також документальних
доказів того, що відповідач не мав
змоги його виконати. Поважних причин
невиконання не встановлено.

Таким чином, ОСОБА_1, як водій
транспортного засобу, причетний до
дорожньо-транспортної пригоди, не
виконав покладений на нього
законодавством, чинним на час вчинення
ДТП, обов'язок та не повідомив
позивача (страховика) у встановлений
спосіб, тобто у строки та за
відповідних умов (формі), про настання
ДТП, яка стала підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), що у свою чергу
надало страховику право регресної
вимоги до ОСОБА_1, як відповідача, який в
одній особі, є страхувальником та
водієм забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, про
стягнення понесених витрат у зв'язку з
виплатою страхового відшкодування.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернув, належної оцінки їм не
дав та ухвалив помилкове рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права, що тягне
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення апеляційним
судом нового рішення, яким
задовольняються позовні вимоги
позивача у повному обсязі.

Понесений позивачем та документально
підтверджений судовий збір
присуджується з відповідача в силу
вимог ст.88 ЦПК України (а.с.8,90).

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 22 травня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» в порядку
регресу 3 979 грн. 62 коп. виплаченого
страхового відшкодування та 329 грн. 30
коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: