Справа № 913/738/2012
Провадження № 22-ц/779/1016/2014
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта Лучин
О.Д., заінтересованої особи - боржника
ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області про
ухвалення додаткового рішення,

за апеляційною скаргою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Івано-Франківській області
на ухвалу Рожнятівського районного
суду від 15 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду
від 15 січня 2014 року відмовлено в
задоволенні заяви Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Івано-Франківській області
про ухвалення додаткового рішення у
справі за позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області до ОСОБА_3
про знесення самовільно збудованої
господарської будівлі.

Не погоджуючись з даною ухвалою,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
ухвала є безпідставною та
необґрунтованою, тому просила її
змінити та задовольнити заяву про
ухвалення додаткового рішення.

В судовому засіданні представник
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області Лучин О.Д.
апеляційну скаргу підтримала з
наведених у ній мотивів та просила
задовольнити.

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_3 і
його представник ОСОБА_4 апеляційну
скаргу не визнали, вважають її
безпідставною, а ухвалу суду - законною
та обґрунтованою, яку просили залишити
в силі, відмовивши у задоволенні
скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, заперечення
заінтересованої особи - боржника та
його представника, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення, суд
виходив з того, що позовні вимоги про
знесення самочинно збудованої
господарської будівлі були задоволені
у повному обсязі, представник позивача
мав можливість реалізувати свої
процесуальні права і доводити про
уточнення позовних вимог під час
розгляду справи, а тому підстав для
ухвалення додаткового рішення немає.

Проте з таким висновком суду колегія
суддів погодитись не може.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням Рожнятівського районного
суду від 21 вересня 2012 року позовні
вимоги Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області до ОСОБА_3
про знесення самовільно збудованої
господарської будівлі задоволено.
Вирішено знести самочинно збудовану
господарську будівлю по АДРЕСА_1.

Після цього позивач повторно
звернувся до суду із заявою про
ухвалення додаткового рішення,
мотивуючи її тим, що у прийнятті
виконавчого листа до виконання йому
було відмовлено відділом ДВС на тій
підставі, що у виконавчому листі не
зазначено суб'єкта, який повинен знести
самочинну будівлю, що суперечить
Закону України "Про виконавче
провадження", а тому є необхідність в
ухваленні додаткового рішення, в якому
зазначити про обов'язок відповідача
ОСОБА_3 знести самочинну будівлю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення.

Судом у рішенні до правовідносин, що
виникли між сторонами, застосовано ч.7
ст.376 ЦК України, із змісту якої
випливає, що суд може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову або
знесення самочинно збудованої будівлі.

Положенням ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Звідси слідує, що у
випадку, коли позивач не обрав належний
спосіб захисту свого права, але
договором або законом передбачено
спосіб захисту права, то суд вправі
застосувати спосіб захисту,
передбачений законом (у даному випадку
ч.7 ст.376 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що незважаючи на
те, що позивач у позовній заяві просив
знести самочинно збудовану будівлю без
зазначення особи, винуватої у такому
самочинному будівництві, суд на
підставі ч.2 ст.16 ЦК України мав право,
застосовуючи ч.7 ст.376 ЦК України,
зазначити у резолютивній частині
рішення спосіб захисту права,
передбачений зазначеною нормою,
зобов'язавши відповідача ОСОБА_3 знести
будівлю, оскільки це випливає із змісту
позовних вимог та законодавства. У
такому випадку вказані дії суду не є
виходом за межі позовних вимог та
порушенням принципу диспозитивності.
Однак суд на зазначене уваги не звернув
та незаконно відмовив у задоволенні
заяви про ухвалення додаткового
рішення.

Крім того суд ухвалив рішення про
знесення самочинної будівлі, яке не
може бути виконано органами державної
виконавчої служби в порядку,
передбаченому Законом України "Про
виконавче провадження", зокрема главою
7 цього Закону, оскільки у рішенні
нічого не йдеться про обов'язок вчинити
певні дії та особу, яка зобов'язана
вчинити такі дії.

Зазначення судом в ухвалі про те, що
позивач не позбавлений можливості
заявити позов про зобов'язання
відповідача знести самовільно
збудовану господарську будівлю, є
безпідставним та не відповідає
законодавству, оскільки у випадку
звернення до суду із таким позовом є
всі підстави для закриття провадження
у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України, так як вже є рішення ухвалене з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Виходячи із вищенаведеного та зважаючи
на те, що виключне право ухвалювати
додаткове рішення належить суду, який
ухвалив рішення, колегія суддів вважає,
що на підставі п.3 ст.312 ЦПК України
ухвалу суду першої інстанції слід
скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Івано-Франківській області
задовольнити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду
від 15 січня 2014 року скасувати і
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій

Я.Д.Горблянський