У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2,
подану представником ОСОБА_3, на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсними договорів,
державного акта про право власності на
земельну ділянку та виключення майна
зі складу спадщини, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
витребування документів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько ОСОБА_6, після смерті якого йому
стало відомо, що 30 листопада 2007 року
батько за договорами дарування
подарував своїй матері - ОСОБА_2
житловий будинок та земельну ділянку
АДРЕСА_1. Вказував, що при укладенні
договорів дарування волевиявлення
сторін не відповідало їх внутрішній
волі, правочини не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків та
були вчинені у зв'язку з побоюваннями
ОСОБА_6 щодо можливої втрати майна
внаслідок своєї підприємницької
діяльності. ОСОБА_6 продовжував
утримувати будинок та обробляти
земельну ділянку, проводити ремонтні
роботи у будинку, сплачувати необхідні
комунальні та інші платежі. Відповідач,
яка є людиною похилого віку, ніколи не
з'являлась у будинку, не знає, які
ремонтні роботи у ньому проводились.

Ураховуючи викладене, просив визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 30
листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2;
визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 1 000 кв.м,
розташованої АДРЕСА_1; визнати
недійсним державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
серії ЯЕ № 973997 від 3 квітня
2008 року; визнати недійсним дублікат
договору дарування житлового будинку
від 30 листопада 2007 року; визнати
недійсним дублікат договору дарування
земельної ділянки від 30 листопада 2007
року; визнати за ОСОБА_6 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 1 000 кв.м,
розташовану за вказаною адресою та
здійснити державну реєстрацію на
вказане майно; скасувати державну
реєстрацію договорів дарування та
дублікатів договорів дарування;
включити житловий будинок та земельну
ділянку до складу спадщини після
смерті ОСОБА_6

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_2 у
листопаді 2012 року подала зустрічний
позов, у якому просила витребувати у
ОСОБА_4 незаконно утримувані документи,
а саме: договори дарування житлового
будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1
від 30 листопада 2007 року, державний акт
на право власності на земельну ділянку
від 3 квітня 2008 року та технічну
документацію на земельну ділянку та
житловий будинок. Позов обґрунтований
тим, що вказані документи передавала
ОСОБА_4 для тимчасового зберігання,
проте останній на її вимогу документи
не повертає.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 2 вересня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року,
первісний позов задоволено частково.

Визнано недійсними з моменту укладення
договори дарування житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1 000
кв.м, розташованої АДРЕСА_1, укладені 30
листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
та посвідчені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 973997 від 3 квітня 2008 року,
виданий Київською міською радою і
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 10-7-07795,
кадастровий номер земельної ділянки
:90:152:0004.

Визнано недійсними дублікати
договорів дарування вказаного
житлового будинку та земельної
ділянки, виданих 13 вересня 2012 року.

Включено житловий будинок та земельну
ділянку до складу спадщини після
смерті ОСОБА_6

Зобов'язано Київський державний
нотаріальний архів повернути
правовстановлюючі документи, а саме:
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку 1 000 кв.м,
розташовану АДРЕСА_1 та свідоцтво про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 спадкоємцю за заповітом
ОСОБА_6 - ОСОБА_4 Скасовано державну
реєстрацію договорів дарування
житлового будинку та земельної
ділянки.

У задоволенні інших позовних вимог
первісного позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення вимог зустрічного позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень суду
першої й апеляційної інстанцій
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
оскаржуваних судових рішень.

Задовольняючи частково вимоги
первісного позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60,
212 ЦПК України, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
із того, що укладені між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 договори дарування, на підставі
ст. 234 ЦК України є фіктивними, оскільки
вчинені без наміру створення правових
наслідків, обумовлених цими
договорами. Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
вірно виходив із недоведеності
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів та на правильність
висновків судових рішень не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_5, Головне управління юстиції у м.
Києві, про визнання недійсними
договорів, державного акта про право
власності на земельну ділянку та
виключення майна зі складу спадщини, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про витребування документів, за
касаційною скаргою на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
02 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак