Єдиний унікальний номер 237/417/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/619/2014
Головуючий в 1 інстанції: Пономарьов
Категорія 45 Доповідач
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року

Колегія суддів апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючої:
Біляєвої О.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ТОВ «Агрофірма «Агротіс» на
рішення Мар'їнського районного суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма
«Агротіс» про визнання договору оренди
землі недійсним ,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з
позовом до відповідача про визнання
договорів оренди землі недійсними.
Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок,
що розташовані на території
Павлівської сільської ради
Мар'їнського району. 01.11.2010 року між
сторонами по справі укладено договір
оренди земельної ділянки строком на 12
років. Від імені позивачів подано заяву
про виконання робіт по складанню
реєстраційних справ та проведення
державної реєстрації договору оренди.
До договору додано акт прийому
передачі земельної ділянки. В 2013 році
позивачам стало відомо про те, що
договори оренди земельної ділянки у
державному реєстрі не зареєстровані.
Просили суд визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки площею 2,0 га.,
укладений 01.11.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Агрофірма «Агротіс»; зобов'язати ТОВ
«Агрофірма «Агротіс» повернути ОСОБА_1
належну земельну ділянку площею 2,0 га
для ведення особистого селянського
господарства, розташовано на території
Павлівської сільської ради
Мар'їнського району, що належить ОСОБА_1
на підставі державного акту серії ЯЕ
№200780, кадастровий номер 020002283 та
привести земельну ділянку у первісний,
придатний для використання за цільовим
призначення стан та визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки
площею 1,6 га, укладений 01.11.2010 року між
ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Агротіс»;
зобов'язати ТОВ «Агрофірма «Агротіс»
повернути ОСОБА_2 належну земельну
ділянку площею 1,6 га для ведення
особистого селянського господарства,
розташовано на території Павлівської
сільської ради Мар'їнського району, що
належить ОСОБА_2 на підставі державного
акту серії ЯГ №727391, кадастровий номер
020002397 та привести земельну
ділянку у первісний, придатний для
використання за цільовим призначення
стан; стягнути з відповідача понесені
судові втрати.

Рішенням Мар'їнського районного
суду Донецької області від 29 листопада
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма
«Агротіс» про визнання договорів
оренди землі недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма
«Агротіс» оспорює обґрунтованість
судового рішення, ставить питання про
його скасування в частині визнання
договорів оренди від 01.11.2010 року,
укладених між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Агротіс» не укладеними.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що відмовляючи у задоволенні
позовних вимог позивачів про визнання
спірних договорів недійсними суд
прийшов у рішенні до висновку , що вони
взагалі є неукладеними в розумінні
чинного законодавства. Не погоджуючись
з такими висновками суду представник
відповідача у скарзі посилається на те,
що між сторонами було укладено договір
про надання права користування
земельною ділянкою (про встановлення
емфітевзису), який державній
реєстрації не підлягає.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного
суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явилися, про
день та час розгляду справи
повідомлені належним чином та суд
вважає можливим розглянути справу у їх
відсутність.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, представника відповідача
вивчив матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 на праві
приватної власності на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ № 200780 від 14
вересня 2007 року належить земельна
ділянка площею 2,0 га в межах згідно з
планом, яка знаходиться на території
Павлівської сільської Ради
Мар'їнського району. 01.11.2010 року між
сторонами у справі було укладено
договір про надання права користування
земельною ділянкою (про встановлення
емфітевзису) терміном на 12 років, який в
подальшому не було зареєстровано в
державному реєстрі. Позивачу ОСОБА_2 на
праві приватної власності на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серія ЯГ № 727391 від 25
червня 2008 року належить земельна
ділянка площею 1,6 га в межах згідно з
планом, яка знаходиться на території
Павлівської сільської Ради
Мар'їнського району. 01.11.2010 року між
сторонами у справі було укладено
договір про надання права користування
земельною ділянкою (про встановлення
емфітевзису) терміном на 12 років, який
в подальшому не було зареєстровано в
державному реєстрі.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, суд виходив з того, що договори
не зареєстровані у встановленому
законом порядку є неукладеними, а тому
підстав для визнання їх недійсним
немає.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснює Пленум Верховного Суду
України у п. 4 постанови від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224 тощо),
та оспорювані - якщо їх недійсність
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує їх дійсність на
підставах, встановлених законом
(частина друга статті 222, частина друга
статті 223, частина перша статті 225 ЦК
тощо). Нікчемний правочин є недійсним
через невідповідність його вимогам
закону та не потребує визнання його
таким судом. Оспорюваний правочин може
бути визнаний недійсним лише за
рішенням суду.

На підставі ч.1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно з п.3 ч.1 ст. 395 ЦК України
речовими правами на чуже майно є право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис);

Ст.4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» як в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин так і на теперішній час
передбачає обов'язкову державну
реєстрацію речового права
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис).

Всупереч наведеним вище вимогам
закону, договори про надання права
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис) з моменту підписання
позивачами 1 листопада 2010 року до
теперішнього часу державну реєстрацію
не пройшли, тому відповідно до вимог
чинного законодавства є неукладеними.

Посилання суду першої інстанції
у рішенні , що між сторонами був
укладений договір оренди земельної
ділянки, а не договір емфітевзису на
правильність правових висновків суду
не впливає.

Апеляційний суд вважає, що доводи
апеляційної скарги відповідача
правових висновків суду не
спростовують не містять підстав, з
якими законодавство пов'язує
можливість скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма
«Агротіс» відхилити.

Рішення Мар'їнського районного суду
від 29 листопада 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: