Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2003/14
Головуючий у 1 інстанції: Колесник
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 11 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
житлом та про вселення до спірної
квартири

В С Т А Н О В
И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні житлом та про
вселення до квартири. В позові
зазначав, що з 21.07.1979р. по 01.12.2005р.
перебував з ОСОБА_3 в зареєстрованому
шлюбі. З 27.07.1987р. вони сім'єю проживали в
АДРЕСА_1 на підставі ордеру
виконавчого комітету Запорізької
міської ради народних депутатів від
27.07.1987р. Ордер виданий на його ім'я та
він є членом житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7», до
якого належить будинок. У червні 1992
року ним в повному обсязі сплачений пай
за квартиру, про що свідчить довідка
ЖБК №308 «Перетворювач-7» від 01.10.2012р.
Вважає, що після повної виплати паю у
нього виникло право власності на
вказану квартиру, тому він бажає
вселитися до спірної квартири, проте
ОСОБА_3 чинить йому перешкоди.
Посилаючись на викладені обставини,
просив суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди у праві користування
спірною квартирою та вселити його до
квартири.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 11 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 адвоката
ОСОБА_4, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

За ордером виконавчого комітету
Запорізької міської ради народних
депутатів від 27.07.1987р. № 685 ОСОБА_2 на
родину з трьох осіб надано квартиру
АДРЕСА_1.

Членом житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7», до
якого належить будинок, був ОСОБА_2
Пайові внески сплачені у липні 1992р.

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 01.12.2005р.

04.06.2013р. ОСОБА_2 виключено з членів ЖБК з
прийняттям ОСОБА_3

ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право
власності №5822410 від 08.07.2013р. має у
власності квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстроване
місце проживання ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції правильно застосував
такі норми матеріального права як ст.
ст. 16, 386, 391 ЦК України, які визначають
способи захисту порушеного права,
зокрема права власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що обравши способом захисту
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом вселення у квартиру
позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України
був зобов'язаний на засадах
змагальності переконливими, належними
та припустимими доказами довести
правову та фактичну підставу заявлених
ним вимог.

Таких доказів позивач не надав.

Відповідачка надала докази належності
їй на праві власності вказаної
квартири, а тому суд першої інстанції
дійшов належного висновку, що право
власності позивачу не належить.
Відповідно, не підлягає судовому
захисту право, яке позивачу не
належить.

Вимог щодо захисту права користування
вказаною квартирою або охоронюваного
законом інтересу у сфері захисту
житлових прав позивачем не заявлено,
чому дано належну оцінку у оскарженому
рішенні.

Суд першої інстанції розглянув справу
у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, за якою суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі поданих доказів.

Зі справи видно, що усі доводи
апеляційної скарги полягають у незгоді
ОСОБА_2 з тим, що відповідачка є
власником вказаної квартири.

Такі доводи не можуть спростувати
висновки рішення суду, оскільки
суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, які зобов'язують позивача на
засадах змагальності доводити свої
вимоги переконливими, належними та
припустимими доказами, яких ОСОБА_2 не
надав ані до суду першої, ані
апеляційної інстанції.

Припускати зі слів позивача, що
відповідачка незаконно набула право
власності на вказану квартиру, суд
права не має, оскільки це заборонено ч. 4
ст. 60 ЦПК України, яка вказує, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 11 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: