У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ПУДАК О.П.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства «Савсервіс Карпати»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача ОСОБА_3 і
Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна»» про відшкодування майнової
та моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
18 червня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.10.2012 р. звернулися до
суду із зазначеним позовом до ДП
«Савсервіс Карпати», зазначивши
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача ОСОБА_3 Ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
16.10.2013 р. в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача
притягнуто до участі в справі ПрАТ «АСК
«ІНГО Україна»». Позовні вимоги
уточнювалися і остаточно мотивувалися
наступним.

25.04.2012 р. у м. Чопі сталася
дорожньо-транспортна пригода, під час
якої автомобіль «Рено Логан», д/н
НОМЕР_1, що належить ДП «Савсервіс
Карпати» і яким керував працівник
підприємства ОСОБА_3, зіткнувся з
автомобілем «Шевроле Такума», д/н
НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1 і яким
керував ОСОБА_2 Внаслідок ДТП
автомобіль позивача ОСОБА_1 було
пошкоджено, а позивачу ОСОБА_2 були
завдані легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я.
Винним у ДТП є ОСОБА_3 Цивільна
відповідальність ДП «Савсервіс
Карпати» була застрахована у ПрАТ «АСК
«ІНГО Україна»».

Вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Шевроле Такума» склала
84863,49 грн., розмір матеріального збитку,
завданого ОСОБА_1 становить 80342,00 грн.,
що підтверджується звітом про оцінку
вартості матеріального збитку,
спричиненого пошкодженням
транспортного засобу, від 13.06.2012 р. №
12061301, за складення якого позивач
сплатив 400,00 грн. Крім того, позивач
поніс витрати на евакуацію автомобіля
(800,00 грн.), зберігання його на
охоронюваній стоянці (7300,00 грн.).
Позивач отримав від ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна»» страхове відшкодування в
розмірі 54153,00 грн., його банківські
витрати у зв'язку з цим склали 500,00 грн.
Пошкодженням майна, створенням
відповідних незручностей,
спричиненням значних витрат,
необхідних для ремонту автомобіля,
позивачу було завдано і моральної
шкоди, компенсацію якої він оцінює в
10000,00 грн. Таким чином, за вирахуванням
одержаного страхового відшкодування
позивачу ОСОБА_1 належить з відповідача
45189,00 грн.

Факт заподіяння тілесних ушкоджень
позивачу ОСОБА_2 підтверджується
медичною документацією, вартість
пластичного оперування обличчя
позивача становитиме 7200,00 грн.,
відповідне лікування триватиме 3-5
місяців, оплата за консультацію лікаря
склала 200,00 грн. Ушкодженням здоров'я,
стресом від ДТП позивачу заподіяно
моральної шкоди, компенсація якої
визначається в розмірі 20000,00 грн.

Відповідач, вказуючи на страхування
своєї цивільної відповідальності, не
вживав ніяких заходів для мирного
врегулювання питання, повного або
часткового відшкодування шкоди.
Посилаючись на ці обставини, на
положення ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195, 1202 ЦК
України та на правила відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, позивачі остаточно просили
стягнути з відповідача: на користь
ОСОБА_1 - 35189,00 грн. у відшкодування
майнової шкоди; 10000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди; 5000,00
грн. у відшкодування витрат по оплаті
правової допомоги адвоката; на користь
позивача ОСОБА_2 - 7200,00 грн. у якості
відшкодування додаткових витрат,
пов'язаних з лікуванням; 20000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди; 272,00 грн.
у відшкодування витрат по оплаті
судового збору; 3000,00 грн. у
відшкодування витрат по оплаті
правової допомоги адвоката.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 18.06.2013 р. у позові відмовлено.

Позивачі рішення суду оскаржили,
вважають його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і вказують на те, що на їх
переконання позов було пред'явлено до
належного відповідача, оскільки за дії
свого працівника повинно відповідати
підприємство як володілець джерела
підвищеної небезпеки. Просять рішення
скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянтів адвоката
ОСОБА_4, який апеляцію підтримав,
представника відповідача Дикун О.І.,
яка апеляцію не визнала, третьої особи
ОСОБА_3, який вважає апеляцію
необґрунтованою, розглянувши справу за
правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності інших учасників процесу,
обговоривши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з його
необґрунтованості, недоведеності та з
того, що вимоги були пред'явлені до
неналежного відповідача. Рішення суду
відповідає обставинам справи і
ґрунтується на законі та на
досліджених у судовому засіданні
доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що 25.04.2012 р. у м. Чопі під
час зіткнення автомобіля «Рено Логан»,
д/н НОМЕР_1, що належить ДП «Савсервіс
Карпати» і яким керував працівник
підприємства ОСОБА_3, із належним
позивачу ОСОБА_1 автомобілем «Шевроле
Такума», д/н НОМЕР_3, яким керував
позивач ОСОБА_2, автомобіль було
пошкоджено, а його водію були завдані
легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я.
Винність ОСОБА_3 у ДТП встановлена
постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 25.05.2012 р. (а.с. 8).

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ДП «Савсервіс
Карпати» як власника наземного
транспортного засобу була
застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна»»: відповідно до страхового
полісу № АА/3188450 від 22.08.2011 р. ліміти
відповідальності страховика із
нульвою франшизою були встановлені за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю
потерпілого, у розмірі 100000,00 грн., за
шкоду, заподіяну майну потерпілого,
50000,00 грн. (а.с. 57); відповідно до полісу №
200300325.11 від 22.08.2011 р. добровільного
страхування цивільної
відповідальності власника наземних
транспортних засобів ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю та майну
третіх осіб, був установлений в розмірі
50000,00 грн., франшиза 510,00 грн. (а.с. 58-61).

Як установлено судом, суб'єкт оціночної
діяльності приватний підприємець
ОСОБА_6 склав 13.06.2012 р. Звіт № 12061301 про
вартість матеріального збитку,
спричиненого пошкодженням
транспортного засобу «Шевроле Такума»,
д/н НОМЕР_3 (а.с. 86-87). Згідно зі Звітом,
дійсна (ринкова) вартість автомобіля на
момент пошкодження склала 67531,00 грн.;
вартість відновлювального ремонту
автомобіля склала 84863,49 грн.; вартість
матеріального збитку, завданого
пошкодженням автомобіля, дорівнює його
вартості на момент ДТП, а саме - 67531,00
грн.

14.06.2012 р. власник автомобіля ОСОБА_1
подав страховику заяву на виплату
страхового відшкодування у розмірі
вартості транспортного засобу (67531,00
грн.), суми оплати послуг евакуатора
(800,00 грн.), суми витрат на оплату
банківських послуг (683,00 грн.) та
повідомив, що після отримання
відшкодування претензій до ПрАТ «АСК
«ІНГО Україна»» та ДП «Савсервіс
Карпати» не матиме (а.с. 88).

На підставі звіту оцінювача та заяви
ОСОБА_1: були складені страховий акт від
03.07.2012 р. № 15131, яким зафіксовано шкоду в
розмірі 67531,00 грн. і визначено до
відшкодування 50000,00 грн. (а.с. 90);
страховий акт від 11.07.2012 р. № 65348, що ним
зафіксовано шкоду в розмірі 68331,00 грн.
(67531,00 грн. за звітом та 800,00 грн. за
оплату послуг евакуатора), з якої
вирахувано 50000,00 грн. за попереднім
страховим актом, 13200,00 грн. вартості
залишків автомобіля, 400,00 грн. оплати за
послуги евакуатора та визначено до
відшкодування 4731,00 грн. (а.с. 89);
виплачено ОСОБА_1 страхове
відшкодування: в розмірі 50000,00 грн.
(платіжне доручення від 24.07.2012 р. № 7329), в
розмірі 4731,00 грн. (платіжне доручення
від 26.07.2012 р. № 7464) (а.с. 91, 92).

Ці обставини визнані сторонами в
апеляційному суді, де представник
апелянтів пояснив, крім іншого, що
залишки автомобіля, які були оцінені у
13200,00 грн., знаходяться у ОСОБА_1, а 14.06.2012
р. послуги евакуатора надавалися у
зв'язку з транспортуванням
пошкодженого автомобіля на платну
стоянку.

Таким чином, власнику автомобіля
ОСОБА_1 виплачено страхове
відшкодування в розмірі 54731,00 грн., яке
включає відшкодування майнової шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля,
згідно із договором страхування,
оплату послуг евакуатора, наданих
25.04.2012 р. під час евакуації автомобіля з
місця ДТП, а також залишено у власності
ОСОБА_1 пошкоджене майно вартістю 13200,00
грн., що разом складає 67931,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11-14 ЦК України (тут і далі
нормативні акти в редакції, чинній на
час виникнення відповідних юридичних
фактів), цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, особа здійснює свої цивільні та
процесуальні права, в т.ч.,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору, на власний розсуд,
виконує цивільні обов'язки у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства і повинна
діяти добросовісно, розумно,
передбачаючи наслідки, не завдаючи
шкоди іншій особі, зловживання правом
не допускається; особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї; особа зобов'язана
належно довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, обов'язок доказування
пред'явлених вимог лежить на
позивачеві і таке не може ґрунтуватися
на припущеннях; про задоволення позову
рішення може бути прийняте за умови
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог. Відповідно до принципу
диспозитивності цивільного процесу
позивач визначає відповідача - особу,
яка порушила право позивача та повинна
відповідати за позовом.

За правилами ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст.
999, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу
ІІІ Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих внаслідок ДТП та
захисту майнових інтересів
страхувальників, що уклали із
страховиками договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності за шкоду, заподіяну
під час експлуатації наземного
транспортного засобу, здійснюється
обов'язкове страхування такої
цивільно-правової відповідальності;
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням); положення ЦК України
застосовуються до відносин, що
випливають із обов'язкового
страхування, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Ліміти відповідальності страховика
ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»» були
визначені страховим полісом № АА/3188450
від 22.08.2011 р. у сумах, що вдвічі
перевищували мінімальні їх розміри,
установлені Законом № 1961-IV; при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів його
відповідальності відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП життю, здоров'ю, майну
третьої особи (ст. 9 п.п. 9.1., 9.2., 9.3., ст. 22 п.
22.1. Закону № 1961-IV). Крім того, мало
додатково місце і добровільне
страхування цивільної
відповідальності ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна»» (поліс № 200300325.11 від 22.08.2011 р.).

Статтею 30 Закону № 1961-IV установлено, що
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним;
ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до ДТП (п. 30.1.); якщо транспортний
засіб визнано фізично знищеним,
відшкодування шкоди виплачується у
розмірі, який відповідає вартості
транспортного засобу до ДТП та
витратам по евакуації транспортного
засобу з місця ДТП; право на залишки
транспортного засобу отримує
страховик чи МТСБУ (п. 30.3.).

Документально підтверджено та ніким не
заперечується, що власник автомобіля
«Шевроле Такума», д/н НОМЕР_3, ОСОБА_1
отримав страхове відшкодування за
правилами п.п. 30.1., 30.3. ст. 30 Закону №
1961-IV, тобто, власник і страховик визнали
автомобіль фізично знищеним. Послуги
евакуатора фактично були оплачені за
25.04.2012 р. в сумі 400,00 грн. (розрахункова
квитанція ПП ОСОБА_7 від 14.06.2012 р. на
загальну суму 800,00 грн. за послуги
евакуатора, надані 25.04.2012 р. і 14.06.2012 р. -
а.с. 32), що відповідає положенням Закону
№ 1961-IV. Крім того, страховик, який
отримав право на залишки транспортного
засобу, розпорядився ними на свій
розсуд та за згодою одержувача
страхового відшкодування шляхом
залишення цього майна, що має певну
цінність, ОСОБА_1 Отже, ОСОБА_1 діючи на
власний ризик і розсуд реалізував у
вищенаведений спосіб своє право на
одержання страхового відшкодування за
фізично знищений у розумінні Закону №
1961-IV автомобіль, обставини виплати
цього страхового відшкодування,
підстави, склад і розмір виплат ОСОБА_1
не оспорював. Евакуація автомобіля,
здійснена 14.06.2012 р., та його зберігання
на охоронюваній платній стоянці
пов'язуються із подальшим ремонтом
автомобіля, який ОСОБА_1, одержавши
залишки автомобіля, передача яких
страховиком не була обов'язком, вирішив
провести так само на власний ризик і
розсуд.

Позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ДП
«Савсервіс Карпати» і 10000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
завданої пошкодженням майна,
створенням відповідних незручностей,
спричиненням значних витрат. Позивач
не зазначив, а по суті мотивації - не
сформулював чітко, з яких саме правових
підстав (ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України - у
зв'язку з душевними стражданнями, яких
він зазнав через протиправну поведінку
щодо нього самого, членів його сім'ї, чи
ст. 23 ч. 2 п. 3 цього Кодексу - у зв'язку з
душевними стражданнями, яких він
зазнав через знищення чи пошкодженням
його майна) він пред'явив вимогу про
відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 просив стягнути з ДП
«Савсервіс Карпати» 7200,00 грн. у якості
відшкодування додаткових витрат,
пов'язаних з лікуванням і 20000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
завданої фізичним болем та
стражданнями, яких він зазнав у зв'язку
з ушкодженням здоров'я (ст. 23 ч. 2 п. 1 ЦК
України). Факт заподіяння цьому
позивачу внаслідок ДТП легких тілесних
ушкоджень із короткочасним розладом
здоров'я у вигляді закритої
черепно-мозкової травми,
забійно-рваної рани лобної ділянки
зліва та підборіддя, саден м'яких
тканин в поперековій ділянці та лівого
плеча стверджується, зокрема, актом
судово-медичного обстеження від 04.05.2012
р. № 340 (а.с. 39-42). Довідкою ТОВ «Медичний
центр «Іпанема»» від 29.08.2012 р. та
квитанцією до прибуткового касового
ордеру від 29.08.2012 р. № 7 стверджуються
факти одержання консультації щодо
косметичної корекції рубців шляхом
проведення хірургічної операції,
вартості такого лікування у 7000,00 грн. та
оплати за консультацію в розмірі 200,00
грн. (а.с. 43, 44). Ці факти не
заперечуються.

Беручи до уваги мотивацію вимог про
відшкодування моральної шкоди та
витрат на лікування у сукупності з
іншими обставинами справи, колегія
суддів констатує наступне.

Законом № 1961-IV визначено, що: моральна
шкода, передбачена пунктом 2 частини
другої статті 23 ЦК України,
відшкодовується у встановленому судом
розмірі, при цьому, страховик
відшкодовує не більше ніж 5% ліміту,
визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону, а
різницю між сумою відшкодування,
визначеною судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, сплачує
особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП
(ст. 22 п. 22.3. абз. 1); моральна шкода,
передбачена пунктом 3 частини другої
статті 23 ЦК України, відшкодовується у
встановленому судом розмірі особою,
яку визнано винною у скоєнні ДТП (ст. 22
п. 22.3. абз. 2); у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, які пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів (ст. 24 п. 24.1.); зазначені
витрати мають бути підтверджені
документально відповідним медичним
закладом (ст. 24 п. 24.3.).

Для отримання страхового
відшкодування особа, яка має право на
відшкодування, подає страховику
відповідну заяву, додає до неї
необхідні документи, лише після
одержання та розгляду страховиком яких
приймається рішення про виплату
страхового відшкодування або відмову у
виплаті (ст.ст. 35, 36 Закону № 1961-IV).

Враховуючи установлені договорами
страхування ліміти відшкодування
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю
потерпілого, обов'язок винного в ДТП
відшкодовувати моральну шкоду із
підстав, передбачених ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК
України, у разі пред'явлення до нього
такої вимоги, настає лише у випадку,
якщо розмір компенсації визначається
більшим за 5% відповідного ліміту - у
розмірі відповідного перевищення
ліміту, а у випадку, передбаченому ст. 23
ч. 2 п. 3 ЦК України, такий обов'язок у
визначеному розмірі настає у випадку
пред'явлення до нього та задоволення
судом відповідної вимоги.

У справі немає доказів подання
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страховику
заяв про виплату страхового
відшкодування щодо компенсації
завданої моральної шкоди. Немає й
доказів подання потерпілим ОСОБА_2
страховику заяви щодо відшкодування
витрат, пов'язаних із діагностикою та
лікуванням.

Посилання позивачів на положення ст. 1172
ч. 1 ЦК України, яка передбачає
відповідальність юридичної особи за
шкоду, завдану її працівником під час
виконання трудових обов'язків,
необґрунтоване, оскільки за приписами
ст. 999 ч. 2, ст. 1194 ЦК України, ст. 21 Закону
№ 1961-IV застосовуються передусім
положення спеціального закону
(зокрема, Розділу ІІІ Закону № 1961-IV)
щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Таке страхування має місце у
спірних правовідносинах. У частині, яка
не охоплюється обов'язковим
страхуванням, застосовуються
положення ст.ст. 979, 980, 985, 988, 990 ЦК
України, ст.ст. 1, 4, 6, 16, 20, 25 Закону
України «Про страхування», позаяк
додатково має місце і добровільне
страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ДП «Савсервіс
Карпати» як власника транспортного
засобу була застрахована, виплата
страхового відшкодування щодо
моральної шкоди у визначених межах та
витрат на лікування потерпілого за
наявності для того відповідних
правових підстав та документів могла
бути проведена страховиком на підставі
заяви особи (осіб), яка претендує на
виплату страхового відшкодування.
Обов'язок відшкодовувати моральну
шкоду у випадках, указаних вище, лежить
на особі, яка була визнана винною у
вчиненні ДТП, тобто, на ОСОБА_3, при
цьому, компенсація у випадку,
передбаченому ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України,
визначається з урахуванням розміру
компенсації, належної зі страховика. До
ОСОБА_3 позов про відшкодування
моральної шкоди не пред'являвся.

ОСОБА_1 пред'явив до ДП «Савсервіс
Карпати» також вимогу про
відшкодування 400,00 грн, сплачених 13.06.2012
р. суб'єкту оціночної діяльності ОСОБА_6
за складення Звіту № 12061301 (а.с. 31). В силу
положень ст. 34 Закону № 1961-IV, потерпілий
має право самостійно обрати експерта
для визначення розміру шкоди, якщо
експерт не з'явився протягом трьох
робочих днів (враховуючи день
отримання страховиком письмового
повідомлення про страховий випадок) на
місце настання страхового випадку
та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків, але в такому випадку
витрати на проведення експертизи
повинен відшкодувати потерпілому
страховик. З тексту Звіту випливає, що
замовником оцінки був ОСОБА_1, однак, у
справі відсутні докази про
пред'явлення ним вимоги страховику
щодо відшкодування із виплатою коштів
і витрат на здійснення оцінки.
Невикористання ОСОБА_1 передбаченого
законом права на одержання
відшкодування оплати оцінки завданої
шкоди зі страховика не є підставою для
пред'явлення до ДП «Савсервіс Карпати»
вимоги про компенсацію цих витрат, а до
страховика відповідний позов не
пред'являвся.

Свої майнові вимоги в частині
визначення розміру матеріального
збитку, завданого пошкодженням
автомобіля, у сумі 80342,00 грн., ОСОБА_1
обґрунтував посиланням на Звіт № 12061301
від 13.06.2012 р. про вартість матеріального
збитку, спричиненого пошкодженням
транспортного засобу «Шевроле Такума»,
д/н НОМЕР_3, складений суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_6, і подав
примірник Звіту (а.с. 11-14) з додатками
(а.с. 15-30). З порівняння даних Звіту,
поданого страховику та поданого
позивачем із заявою до суду, випливає,
що вони відрізняються в частині
дійсної (ринкової) вартості автомобіля
на момент пошкодження, яка згідно із
першим варіантом Звіту склала 67531,00
грн., а згідно із другим - 80342,00грн.,
відповідно до цього була визначена і
вартість матеріального збитку (67531,00
грн. і 80342,00 грн.), різниця виникла за
рахунок включення до другого варіанту
Звіту додаткового обладнання
автомобіля, яке не було включено до
першого варіанту Звіту. Ці обставини
визнані в апеляційному суді
представником апелянтів.

Суд першої інстанції правильно вказав
на недопустимість двох варіантів Звіту
з одними й тими самими реквізитами, але
з різними висновками щодо розміру
матеріального збитку. Колегія суддів
констатує, що саме перший варіант Звіту
був врахований під час виплати
страхового відшкодування, цю виплату
ОСОБА_1 прийняв і достовірність оцінки
завданої шкоди, зміст звіту - не
заперечував. Другий варіант Звіту був
виготовлений за ініціативою ОСОБА_1, в
розпорядженні якого були залишки
автомобіля, вже після одержання
страхового відшкодування, без відому
заінтересованих сторін, дата
виготовлення другого варіанту Звіту,
його номер залишилися попередніми, що
не може відповідати дійсності.
Обставини виконання другого варіанту
Звіту та внесення змін до варіанту, що
подавався страховику, не є можливим
перевірити шляхом одержання
документів від оцінювача та його
допиту, оскільки за повідомленням
представника апелянтів той помер. За
таких обставин, варіант Звіту, поданий
позивачем із заявою, не є належним і
допустимим доказом (ст.ст. 58, 59 ЦПК
України) і не береться до уваги.

Виходячи з викладеного, відповідно до
закону та умов страхування ОСОБА_1
розпорядившись своїми цивільними
правами на власний розсуд прийняв
відшкодування загальним розміром у
67931,00 грн. Факт економічної
необґрунтованості ремонту
пошкодженого автомобіля установлений
передбаченим Законом № 1961-IV порядком,
що ніким не спростовано. Подальші дії,
спрямовані на ремонт автомобіля,
зберігання його на платній стоянці для
цього тощо, які вчинялися на ризик
позивача внаслідок відмови страховика
від залишків автомобіля, правового
значення не мають і не дають підстав
для покладення компенсації таких
витрат на відповідача, який не може
бути примушений до дій, вчинення яких
не є обов'язковим для нього. За
встановлених у справі обставин,
відшкодування позивачу майнової шкоди
у повному обсязі згідно із визначеними
умовами покривалося страховою
виплатою. Вимога про покладення на
відповідача обов'язку відшкодувати
позивачу ОСОБА_1 банківські витрати у
сумі 500,00 грн. на отримання страхового
відшкодування не обґрунтовані
відповідними нормами права та/або
положеннями договору щодо наявності у
відповідача такого обов'язку, не
підтверджена ця вимога і
документально.

Із правовою позицією позивача, який
претендує на одержання коштів на
загальну суму фактично 103120,00 грн.
(пошкоджений автомобіль вартістю 13200,00
грн., страхове відшкодування в розмірі
54731,00 грн., майнова компенсація з
відповідача в розмірі 35189,00 грн.)
погодитись не можна, така сума значно
перевищує розмір завданої майнової
шкоди, тож не відповідає
компенсаційній природі відшкодування
шкоди.

Відтак, рішення ухвалено судом із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляції
законності судового рішення не
спростовують, тому на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити,
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2
відхилити, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 18 червня 2013 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді