Справа № 136/265/14-ц Провадження №
22-ц/772/1117/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Мочульська Л. Т.Категорія:
23Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Копаничук
С.Г., Нікушина В.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю ОСОБА_2, представника
позивачів адв. ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 на рішення
Липовецького районного суду
Вінницької області від 27.02.2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_22,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 до ПАТ
"Турбівське" про визнання договорів
оренди землі недійсними, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулись до суду з вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що між
кожним з них відповідно 29.01.2009 року,
12.02.2009 року, 16.02.2009 року , 20.02.2009 року,
25.02.2009 року, 25.05.2009 року, 22.09.2009 року та
САТ «ТУРБІВСЬКЕ» ( правонаступником
якого є ПАТ "Турбівське") було укладено
договори оренди земельних ділянок, які
належать їм на праві власності.
Позивачі вважають, що договори оренди
земельних ділянок укладені з
порушенням істотних умов, що є
підставою для визнання договорів
недійсним відповідно до закону,
оскільки в них відсутня умова передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Крім цього відповідач не здійснював
орендну плату, вказану в договорах. В
зв'язку з наведеним, позивачі просили
суд визнати недійсними вищевказані
договори оренди земельних ділянок та
стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 27.02.2014 року в
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 ставиться
питання про скасування рішення суду, та
про постановлення нового, яким їх
позовні вимоги задовольнити повністю,
оскільки судом допущено порушення
норми матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання не
підлягає до задоволення наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
29.01.2009 року між ОСОБА_22, ОСОБА_20, 12.02.2009
року між ОСОБА_24, 16.02.2009 року між ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_21, 20.02.2009 року між ОСОБА_19, 25.02.2009
року між ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, 25.05.2009 року між ОСОБА_25, 22.09.2009
року між ОСОБА_5 та відповідачем були
укладені договори оренди земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, які знаходяться на
території відповідно Костянтинівської
сільської та Турбівської селищної рад
Липовецького району Вінницької
області та належать позивачам на
підставі державних актів на право
власності на землю, терміном на 5 років.
Реєстрація вказаних договорів в
Липовецькому відділі Вінницької філії
ДЗК відбулась відповідно 20.12.2009 року,
16.05.2011 року, 25.12.2009 року, 04.08.2011 року, 24.03.
2010 року . Сторонами було узгоджено
строк дії договору, орендну плату та
інші умови, про що вони зазначили у
договорах оренди.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оренду землі", оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Згідно ст.4 Закону "Про оренду землі",
орендодавцями земельних ділянок є
громадяни та юридичні особи, у
власності яких перебувають земельні
ділянки, або уповноважені ними особи.

В силу ст.5 Закону "Про оренду землі",
орендарями земельних ділянок є
юридичні або фізичні особи, яким на
підставі договору оренди належить
право володіння і користування
земельною ділянкою.

Згідно ст.13 Закону "Про оренду землі",
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Форма договору оренди землі,
передбачена ст.14 Закону "Про оренду
землі", де зазначено, що договір оренди
землі укладається у письмовій формі і
за бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально. Типова форма
договору оренди землі затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Як слідує зі змісту ст.ст.17, 20 Закону,
передача об'єкта оренди орендарю
здійснюється орендодавцем у строки та
на умовах, що визначені у договорі
оренди землі, за актом
приймання-передачі. Укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Державна реєстрація
договорів оренди землі проводиться у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону "Про оренду
землі" в редакції , яка діяла на момент
укладення договорів оренди землі між
сторонами, було передбачено істотні
умови договору оренди землі.

Частиною 2 ст.15 Закону передбачено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
в спірних договорах оренди землі
відсутня така істотна умова, як
передача земельної ділянки у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельних ділянок.

Однак, відповідно до п. 14 Перехідних
положень ЗК України (чинного на час
укладення Договорів) до набрання
чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2012 року,
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до
1 січня 2016 року заборона на
укладення угод щодо земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних
ділянок та земельних часток (паїв),
визначених підпунктами «а» та «б»
цього пункту в частині їх
купівлі-продажу та іншим способом
відчуження, а так само в частині
передачі прав на відчуження цих
земельних ділянок та земельних часток
(паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що у
спірних договорах оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного капіталу
господарського товариства та передача
у заставу були прямо заборонені
законом як на момент укладення
договорів оренди земельних ділянок,
так і на весь строк його дії .

Крім того, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору оренди землі, позивачі не
зазначили у чому полягає порушення їх
прав, як орендодавців.

Посилання на відсутність у договорі
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки не може бути
прийнято до уваги, оскільки передача
права оренди земельної ділянки до
статутного капіталу господарського
товариства та у заставу неможлива у
зв'язку з прямою забороною на такі дії у
Земельному кодексі України, що
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України станом на
грудень 2013 року, згідно з постановою
від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13., яка
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України,
є обов'язковою для всіх судів України.

Не вказано позивачами також, чому такі
умови неможливо встановити шляхом
зміни умов договору в цій частині, хоча
п.15.1 договорів оренди земельних
ділянок передбачає здійснення зміни
умов договору у письмовій формі за
взаємною згодою сторін.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 27.02.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді:/підписи/

з оригіналом вірно: