АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 413/2-330/11 22-ц/774/174/К/14
Справа № 2-330/11
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774174К14
Категорія № 21 (4)
Доповідач - Барильська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Савіної
Г.О.,Грищенко Н.М.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: третьої особи за основним
позовом ОСОБА_2, представника третьої
особи за основним позовом ОСОБА_3
ОСОБА_4,

представників відповідача за основним
позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
представника третьої особи за основним
позовом ОСОБА_8 - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційні
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які діють за довіреністю в
інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який діє в
інтересах ОСОБА_8 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 06
серпня 2013 року по справі за позовом
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції до ОСОБА_10,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_8,
ОСОБА_3 про визнання правочину з
відчуження майна недійсним; за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про визнання
довіреності №5451 від 04.06.2007 року
недійсною та такою, що не має правових
наслідків, про визнання правочину на
підставі якого було відчужено нерухоме
майно належне боржнику - недійсним; та
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції, ОСОБА_10,
ОСОБА_2 про визнання добросовісним
набувачем квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року Жовтневий ВДВС
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10
та ОСОБА_5 про визнання недійсним
правочину з відчуження нерухомого
майна.

Уточнивши позовні вимоги, Жовтневий
ВДВС просили суд визнати частково
недійсним договір дарування
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2, який діяв від
свого імені і від імені ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 01.10.2007 року, в частині дарування
1/2 частини вказаної квартири від імені
ОСОБА_10 та скасувати право власності
ОСОБА_5 на її 1/2 частину.

В обґрунтування позову Жовтневий ВДВС
зазначили, що у них на виконанні
перебував виконавчий лист №2-а-407/1998 р.
від 09.11.1998 року, виданий на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 09.11.1998 року, яким було
стягнуто аліменти з ОСОБА_10 на користь
ОСОБА_8, в розмірі 1/4 частини усіх
доходів відповідача, на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з
31.10.1998 року до її повноліття.

Так як відповідач за основним позовом
ОСОБА_10 своєчасно аліменти не
сплачував, у нього утворилася
заборгованість, у зв'язку з чим в ході
проведення виконавчих дій 04.05.2006 року
державним виконавцем було накладено
арешт на все нерухоме майно боржника,
про що відповідачу було направлено
заборону про відчуження нерухомого
майна.

Однак, 01.10.2007 року згідно договору
дарування відповідачем за основним
позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було
передано право власності на спірну
квартиру відповідачу за основним
позовом ОСОБА_5, чим створено перешкоди
у її реалізації.

У серпні 2012 року відповідач за основним
позовом ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом та просила суд
визнати її добросовісним набувачем
спірної квартири на підставі договору
дарування від 01.10.2007 року, укладеного
між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та нею, та
стягнути з Жовтневого ВДВС на її
користь судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_5
зазначила, що на момент укладення
договору дарування спірної квартири,
вона не перебувала під арештом або
іншою забороною відчуження, що
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 01.10.2007 року. Під
час укладення договору було дотримано
всі вимоги закону щодо його форми,
змісту та посвідчення, у зв'язку з чим
він є дійсним.

У листопаді 2012 року третя особа за
основним позовом ОСОБА_3 також
звернулася до суду з позовом та просила
суд визнати недійсними довіреність
№5451 від 04.06.2007 року та договір
дарування спірної квартири від 01.10.2007
року, укладений між відповідачем за
основним позовом ОСОБА_10, третьою
особою ОСОБА_11 та відповідачем за
основним позовом ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
зазначила, що відповідач за основним
позовом ОСОБА_10 04.04.2007 року, маючи на
меті відчуження спірної квартири,
змінив паспорт та своє по-батькові з
ОСОБА_10 на ОСОБА_10. За новим паспортом
відповідач за основним позовом ОСОБА_10
04.06.2007 року видав довіреність №5451
ОСОБА_2 та ОСОБА_12 на вчинення правочину
- продажу або дарування спірної
квартири на користь відповідача за
основним позовом ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що вказана довіреність
видана ОСОБА_10, а підписав її ОСОБА_10,
при тому, що підпис у довіреності
відрізняється від підпису у паспорті,
на думку ОСОБА_3, вказана довіреність та
правочин, здійснений на підставі неї -
договір дарування спірної квартири,
повинні бути визнані недійсними.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2013
року, в якому ухвалою суду від 21.10.2013
року усунуто описку, задоволено позов
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції до ОСОБА_10,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_8,
ОСОБА_3 про визнання правочину з
відчуження майна недійсним.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про
визнання довіреності №5451 від 04.06.2007
року недійсною та такою, що не має
правових наслідків, про визнання
правочину на підставі якого було
відчужено нерухоме майно належне
боржнику - недійсним задоволено
частково.

Визнано частково недійсним договір
дарування двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, який
діяв від свого імені і від імені ОСОБА_10
та ОСОБА_5 01.10.2007 року, та
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, зареєстрованому в
реєстрі за №3672, в частині дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 від імені
ОСОБА_10.

Скасовано право власності ОСОБА_5 на 1/2
частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_10,
ОСОБА_5 в частині визнання довіреності
№5451 від 04.06.2007 року недійсною та такою,
що не має правових наслідків
відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції, ОСОБА_10,
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі за
основним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
представники ОСОБА_5- ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про
визнання довіреності недійсною
залишити без змін, в іншій частині
рішення суду скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
Жовтневого ВДВС та ОСОБА_3 і
задовольнити зустрічний позовов
ОСОБА_5

Зокрема, апелянти посилаються на те, що
судом першої інстанції під час
розгляду справи не взято до уваги, що
договір дарування спірної квартири від
01.10.2007 року, укладений між відповідачем
за основним позовом ОСОБА_10, третьою
особою ОСОБА_14 та відповідачем за
основним позовом ОСОБА_5, є дійсним,
оскільки при його укладенні було
дотримано всі вимоги закону щодо його
форми та змісту, спірна квартира не
перебувала під забороною відчуження,
що підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 01.10.2007 року.

Крім того, суд не взяв до уваги доводи
відповідачів за основним позовом та їх
представників щодо того, що у
Жовтневого ВДВС відсутнє право на
звернення до суду з даним позовом,
оскільки позивачем не наведено, чим
саме укладеним договором дарування
спірної квартири порушується їх право
з огляду на те, що вони не є власниками
цієї квартири.

Також судом залишено поза увагою, що на
момент звернення Жовтневого ДВС до
суду з позовом дитина, на користь якої
було стягнуто аліменти, а саме: ОСОБА_3,
досягла повноліття, у зв'язку з чим,
виконавче провадження повинно бути
закінченим.

Суд першої інстанції, на думку
апелянтів, не врахував, що у зв'язку з
халатністю позивача за основним
позовом арешт було накладено на все
майно громадянина ОСОБА_10, в той час, як
відповідач за основним позовом ОСОБА_10.

Також апелянти посилаються на те, що
суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку про
недійсність договору дарування
спірної квартири та не взяв до уваги, що
на момент його укладення відповідач за
основним позовом ОСОБА_5 не знала і не
могла знати про заборону відчуження
квартири, у зв'язку з чим, є
добросовісним її набувачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, який діє в
інтересах третьої особи за основним
позовом ОСОБА_8, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати в
частині визнання частково недійсним
договору дарування спірної квартири,
скасування права власності ОСОБА_5 на ?
частину цієї квартири і відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3 та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5.

Зокрема, апелянт ОСОБА_9
посилається на те, що, визнаючи договір
дарування спірної квартири частково
недійсним, суд першої інстанції вийшов
за межі позовних вимог.

Судом не було витребувано у
приватного нотаріуса ОСОБА_13 копії,
завірених належним чином документів,
які долучені до примірника договору
дарування спірної квартири від 01.10.2007
року, зареєстрованого в реєстрі за №
3672, що підтверджують отримання
нотаріусом інформації щодо наявності
арешту на спірну квартиру, не
витребувано докази про те, що прізвище
боржника, як доводять відповідачі за
основним позовом, дійсно ОСОБА_10.

Також суд безпідставно відмовив третій
особі за основним позовом ОСОБА_3 у
задоволенні позову, оскільки підпис
ОСОБА_10 в оскаржуваній нею довіреності
відрізняється від зразку підпису
ОСОБА_10 у паспорті, нотаріальна
довіреність № 5451 від 04.06.2007 року видана
громадянином ОСОБА_10, а підписав її
ОСОБА_10, тобто інша людина.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_2
не мав та не має права власності на
частку квартири, визначену рішенням
суду, так як належно не здійснив
державну реєстрацію на майно.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представника третьої особи за основним
позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_9 представник
відповідача за основним позовом ОСОБА_5
- ОСОБА_6 зазначив, що не заперечує проти
її задоволення в частині скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в частині визнання частково
недійсним спірного правочину,
скасування права власності ОСОБА_5 на
спірну квартиру, однак, просить
відмовити у її задоволенні в частині
скасування рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про
визнання довіреності недійсною та
такою, що не має правових наслідків.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
діють за довіреністю в інтересах
ОСОБА_5 підлягає відхиленню, апеляційна
скарга ОСОБА_9, який діє в інтересах
ОСОБА_8 - частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
09.11.1998 року стягнуто аліменти з
відповідача по справі ОСОБА_10 на
користь третьої особи за основним
позовом ОСОБА_8, в розмірі 1/4 частини
усіх доходів відповідача, на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з
31.10.1998 року, на підставі якого було
видано виконавчий лист №2-а-407/1998 р. від
09.11.1998 року, який ОСОБА_8 з метою
примусового виконання рішення подала
до Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції, де і було
відкрито виконавче провадження.

У зв'язку з невиконанням рішення
суду про стягнення аліментів станом на
01.05.2006 року у відповідача по справі
ОСОБА_10 утворилася заборгованість у
сумі 9762,46 грн.

В ході проведення виконавчих дій, у
боржника ОСОБА_10 було виявлено
зареєстроване на праві власності
нерухоме майно - частина квартири
АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця
Жовтневого ВДВС від 04.05.2006 року було
накладено арешт на нерухоме майно, що
належить відповідачу ОСОБА_10, з метою
його подальшої реалізації (т.1 а.с.4).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомості №7468019 від 11.05.2006 року (14
годин 20 хвилин 08 секунд) було
зареєстровано заборону на відчуження
всього нерухомого майна, що належить
відповідачу ОСОБА_10 (т.1 а.с.3).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомості №37444157 від 20.08.2012 року (09
годин 15 хвилин 12 секунд) була
зареєстрована заборона на відчуження
нерухомого майна, що належить
відповідачу ОСОБА_10, а саме: квартиру
АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 167).

04.06.2007 року відповідач ОСОБА_10 видав
довіреність, яка посвідчена приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_15, за
реєстром 5451, на ім*я ОСОБА_2 та ОСОБА_16,
відповідно до якої доручив продати за
ціну та на умовах на їх розсуд або
подарувати ОСОБА_5 належну йому на
праві приватної власності частину
квартири АДРЕСА_1. /а.с.202/

Відповідно до договору дарування
квартири від 01.10.2007 року, укладеного між
ОСОБА_2, який діяв на підставі
довіреності від імені ОСОБА_10, та від
свого імені подарував відповідачу за
основним позовом ОСОБА_5 належну йому
та відповідачу ОСОБА_10 на праві
спільної часткової приватної
власності квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом,
Жовтневий ВДВС просили визнати
частково недійсним договір дарування
спірної квартири в частині дарування ?
частини квартири, яка належала
відповідачу ОСОБА_10 з тих підстав, що на
момент укладення оспорюваного
договору на квартиру було
зареєстровано заборону відчуження
згідно постанови державного виконавця
про накладення арешту на нерухоме
майно боржника ОСОБА_10

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просила визнати недійсним договір
дарування спірної квартири в частині
дарування ? частини квартири, яка
належала відповідачу ОСОБА_10, оскільки
на момент відчуження спірної квартири
вона знаходилася під арештом,
накладеним постановою державного
виконавця Жовтневого ВДВС; також
ОСОБА_3 просила визнати недійсною
довіреність, на підставі якої було
укладено оспорюваний договір
дарування спірної квартири.

Частково задовольняючи позовні вимоги
Жовтневого ВДВС та ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування квартири
в частині дарування ? частини квартири,
яка належала відповідачу ОСОБА_10, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладений 01.10.2007 року договір дарування
спірної квартири є удаваним.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Однак, суд першої інстанції
задовольняючи вищезазначені позовні
вимоги з підстав удаваності спірного
договору дарування, вийшов за межі
позовних вимог, оскільки сторони по
справі не заявляли вимог про визнання
недійсним договору дарування спірної
квартири з вищезазначених підстав.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9
заслуговують на увагу.

Згідно з вимогами вимог ч.1, 3 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину
повинно бути вільним і відповідати
його внутрішній волі.

Положеннями ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
зі сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Договір дарування є особливою формою
договорів, який опосередковує
безоплатну передачу майна у власність
від однієї сторони (дарувальника) до
іншої сторони (обдарованого).

Згідно із ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність. За п. 2 ст. 719 ЦК
України договір дарування нерухомої
речі укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, в
рамках виконавчого провадження за
виконавчим листом, виданим на підставі
рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу про стягнення з
відповідача ОСОБА_10 на користь третьої
особи ОСОБА_8 аліментів на утримання
доньки ОСОБА_3,1988 року народження, у
зв'язку з наявною заборгованістю,
постановою державного виконавця
Жовтневого ВДВС від 04.05.2006 року було
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_10, 1967 року народження.(т.1
а.с.4).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон на відчуження об'єктів
нерухомого майна від 11.05.2006 року було
зареєстровано вказане обтяження (т.1
а.с.101)

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
на момент укладення договору дарування
від 01.10.2007 року відповідач ОСОБА_10 не
мав права особисто або через
представника відчужувати належну йому
? частину квартири АДРЕСА_1 через наявну
заборону на відчуження його майна, яка
зареєстрована у встановленому законом
порядку.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що договір дарування спірної
квартири в частині дарування 1/2 частини
вказаної квартири від імені ОСОБА_10
повинен бути визнаний недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі
відповідачів за основним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та представників ОСОБА_5-
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на те, що державним
виконавцем Жовтневого ВДВС було
накладено арешт на все майно ОСОБА_10, в
той час, як по-батькові відповідача -
ОСОБА_10, не беруться до уваги колегією
суддів, оскільки у постанові про
накладення арешту на нерухоме майно
боржника мала місце технічна помилка у
написанні його по-батькові, що не є
підставою для відмови у задоволенні
позову Жовтневого ВДВС та ОСОБА_3 в цій
частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та її представників ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 про те, що договір дарування
спірної квартири від 01.10.2007 року,
укладений між відповідачем за основним
позовом ОСОБА_10, третьою особою ОСОБА_14
та відповідачем за основним позовом
ОСОБА_5, є дійсним, оскільки при його
укладенні було дотримано всі вимоги
закону щодо його форми та змісту,
спірна квартира не перебувала під
забороною відчуження, що
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 01.10.2007 року не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів з вищенаведених підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
Жовтневого ВДВС про скасування права
власності ОСОБА_5 на спірну квартиру,
суд першої інстанції виходив з
наявності правових підстав для
задоволення позову у цій частині.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки згідно ст.16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Визнання договору дарування
частково недійсним тягне за собою
скасування права власності
відповідача за основним позовом
ОСОБА_5, у зв'язку з чим, колегія суддів
вважає, що скасування її права
власності на спірну квартиру у
судовому порядку не передбачено.

У зв'язку з чим, рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення на підставі
п.3,4 ч.1 ст.309 ЦП України про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання недійсною
довіреності, суд першої інстанції
виходив з недоведеності позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків,письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Частинами 1,3 ст.244 ЦК України
передбачено, що представництво, яке
грунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Відповідно до ст.245 ЦК України форма
довіреності повинна відповідати
формі, в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Статтями 248,249 ЦК України передбачено
обставини, які зумовлюють припинення
та скасування довіреності.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 просила визнати недійсною
довіреність, посвідчену 04.06.2007 року,
видану відповідачем ОСОБА_10 своєму
брату ОСОБА_2 з тих підстав, що вона
підписана не тією особою.

Однак, позивачем ОСОБА_3 не надано суду
належних та допустимих доказів у
розумінні ст.ст.248,249 ЦК України щодо
невідповідності спірної довіреності
нормам закону.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
рішення суду в цій частині відповідає
вимогам норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в цій
частині не беруться до уваги колегією
суддів, оскільки вони не ґрунтуються на
законі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
просила суд визнати її добросовісним
набувачем спірної квартири на підставі
договору дарування від 01.10.2007 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і нею,
посилаючись на те, що на момент
укладення вказаного договору квартира
не перебувала під арештом або іншою
забороною відчуження, що
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 01.10.2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання її
добросовісним набувачем спірної
квартири, суд першої інстанції виходив
з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частинами 4,5 ст.12 ЦК України
передбачено, що особа може за
відплатним або безвідплатним
договором передати своє майнове
право іншій особі, крім випадків,
встановлених законом. Якщо законом
встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше
не встановлено судом.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
визначені у главі 24 Цивільного кодексу
України, зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
1)було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
2)було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
3)вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5
набула право власності на спірну
квартиру за договором дарування від
01.10.2007 року, який не є відплатним.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та її представників ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 про те, що у Жовтневого ВДВС
відсутнє право на звернення до суду з
даним позовом, оскільки позивачем не
наведено, чим саме укладеним договором
дарування спірної квартири,
порушується їх право з огляду на те, що
вони не є власниками цієї квартири, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки оспорюваним договором
дарування відчужено квартиру, на яку в
межах виконавчого провадження
постановою державного виконавця
Жовтневого ВДВС було накладено арешт,
тобто зазначеним спірним договором
дарування порушено право Жовтневого
ВДВС на подальшу реалізацію
арештованого майна та виконання
рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що на момент звернення Жовтневого ДВС
до суду з позовом ОСОБА_3, на користь
якої було стягнуто аліменти, досягла
повноліття, у зв'язку з чим, виконавче
провадження повинно бути закінченим,
не беруться до уваги колегією суддів,
оскільки на момент накладення арешту
на спірну квартиру ОСОБА_3, на утримання
якої рішенням суду стягнуто аліменти,
ще не виповнилося 18 років.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
діють за довіреністю в інтересах
ОСОБА_5 відхилити; апеляційну скаргу
ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_8
задовольнити частково; рішення суду
скасувати в частині визнання частково
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1 в частині дарування 1/2 частини
вказаної квартири від імені ОСОБА_10 та
скасування права власності ОСОБА_5 на ?
частину квартири та ухвалити в цій
частині нове рішення: позов Жовтневого
ВДВС про визнання частково недійсним
договору дарування спірної квартири та
скасування права власності ОСОБА_5 на ?
її частину задовольнити частково;
позов ОСОБА_3 в частині визнання
недійсним договору дарування спірної
квартири задовольнити частково;
визнати частково недійсним договір
дарування двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, який
діяв від свого імені і від імені ОСОБА_10
та ОСОБА_5 01.10.2007 року, та
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, зареєстрованому в
реєстрі за №3672, в частині дарування 1/2
частини спірної квартири від імені
ОСОБА_10; в іншій частині цих позовних
вимог Жовтневого ВДВС відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють за
довіреністю в інтересах ОСОБА_5
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9, який діє в
інтересах ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 06 серпня 2013 року
скасувати в частині визнання частково
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2, який
діяв від свого імені і від імені ОСОБА_10
та ОСОБА_5 01.10.2007 року, та посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрованому в реєстрі за №3672, в
частині дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_10 та
скасування права власності ОСОБА_5 на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Позов Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції про
визнання частково недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1 та
скасування права власності ОСОБА_5 на ?
частину квартири АДРЕСА_1 задовольнити
частково.

Позов ОСОБА_3 про визнання частково
недійсним договору дарування
двокімнатної квартири АДРЕСА_1
задовольнити.

Визнати частково недійсним договір
дарування двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2, який
діяв від свого імені і від імені ОСОБА_10
та ОСОБА_5 01.10.2007 року, та
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, зареєстрованому в
реєстрі за №3672, в частині дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 від імені
ОСОБА_10.

В іншій частині цих позовних вимог
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: