Номер провадження: 22-ц/785/352/14
Номер справи місцевого суду: 1519/2-375/11
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Цюри Т.В.

суддів - Сидоренко І.П., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі : Криворучці Ю.П.,
Куриленко Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Одеської області
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01 березня 2013 року, по справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Сьома
Одеська державна нотаріальна контора,
про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання свідоцтв про право
на спадщину та договору дарування
недійсними,-

встановила:

В черні 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до Малиновського районного
суду м. Одеси з названими позовними
вимогами, які ними неодноразово
уточнювались та змінювались та просили
суд встановити факт прийняття ними
спадщини, визнати свідоцтво про право
власності на спадщину за законом та
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом , видані ОСОБА_2
та договір дарування спірного будинку-
недійсними.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилались на те, що вони за правом
представлення є спадкоємцями щодо
майна своєї бабці - ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 та шляхом фактичного
вступу у володіння спадковим майном,
вчасно прийняли її спадщину у вигляді
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами під АДРЕСА_1.

Інший спадкоємець ОСОБА_7 за заповітом -
її син та відповідач ОСОБА_2, будь - яким
чином спадщину матері не приймав, але
03.04.2002 року Сьома Одеська нотаріальна
контора неправомірно видала йому
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом та свідоцтво про право на
спадщину за законом 13.08.2002 року
відповідач ОСОБА_2 подарував житловий
будинок під АДРЕСА_1 своїм дітям -
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Тому позивачі вимушені звернутися з
вказаним позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 01 березня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Сьома Одеська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання свідоцтв
про право на спадщину та договору
дарування недійсними - задоволено.

Встановлено факт прийняття
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності на спадщину за
заповітом, яке видано ОСОБА_2 03.04.2002 року
Сьомою Одеською державною
нотаріальною конторою та
зареєстровано в реєстрі за № 1 - 1029.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності на спадщину за законом,
яке видане ОСОБА_2 03.04.2002 року Сьомою
Одеською державною нотаріальною
конторою та зареєстровано в реєстрі за
№ 1 - 1026.

Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами під АДРЕСА_1,
укладений 13.08.2002 року між ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_6, посвідчений Сьомою Одеською
державною нотаріальною конторою та
зареєстрований у реєстрі за № 2 - 3435.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 51 грн.
та витрати пов'язані з інформаційно -
технічним розглядом справи у розмірі 30
грн..

Не погодившись з винесеним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01 березня 2013 року та закрити
провадження по справі.

Заслухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає вказаним вимогам в повному
обсязі, з огляду на наступне.

Так, відповідно ухвали Верховного Суду
України від 16.09.2009 року касаційну
скаргу ОСОБА_2 було задоволено
частково, рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 13.11.2008 року,
яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
задоволено та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 05.02.2009 року, якою
вказане рішення було залишено без змін
- скасовано та справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції, у
тому числі, для належної перевірки
судом поважності причин пропуску
позивачами строку звернення до суду .

Так, суд першої інстанції досліджуючи
питання щодо застосування правила
строку позовної давності, прийшов до
висновку, що строк позовної давності
позивачами не пропущений, оскільки,
моментом коли позивачі дізнались про
порушене право є липень 2007 року в
процесі розгляду заяви про
встановлення факту прийняття спадщини.

Однак, такий висновок суду є хибним,
так, як не узгоджується з обставинами
справи та не ґрунтується на законі.

Відповідно свідоцтва про смерть від
06.03.2007 року, актовий запис №4436, ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку під АДРЕСА_1.

29.05.1996 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким
заповіла зазначений будинок у рівних
частках ОСОБА_8- матері позивачів та
ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з дня смерті
ОСОБА_8, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 до
нотаріальної контори за одержанням
свідоцтв про право на спадщину не
звертались. ОСОБА_2 отримав два
свідоцтва про право на спадщину, а саме:
на ? частину будинку АДРЕСА_1- за
заповітом своєї матері - ОСОБА_7 та на ?
вказаного будинку за законом.

В обґрунтування клопотання про
поновлення строку на звернення до суду
з позовом позивачі зазначали, що
пропустили цей строк із поважних
причин, так як із 24 березня 2000 року по 18
квітня 2002 року ОСОБА_3 за вироком суду
відбував покарання у вигляді
позбавлення волі, а з квітня 2002 року по
березень 2007 року він працював у м.
Керчі. , а ОСОБА_4 у 2001 році вимушено
залишила спірний будинок, так як у
нього вселився ОСОБА_2 після відбуття
покарання за вчинення тяжкого злочину,
вона обґрунтовано побоювалася за своє
життя та не поверталася до будинку.
Позов вони подали до суду лише після
повернення ОСОБА_3 до м. Одеси.

При цьому жодного підтвердження
неможливості звернення до
нотаріальної контори у будь-який
спосіб з моменту відкриття спадщини,
тобто з 26.10.1996 року, позивачами не
надано.

Відповідно статей 71, 76 ЦК УРСР 1963 року,
положення яких підлягає застосуванню з
огляду на пункт 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2003
року, загальний строк для захисту права
за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки. Перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов. Право на позов виникає з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого
права.

За статтею 80 цього Кодексу закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Якщо суд, визнає
поважною причину пропуску строку
позовної давності, порушене право
підлягає захистові.

Закон не визначає переліку
причин пропуску строку на звернення до
суду, які є поважними, тому питання про
поважність таких причин вирішується в
кожному конкретному випадку із
урахуванням обставин справи та
доказів, що свідчать про неможливість
подачі позову протягом визначеного
законом строку в зв'язку з наявністю
об'єктивних перешкод для звернення до
суду; при цьому суб'єктивні причини та
особисті мотиви позивача самі по собі
не можуть вважатися перешкодами для
звернення до суду.

Суд першої інстанції
неправомірно прийняв необґрунтовані
доводи позивачів до уваги й поновив їм
строк на звернення до суду, хоча
фактично не визначився з тим, які ж
об'єктивні перешкоди для подачі позову
існували для позивачів досить
тривалий час.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин, постановлене при
неправильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права
судове рішення, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 01 березня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - Сьома Одеська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
свідоцтв про право на спадщину та
договору дарування недійсними -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:
Т.В. Цюра

І.П.
Сидоренко

Є.С.
Сєвєрова