Справа № 209/4297/13-ц
Провадження № 2/209/440/14
29 квітня 2014 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області
головуючого судді Ковальової А.Б.
при секретарі Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить суд визнати
недійсним договір дарування 1/2 частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, який укладений 20 березня 1998
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
скасувати державну реєстрацію
зазначеного договору, визнати за нею,
позивачем, право власності на 1/2
частину квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову посилається на те, що їй,
позивачу, на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
15 жовтня 1993 року належала на праві
приватної власності 1/2 частина
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Із 1993 року по теперішній час
вона безперервно користується
вказаним житлом, здійснювала ремонт у
квартирі, сплачувала комунальні
платежі, тобто утримувала квартиру. 20
березня 1998 року за домовленістю із
своєю донькою - відповідачем ОСОБА_2,
вона уклала договір дарування 1/2
частини вказаної квартири з умовою, що
остання буде надавати їй допомогу,
часткове прийме участь в утриманні
квартири, тобто вона, позивач, вважала,
що уклала із донькою договір довічного
утримання. Але з часу укладення
договору відповідач грошової допомоги
на оплату комунальних послуг чи іншої
допомоги не надавала. При укладенні
вказаного договору не було обумовлено
таку обставину, що вона, позивач, буде
позбавлена своєї власності, а тому
вважає, що договір дарування слід
визнати недійсним, оскільки такі
наслідки для неї є негативними. На час
звернення до суду з цим позовом
відповідач неодноразово вимагала від
неї звільнити квартиру. Вона, позивач,
не розраховувала на настання таких
негативних наслідків для себе після
укладення договору дарування. При
укладенні договору дарування вона
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, оскільки вважала, що
відповідач отримає квартиру тільки
після її смерті, а за життя відповідач
буде доглядати її, допомагати, адже
саме так їй пояснила донька зміст
договору, коли вона, позивач,
погодилася на його укладення. Вважає,
що в момент укладення договору
дарування належної їй на праві
власності частини квартири, вона в силу
свого похилого віку, стану здоров'я,
збігу тяжкого матеріального стану та
своєї необізнаності, допустила помилку
щодо правової природи договору, і така
помилка має істотне значення, і
укладений договір дарування слід
Представник позивача ОСОБА_4, який діє
на підставі довіреності, в судове
засідання не з'явився, до судового
розгляду справи надав суду заяву з
клопотанням про розгляд справи за його
відсутності, позов по суті та за
обставинами справи підтримав у
повному обсязі, просить його
задовольнити. У випадку неявки
відповідача - згодний на розгляд справи
за її відсутності на підставі наданих
доказів та ухвалення заочного рішення.
Представнику позивача роз'яснений
порядок перегляду заочного рішення
за заявою відповідача.
Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2
ЦПК України, згідно якої особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове
засідання не з'явилася, про час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином згідно вимог ст.ст. 74, 76
ЦПК України - рекомендованим поштовим
відправленням за зареєстрованим
місцем проживання відповідача, про
причини своєї неявки відповідач суд не
повідомила, заяви про розгляд справи за
її відсутності суду не надала. В зв'язку
з тим, що суд не має відомостей про
причину неявки відповідача, яка була
повідомлений належним чином, і яка про
причини своєї неявки суд не
повідомила, заяву про розгляд справи
за її відсутності суду не надала, суд
відповідно до ст.169 ЦПК України вирішує
справу на підставі наявних у ній
даних чи доказів (постановляє заочне
рішення), так як вважає, що є достатньо
матеріалів про права та відносини
сторін, і потреба дачі особистих
пояснень відповідачем відсутня.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі даних чи доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

В зв'язку з тим, що позивач не заперечує
проти розгляду справи по суті у
відсутність відповідача, суд, з її
згоди, ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Судом досліджені письмові докази по
справі:

- копія паспорту позивача (а.с. 3),
якою підтверджується її особа
громадянина України;

- дублікат свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 18
березня 2004 року САА № 750460 (а.с. 4), яким
підтверджується факт передачі
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі розпорядження
від 15 жовтня 1993 року, у спільну
власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5;

- Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 25
квітня 2006 року (а.с. 4 оберт), яким
підтверджується факт реєстрації права
спільної сумісної власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на
підставі дубліката свідоцтва про
право власності від 18 березня 2003 року
САА № 750460;

- договір дарування частини
квартири від 20 березня 1998 року (а.с. 5),
яким підтверджується факт посвідчення
20 березня 1998 року приватним
нотаріусом ОСОБА_3 Дніпродзержинського
міського нотаріального округу
договору дарування 1/ 2 частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 (дарувальник) та
ОСОБА_2 (обдарована);

- витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності ( а.с. 6),
яким підтверджується факт реєстрації
права власності на 1/2 частину квартири,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 17 квітня 2013 року на підставі
дублікату договору дарування;

- фіскальні чеки ( а.с. 31-32 ), якими
підтверджується факт придбання
позивачем медичних препаратів;

- довідка ТОВ «Крона» від 03 червня
2013 року (а.с. 33), якою підтверджується
відсутність заборгованості по
квартирній платі по квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1

- довідка ТОВ «Інфо-ком» від 10
червня 2013 року (а.с. 34), якою
підтверджується факт реєстрації
ОСОБА_1 та членів її сім'ї ОСОБА_5 та
онуки ОСОБА_6 в квартирі, розташованій
за адресою: АДРЕСА_1

- акт про непроживання, складений
ТОВ «Крона» 02 червня 2013 року ( а.с. 35),
яким підтверджується факт

непроживання відповідача ОСОБА_2 в
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 з 15 жовтня 1993 року по день
складення акту;

- копія медичної картки позивача
(а.с. 36-39), якою підтверджується
наявність у ОСОБА_1 хронічних
захворювань серця та призначення їй
постійного прийому лікарських
препаратів.

Вивчивши письмові докази та
матеріали справи, з'ясувавши обставини
та дослідивши їх доказами, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 1993 року
на підставі розпорядження органу
приватизації Дніпродзержинської ГЕС №
331, позивачу ОСОБА_1 та члену її сім'ї
ОСОБА_7 була передана у спільну
власність квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується
дублікатом свідоцтва про право
власності на нерухоме майно № 750460 ,
виданим Фондом комунальної власності
м. Дніпродзержинська згідно
розпорядження від 18 березня 2004 року №
5/34 ( а.с. 4).

У зазначеній квартирі з 1993 року і по
теперішній час проживають позивач та
її донька ОСОБА_5, а також проживає
онука позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї ( а.с. 34).

20 березня 1998 року позивач ОСОБА_1
уклала із іншою своєю донькою ОСОБА_2
договір дарування належної їй 1/2
частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, який був посвідчений
ОСОБА_3, приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу, зареєстрований
в реєстрі за № 170 (а.с. 5).

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 з моменту укладення договору
подарованою частиною квартири не
цікавилася, участі в її утриманні не
приймала, ніякої допомоги ОСОБА_1 не
надавала, і зареєструвала за собою
право власності на подаровану 1/2
частку квартири лише 17 квітня 2013 року,
що підтверджується витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 6). А отже зазначене дає
суду підстави вважати, що дійсно з
моменту укладення договору
дарування, який позивач сприймала як
договір довічного утримання, ОСОБА_2
дійсно не надавала своїй матері, яка
страждає на хронічні захворювання
серця і потребує постійного прийому
лікарських препаратів, ніякої
допомоги, не доглядала позивача, хоча
обіцяла їй надавати таку допомогу.

Крім цього, суд вважає, що позивач
дійсно помилялася щодо правової
природи такого правочину як договір
дарування нерухомого майна та його
наслідків, оскільки вважала, що
відповідач до її смерті немає права
розпорядитися нерухомим майном, а
взамін частини квартири донька бере
на себе обов'язок надавати позивачу
матеріальну та іншу необхідну
допомогу.

Про наміри відповідача розпорядитися
часткою квартири свідчить і те, що до
2013 року ОСОБА_2 не реєструвала за
собою право власності на подароване
майно в державному реєстрі речових
прав, але 17 квітня 2013 року виконала
таку реєстрацію.

А отже суд не має підстав не довіряти
зазначеним позивачем обставинам щодо
наміру відповідача розпорядитися
подарованою часткою квартири, при тому,
що при укладенні договору ОСОБА_1
дійсно не усвідомлювала таких
негативних для себе наслідків,
оскільки з моменту укладення договору
дарування протягом більше 15 років
продовжувала проживати у квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1,
сплачувала квартирну плату, утримувала
нерухоме майно в належному житловому
стані, і не мала намірів до моменту
своєї смерті передавати майно у
користування та розпорядження
відповідачу ОСОБА_2, тобто позивач при
укладенні договору дарування
помилялася щодо обставин, які мають
для неї істотне значення.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача з таких мотивів.

Відповідно до ст. 41 ЦК України (1963 року),
який був чинним на час укладення
договору, угодами визнаються дії
громадян і організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 56 ЦК України (1963 року)
угода, укладена внаслідок помилки, що
має істотне значення. може бути
визнана недійсною за позовом сторони,
яка діяла під впливом помилки. Якщо
така угода визнана недійсною, то кожна
з сторін зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою, а при
неможливості повернення одержаного в
натурі - відшкодувати його вартість.

Зважаючи на зазначені позивачем
обставини та надані докази на їх
підтвердження, суд вважає, що позивач
при укладенні договору дарування
дійсно помилялися щодо обставин, які
мають істотне значення, а тому договір
дарування 1/2 частки квартири повинний
бути визнаний недійсним, із
скасуванням держаної реєстрації права
власності на зазначену частку
квартири за відповідачем в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, і за позивачем повинно
бути визнане право власності на це
нерухоме майно.

На підставі ст. ст. 41, 56 ЦК України (1953
року), ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 88, ст. 158, 208, 209,
212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним -
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
однієї/ другої частини квартири,
загальною площею 42,5 кв.м., тому числі
житловою площею 21,3 кв.м., розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 укладений 20 березня
1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений ОСОБА_3 приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі № 170.

Скасувати державну реєстрацію
договору дарування однієї/ другої
частини квартири, загальною площею 42,5
кв.м., тому числі житловою площею 21,3
кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1
укладений 20 березня 1998 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений ОСОБА_3
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі № 170.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
одну/ другу частину квартири,
загальною площею 42,5 кв.м., в тому числі
житловою площею 21,3 кв.м., розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
А.Б. Ковальова