Справа № 0908/4336/2012
Провадження № 22-ц/779/213/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Горейко М.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю:
апелянта ОСОБА_2

представників позивача
ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування майном, - за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 03 грудня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2012 року ОСОБА_6 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про визначення
порядку користування
будинковолодінням по АДРЕСА_2,
мотивуючи тим, що будучи співвласником
будинку він не має можливості повністю
використовувати належну йому житлову
площу.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 03.12.2013 року позов задоволено.

Визначено порядок користування
будинковолодінням по АДРЕСА_2,
закріплено за ОСОБА_3 право
користування приміщенням житлового
будинку позначені в технічному
паспорті на житловий будинок в АДРЕСА_2
цифрами 2-1 (пл.10,7 м.кв), 2-2 (пл.2,1 м.кв), 2-3
(пл.12,7 м.кв), 2-4 (пл.14,6 м.кв), 2-5 (пл.16,9 м.кв),
2-6 (пл.3,2 м.кв), а всього загальною площею
45,7 м.кв та сараєм пл.16,5 м.кв. зазначеним
під літ. Б. За ОСОБА_2 закріплено в
користування приміщення житлового
будинку позначені в технічному
паспорті на житловий будинок в АДРЕСА_2
цифрами 1-1(пл.6,3 м.кв.), 1-2 (пл.3,6 м.кв),
1-3(пл.2,6 м.кв), 1-4 (пл.12,8 м.кв), 1-5 (пл.18,3 м.кв),
1-6 (пл.21,3 м.кв), 1-7 (пл.6,9 м.кв), 1-8 (пл.18,9
м.кв), 2-7 (пл.4,9 м.кв), 2-8 (пл. 5,8 м.кв) 3-1 (пл.
14,1 м.кв), 3-2 (пл.13,1 м.кв) 3-3 (пл.9,3 м.кв) 3-4
(пл.7,6 м.кв), а всього приміщень
загальною площею 143,3 м.кв., а також
стайню пл.18,4 м.кв. позначену цифрою «В».

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає його незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без належного
дослідження всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що в користуванні позивача
перебувають приміщення 1-6,1-7 та 1-8, які
відповідно до договору дарування він
отримав від свого батька. Рішенням
Калуського міськрайонного суду від
28.01.2009 року, яке вступило в законну силу,
позивача, його дружину та дітей
виселено із кімнат
2-1,2-2,2-3,2-4,2-5,2-6,2-7,2-8,3-1,3-2 та 3-3, тобто тих,
які надані позивачу в користування
оскаржуваним рішенням. Судом не
враховано, що відповідачка
користується цими кімнатами, та в
зв'язку зі своїм похилим віком та
утриманням дочки-інваліда
використовувати мансардний поверх,
визначений для неї судовим рішенням,
незручно.

Також, зазначає, що сарай Б, який
визначений для користування позивача
дістався їй по договору дарування від
батька і позивачу не належить. З
північної сторони будинку знаходиться
її двір, ростуть овочі, квіти, садові
дерева, які вона через оскаржуване
рішення не зможе використовувати.

Крім того, на розгляді у суді
знаходиться справа за позовом
відповідачки до ОСОБА_3 про реальний
розподіл будинку, до ухвалення рішення
по якій, суд не повинен був розглядати
існуючий спір.

Зважаючи на наведені доводи, апелянт
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позов та визначаючи за
позивачем право на користування
частиною будинковолодіння, суд першої
інстанції виходив з того, що в
визначені кімнати є окремий вхід і
сторони, спільно проживаючи в будинку,
не будуть заважати один одному та
чинити перешкод в користуванні
приміщенням.

Такий висновок суду відповідає іншим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві
спільної власності будинковолодіння
по АДРЕСА_2, по 1/4 та ? частини
відповідно. Зазначений будинок
загальною площею 195,2 м.кв. складається з
шести житлових кімнат, трьох кухонь,
двох комор, двох сходових кліток,
веранди, ванни та коридорів. На
території будинковолодіння
знаходяться також господарські
будівлі та споруди - сарай, стайня,
вбиральня, огорожі та криниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Частиною 3 цієї статті
встановлено, що кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння
та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» роз'яснено, якщо виділ частки
будинку в натурі неможливий, суд вправі
за заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 28.01.2009 року останнього разом з
дружиною ОСОБА_7 та дитиною ОСОБА_8
виселено з кімнат позначених літерами
2-1,2-2,2-3,2-4,2-5, 2-6,2-7,2-8,3-1,3-2 та 3-3 будинку
АДРЕСА_2 з наданням їм іншого житлового
приміщення, а саме кімнати 1-6,1-7 та 1-8
цього ж будинку. Зобов'язано ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_2
перешкод в користуванні
господарськими будівлями.
Постановляючи дане рішення суд
зіслався на те, що ОСОБА_9 згідно
договору дарування було подаровано
саме ті кімнати, тобто 1-6 та 1-7.

Однак рішенням Апеляційного суду Івано
- Франківської області від 24.12.2012 року
визнано недійсним договір дарування
від 23.08.1990 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в частині переходу за цим
договором в користування ОСОБА_3 однієї
житлової кімнати розміром 21,30 кв.м.,
зазначеної в плані цифрами 1-6, та кухні
розміром 6,90 кв.м., зазначеної цифрами 1-7.

Дане рішення набрало законної сили і
сторонами не оскаржувалося.

Тому посилання апелянта на те, що
ОСОБА_3 вже визначено якими кімнатами
той може користуватися, і даний порядок
користування закріплений рішенням
суду першої інстанції від 28.01.2009 року,
колегія суддів оцінює критично.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно наданих сторонами доказів
ОСОБА_3 належить на праві власності ?
спірного будинковолодіння. Однак зі
сторони ОСОБА_2 чиняться перешкоди у
користуванні позивачем спірним
будинковолодіння, а тому в даний час
той проживає зі своїми батьками, про що
ствердив суду позивач і не заперечує
відповідачка.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
цим майном.

Оскільки спірні відносини виникли з
приводу порядку користування
будинковолодіння то суд першої
інстанції правомірно визначив порядок
користування сторонами приміщеннями
даного будинковолодіння.

Крім цього колегією суддів
встановлено, про що підтвердили в
судовому засіданні і сторони, у суді
першої інстанції розглядається справа
про реальний поділ спірного
будинковолодіння, а тому визначений
судом даний порядок користування
приміщеннями житлового будинку та
надвірних споруд є тимчасовим до
ухвалення судом рішення по даному
позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законності і обгрунтованості.

Тому підстав для скасування даного
рішення і ухвалення нового колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 03 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

М.Д. Горейко

Я.Ю. Ковалюк