Номер провадження: 22-ц/785/4727/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Харківського національного
університету внутрішніх справ на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2013 року по справі
за позовом Харківського національного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_3 про відшкодування витрат на
навчання,-

встановила:

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_3 11012,12 грн. у якості
відшкодування витрат на навчання та
судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовують тим,
що 13.09.2002 року між Національним
університетом внутрішніх справ (далі
університет) та відповідачем було
укладено Угоду про підготовку фахівців
за державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді, рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ та їх
працевлаштування (далі Угода).

Після закінчення університету, згідно
з наказом № 168-о/с від 23.06.2006 року, ОСОБА_3
було відраховано із складу курсантів з
25.06.2006 року та відкомандировано для
подальшого проходження служби до УМВС
України в Одеській області.

Наказом ГУМВС України в Одеській
області № 451-о/с від 17.08.2007 року
відповідач був звільнений з ОВС за п. 66
(за дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України з 20.08.2007 року.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 не виконав
зобов'язання відпрацювати за
направленням, покладене на нього
згідно Угоди, та на цей час не
відшкодував повну вартість навчання,
тому просив суд стягнути з нього на
користь Харківського національного
університету внутрішніх справ за
навчання 11012,12 грн. та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Харківський національний університет
внутрішніх справ подав до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог Харківського національного
університету внутрішніх справ, суд
першої інстанції виходив з того, що
угода між університетом та ОСОБА_3 була
укладена без відповідних правових
підстав, крім того, згідно зазначеної
угоди, у разі звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну - відповідач повинен
відшкодувати МВС України вартість
навчання у встановленому порядку, між
тим МВС України не є учасником цієї
угоди. Також судом було зазначено, що
відшкодування витрат на навчання на
користь університету не передбачено
діючим законодавством, а університет
не є належним позивачем по справі.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд порушив норми
процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2013 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 13.09.2002
року між Національним університетом
внутрішніх справ та ОСОБА_3 було
укладено Угоду про підготовку фахівців
за державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді, рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ та їх
працевлаштування.

З п. 2.5 Угоди вбачається, що ОСОБА_3
зобов'язувався у разі звільнення з ОВС
після закінчення навчання до
встановленого 3-річного терміну за
підставами, передбаченими п. 3 Угоди, -
відшкодувати МВС України витрати за
період навчання (а.с.3).

Згідно з п. 3.2 Угоди однією з підстав
відшкодування вартості навчання є
звільнення особи з органів внутрішніх
справ за порушення службової
дисципліни, вчинення проступку не
сумісного з перебуванням на службі в
органах внутрішніх справ.

Відповідно до наказу № 210 о/с
Національного університету внутрішніх
справ ОСОБА_3 був прийнятий на службу в
органи внутрішніх справ і зарахований
курсантом 1-го курсу факультету № 1-
юридичного Національного університету
внутрішніх справ з 01 серпня 2002 року з
присвоєнням спеціального звання
«рядовий міліції» (а.с.4).

Наказом № 168 о/с від 23.06.2006 року
Харківського Національного
університету внутрішніх справ
відповідача було відраховано зі складу
курсантів з 25.06.2006 року та направлено в
розпорядження УМВС України в Одеській
області (а.с.5).

Відповідно до розрахунку від 18 липня 2012
року, наданого позивачем, фактичні
витрати, пов'язані з утриманням
рядового міліції ОСОБА_3, склали за
період з 2002 по 2006 роки 11012,12 грн. (а.с.7).

Згідно витягу з наказу № 451 о/с ГУМВС
України в Одеській області від 17.08.2007
року, у відповідності до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, ОСОБА_3,
лейтенанта міліції, дільничного
інспектора міліції Суворовського РВ
ОМУ ГУ МВС України в Одеській області
було звільнено у запас Збройних Сил на
підставі п. 66 (за дискредитацію) (а.с.6).

Під час навчання ОСОБА_3 в університеті
спірні правовідносини по
відшкодуванню витрат на навчання
регулювались Постановою КМУ від 22.08.1996
року № 992 «Про порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням» та наказом МВС України
від 30.08.1999 року за № 660 «Про
затвердження Порядку підготовки
фахівців у вищому навчальному закладі
МВС України за державним замовленням
із числа осіб цивільної молоді,
рядового і молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
України та їх працевлаштування».

Відповідно до п. 14 Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, та п. 3.5 Порядку підготовки
фахівців у вищому навчальному закладі
МВС України за державним замовленням
із числа осіб цивільної молоді,
рядового і молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
України та їх працевлаштування у разі
неприбуття молодого фахівця до місця
розподілу або відмови без поважної
причини стати до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
службової дисципліни чи звільнення за
власним бажанням, без поважних причин,
протягом трьох років випускник
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку вартість
навчання та компенсувати всі витрати.

Зазначене спростовує висновок суду
першої інстанції про те, що відповідач
не відмовлявся від проходження служби,
а був звільнений з ініціативи
роботодавця і під час навчання не
порушував дисципліну та пройшов курс
навчання в повному обсязі, а підстави
для відшкодування витрат за навчання,
згідно Постанови КМУ № 313 від 01.03.2007
року (в редакції яка діяла на час
виникнення правовідносин, тобто на час
звільнення з ОВС), не передбачають
відшкодування у зв'язку зі звільненням
з ініціативи роботодавця.

Скоєння ОСОБА_3 вчинку, що дискредитує
звання рядового і начальницького
складу ОВС безсумнівно є грубим
порушенням службової дисципліни, що
тягне за собою накладання
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

У порушення норм матеріального права
суд першої інстанції не застосував до
спірних правовідносин правові норми,
що підлягали застосуванню, а саме,
положення Постанови КМУ від 22.08.1996 року
за № 992, наказу МВС України від 30.08.1999
року № 660, Дисциплінарного статуту ОВС
України, у результаті чого дійшов
необґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для стягнення з
відповідача витрат, пов'язаних з його
навчанням в університеті.

Колегія суддів також не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
стосовно того, що університет не може
бути належним позивачем по справі та не
може стягувати витрати, пов'язанні з
навчанням в університеті, на свою
корить, з наступних підстав.

Як вбачається з листів Міністерства
внутрішніх справ від 21.01.2009 року за №
12/6-105 та від 13.08.2009 року за № 1216/1556
належними позивачами по даній
категорії справ є вищі навчальні
заклади МВС України (а.с.51-52).

Таким чином, належним позивачем по
справі про стягнення фактичних витрат,
пов'язаних з навчанням особи у вищому
навчальному закладі МВС України, може
бути виключно вищій навчальний заклад.

Також, при застосуванні до спірних
правовідносин положень ст. 53
Конституції України, суд першої
інстанції не прийняв до уваги, що
положенням ч. 3 ст. 53, згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 04.03.2004
року № 5-рп/2004, надане офіційне
тлумачення, відповідно до якого
безоплатність вищої освіти означає, що
громадянин має право здобути її
відповідно до стандартів вищої освіти
без внесення плати в державних і
комунальних навчальних закладах на
конкурсній основі (ч .4 ст. 53 Конституції
України) в межах обсягу підготовки
фахівців для загальносуспільних
потреб (державного замовлення).

Відповідно до Умов Угоди, що була
укладена між університетом та ОСОБА_3,
відповідачу було забезпечено право на
безоплатну вищу освіту, яке було
реалізовано ним у повному обсязі.

Разом з тим, держава покладає на
випускників вищих навчальних закладів,
які здобули освіту за кошти державного
або місцевого бюджетів і направляються
на роботу, обов'язок відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому КМУ України (ч. 2 ст. 52 ЗУ
«Про освіту»).

Оскільки після закінчення навчання
відповідач не відслужив в органах
внутрішніх справ України
встановленого чинним законодавством
строку, він зобов'язаний відшкодувати
витрати, пов'язані з навчанням.

Що стосується посилання відповідача на
пропуск позивачем строку позовної
давності, то воно не заслуговує на
увагу, оскільки, як встановлено в суді,
про звільнення ОСОБА_3 з органів
внутрішніх справ України позивачу
стало відомо з листа УКЗ ГУМВС України
в Одеській області від 31.01.2012 року № 9/354,
тобто лише у 2012 року, з якого і
починається перебіг строку позовної
давності (ч. 1 ст. 261 ЦК України) (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції на усі зазначені обставини
уваги не звернув, не надав належну
оцінку доказам, що призвело до
ухвалення незаконного,
необґрунтованого рішення, яке підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що при поданні
апеляційної скарги позивачем сплачено
судовий збір у розмірі 121,80 грн., та
рішення ухвалено на його користь, з
ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь
Харківського національного
університету внутрішніх справ судові
витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Харківського
національного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2013 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Харківського
національного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Харківського національного
університету внутрішніх справ (пр.
50-річчя СРСР, 27, м. Харків, 61080, р/р
0027 в головному управлінні
Державної казначейської служби
України в Харківській області, код
банка одержувача: 37874947, МФО 851011, ) витрати, пов'язані з його
навчанням, у розмірі 11012,12 грн. та судові
витрати у розмірі 121,80 грн..

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області:

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко