У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дем'яносова М.В.,

Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті
особи: орган опіки та піклування
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради, Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Будьоннівського району м.
Донецька», відділ державної виконавчої
служби Будьоннівського районного
управління юстиції м.
Донецька, про визначення порядку
користування квартирою та розподіл
особових рахунків, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення
Будьоннівського районного суду
м. Донецька від 22 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6,
треті особи: орган опіки та піклування
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради, Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Будьоннівського району м.
Донецька», відділ державної виконавчої
служби Будьоннівського районного
управління юстиції м.
Донецька, про визначення порядку
користування квартирою та розподіл
особових рахунків.

Заочним рішенням Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 22
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 24 вересня 2013 року, позов
задоволено частково. Визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 житлові кімнати площею 13,6 кв. м
та 10,3 кв. м, а ОСОБА_6 - житлову
кімнату площею 15,5 кв. м, лишивши у
спільному користуванні сторін
допоміжні приміщення квартири, в решті
вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 107 грн 30 коп. сплаченого
судового збору.

На обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_6 посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
просить судові рішення в частині
визначення порядку користування
житловим приміщенням скасувати та
провадження у справі закрити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що такий варіант визначення порядку
користування спірною квартирою не
порушує права сторін.

Проте повністю погодитися з таким
висновком судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами
встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5
належить по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Квартира складається з трьох кімнат
площею 10,30 кв. м, 13,60 кв. м та 15,50 кв. м і
має загальну площу 68,90 кв. м.

Також право користування спірною
квартирою має ОСОБА_4

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Цими
правами власник розпоряджається на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Разом з тим Пленум Верховного Суду
України в п. 14 постанови від 22
грудня 1995 року № 20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист
приватної власності» роз'яснив, що
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Однак, встановлюючи між сторонами
порядок користування спірними
приміщеннями квартири, суди залишили
поза увагою вище вказані норми закону і
не врахували, що такий порядок
встановлюється на вимогу осіб у
власності яких перебуває майно з
урахуванням належних кожному із них
часток, натомість встановили порядок
користування жилими приміщеннями,
виділивши відповідачу кімнату у
квартирі, що значно менша його частки у
спільній власності та рівність часток
співвласників у вказаному житловому
приміщенні й того, що правовий режим
спільної часткової власності враховує
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших, при цьому, виділили у
користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дві з
трьох конкретних кімнат у квартирі,
незважаючи на те, що остання взагалі не
є учасником спільної часткової
власності вказаного жилого приміщення,
а тому згідно зі ст. 156 ЖК України, як
член сім'ї власника, зокрема позивачки
і проживає разом з нею у квартирі, має
право користуватися жилим приміщенням
нарівні із власником ОСОБА_5, тобто лише
1/2 його частиною, яка їй
належить.

З огляду на викладене ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, тому вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Заочне рішення Будьоннівського
районного суду м. Донецька від
22 травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 24
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна М.В. Дем'яносов
Є.П. Євграфової О.І. Євтушенко