Справа № 755/8471/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Марфіна Н.В.,
вивчивши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови про накладення
арешту на майно та скасування арешту, -

у с т а н о в и л а:

24.03.2014 року до Дніпровського районного
суду м. Києва надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови про накладення
арешту на майно та скасування арешту

Ознайомившись зі змістом поданого
позову та доданими до нього
документами приходжу до висновку про
те, що у відкритті провадження за даним
позовом в порядку цивільного
судочинства слід відмовити.

Позивач звернувся до суду з позовом до
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про
скасування постанови про накладення
арешту на майно та скасування арешту в
порядку цивільного судочинства
посилаючись на те, що постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на її відчуження №227/4 від
26.04.2005 року була винесена ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва згідно
виконавчого документа №3-1161 про
стягнення штрафу з ОСОБА_1

Вважаю, що ОСОБА_1 з вимогами про
скасування постанови про накладення
арешту та скасування арешту має
звертатись до суду з відповідним
позовом в порядку адміністративного
судочинства, а не з позовною заявою в
порядку цивільного судочинства
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції з
діловодства в місцевому загальному
суді, яка діяла до 01.01.2014 року, для
реєстрації та обліку судових справ у
суді встановлюється перелік індексів,
зокрема, індекс « 3» - матеріали про
адміністративні правопорушення.

Отже перша цифра виконавчого документу
№3-1161 вказує на те, що на виконанні
державної виконавчої служби
знаходилась постанова суду у справі
про адміністративне правопорушення, в
межах виконання якої було винесено
оскаржувану постанову державного
виконавця про накладення арешту на
майно боржника.

Згідно положень ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» від 28.01.2013
№ 24-152/0/4-13, юрисдикційність розгляду
скарг на рішення, дії та бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС залежить від
спеціалізації суду, який ухвалив
рішення, що підлягає примусовому
виконанню органами ДВС. У порядку
цивільного судочинства скарги на
рішення, дії та бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС підлягають
розгляду, якщо підлягає виконанню
рішення суду загальної юрисдикції,
ухвалене відповідно до ЦПК України.
Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС
порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законодавством
не встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Оскільки на виконанні ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві перебувала
постанова суду винесена в межах
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (при здійсненні
примусового виконання якої було
винесено оскаржувану постанову про
арешт майна боржника), а не відповідно
до Цивільного процесуального кодексу
України та враховуючи, що в даному
випадку законодавством не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, у відкритті
провадження за позовною заявою в
порядку цивільного судочинства слід
відмовити та роз'яснити позивачу, що
він має право звернутись до місцевого
загального суду як адміністративного
суду із позовом в порядку
адміністративного судочинства на
підставі положень ст. 181 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 122, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

У відкритті провадження за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови про накладення
арешту на майно та скасування арешту -
відмовити.

Копію ухвали невідкладно надіслати
позивачу разом з позовною заявою та
всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя -