Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/14/2014

Справа № 330/947/13-ц

"30" квітня 2014 р. Якимівський районний
суд Запорізької області у складі:

головуючого - Нестеренко Т.В.

при секретарі - Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Якимівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовною заявою до ОСОБА_2, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним мотивуючи
свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1, з сином
ОСОБА_4 (копія свідоцтва про народження
додається). ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько
помер, залишивши після себе заповіт, в
якому заповідав частину належного йому
майна позивачу. 19.09.2011 року позивач
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_3 із відповідною заявою про
прийняття спадщини після батька. У
відповідності до постанови від 19.09.2011
року у вчиненні нотаріальної дії
позивачу було відмовлено з тієї
підстави, що ним було пропущено
шестимісячний строк на прийняття
спадщини, передбачений ст. 1270
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та роз'яснено його право щодо
звернення до суду з вимогою поновлення
вказаного строку. Рішенням
Якимівського районного суду
Запорізької області йому було
поновлено строк на прийняття спадщини.
В серпні 2012 року він повторно звернувся
до вищевказаного нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини. Своєю
постановою від 02.08.2012 року нотаріусом
було відмовлено у вчинені вказаної
нотаріальної дії з посиланням на те, що
заповіт наданий ним був посвідчений
22.03.2002 року (копія додається), а в
реєстрі заповітів містяться відомості
про інший заповіт, посвідчений не на
його користь 16.04.2002 року, тобто через
три тижні після посвідчення заповіту
на його користь. Вважає, що
вищевказаний заповіт від 16.04.2002 року
має бути визнаний недійсним виходячи з
наступного. Протягом всього свого
життя позивач знаходився у близьких
стосунках зі своїм батьком,
підтримуючи родинні відносини. За
свого життя, а саме у 2002 році, він мав
розмову з батьком у якій він вирішив, що
складе на його користь заповіт, з тією
метою, щоб певне майно, яке залишиться
після його смерті, стало його
власністю. Піти саме таким шляхом
батько вирішив керуючись бажанням
спростити процедуру отримання ним
спадкового майна, щоб після його смерті
у нього та у інших потенційних
спадкоємців не було підстав для спорів.
Вищевказана батькова воля була
виражена у заповіті, який був
посвідчений сільською радою у
відповідності до норм діючого
законодавства 22.03.2002 року. Цей крок був
заздалегідь спланований та
неодноразово обдуманий. Рішення батько
приймав виважено та завчасно. Для
нього, як і для багатьох людей, тим паче
літніх, розпорядження своїм майном на
випадок смерті не було чимось
спонтанним та таким, що могло
змінюватись кожного тижня. Проте, як
зазначено у постанові про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, через три
тижні, а саме 16.04.2002 року, його батько
ніби - то йде та складає новий заповіт
не на його користь, чим скасовує
попередній. Після вказаного
посвідчення батько прожив ще дев'ять
років та за цей час жодним словом не
повідомив про своє нібито скасоване
рішення, що саме по собі є досить
підозрілим та нелогічним, зважаючи на
те, що вони з ним не конфліктували, та
знаходились у гарних родинних
відносинах. Більш того, спілкуючись з
батьком вони неодноразово розмовляли
про земельну ділянку, яку батько
залишив йому у спадок, та про те, що він
буде з нею робити після його смерті.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також, інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Як
зазначено в ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені. Згідно зі ст. 1254 ЦК України
якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу. Відповідно до ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також, заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом,
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Зважаючи на
вищевказане, вважає, що в даному
випадку йдеться про заповіт отриманий
або від особи, яка не усвідомлювала
значення своїх дій, або взагалі містить
підроблений підпис та не був складений
його батьком, а тому є недійсним. Таким
чином позивач просить визнати
недійсним заповіт ОСОБА_4 від 16.04.2002
року, судові витрати покласти на
відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_6 не прибули,
але надали письмову заяву, в якій
просять розглянути дану справу за їх
відсутності, позовні вимоги
підтримують в повному обсязі та
наполягають на їх задоволенні.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7
позовні вимоги не визнали та просили
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, мотивуючи тим, що
відповідно до висновку експерта
Київської незалежної
судово-експертної установи від 21.03.2014
року за № 0789, встановлено, що підпис від
імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» в
заповіті від 16.04.2002 року,
зареєстрованому державним нотаріусом
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лісовою Н.В. за №
1-970 виконаний самим ОСОБА_4. І
відповідно в судовому засіданні вони
просили стягнути витрати відповідача
ОСОБА_2, які вона витратила на допомогу
адвоката та на проведення судової
експертизи з позивача ОСОБА_1 в розмірі,
що зазначені в квитанціях, наданих в
матеріали справи.

В судовому засіданні третя особа по
справі, приватний нотаріус ОСОБА_3
надав письмове пояснення, в якому
просив розглядати справу без його
участі та зазначив, що по справі може
повідомити наступне: на підставі заяви
спадкоємця за законом гр. ОСОБА_9, ним
05.09.2011 року була заведена спадкова
справа після смерті ОСОБА_4, при
заведені згаданої спадкової справи
мною була отримана інформаційна
довідка зі спадкового реєстру
(заповіти/спадкові договори) у якій
зазначені два записи про заповіти,
перший запис - про заповіт посвідчений
16.04.2002 року Мелітопольською міською
державною нотаріальною конторою
Запорізької області за Р№ 1-970 від імені
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; другий запис - про
заповіт посвідчений 22.03.2002 року
Чорноземненською сільською радою
Якимівського району Запорізької
області за Р№ 167 від імені ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_5; при звернені до нього
19.09.2011 року ОСОБА_1, з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину після
померлого ОСОБА_4, ОСОБА_1 було надано
оригінал заповіту посвідченого 22.03.2002
року Чорноземненською сільською радою
Якимівського району Запорізької
області за Р№ 167, згідно якого він є
спадкоємцем майна померлого, однак
оскільки ОСОБА_1 на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем та не надав нотаріусу, в
термін встановлений статтею 1270
Цивільного кодексу України, заяву про
прийняття спадщини, тобто взагалі
спадщину не прийняв, йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину (постанова від 19.09.2011
року). При звернені до нього 28.10.2011 року
ОСОБА_1, ним було надане відповідне
рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 10.10.2011 року по
справі № 2-633 за 2011 рік, після чого ним
від ОСОБА_1 була прийнята заява про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_4 та надана консультація стосовно
документів необхідних для оформлення
спадщини; далі, приблизно на початку
липня 2012 року, до мене звернулась
гр.ОСОБА_2 с заявою про те що вона є
спадкоємцем майна ОСОБА_4 на підставі
заповіту посвідченого 16.04.2002 року
Мелітопольською міською державною
нотаріальною конторою Запорізької
області за Р№ 1 -970, однак заповіт вона
при цьому не надала, тому 06.07.2012 року ним
було надіслано запит до
Мелітопольської міської державної
нотаріальної контори Запорізької
області з проханням повідомити про
дату народження та місце проживання
ОСОБА_4 на час складання заповіту.
Відповідь на його запит він отримав
21.07.2012 року, також йому було надано
копію заповіту посвідченого 16.04.2002 року
Мелітопольською міською державною
нотаріальною конторою Запорізької
області за Р№ 1 -970 від імені ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час складання
заповіту мешкав в с.Чорноземне
Якимівського району Запорізької
області, спадкоємцем за цим заповітом є
гр.ОСОБА_2; враховуючи наявність
заповіту посвідченого 16.04.2002 року
Мелітопольською державною
нотаріальною конторою Запорізької
області за Р№ 1-970, ним, 02.08.2012 року було
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, а саме -
видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на
спадщину на підставі заповіту
посвідченого 22.03.2002 року
Чорноземненською сільською радою
Якимівського району Запорізької
області за Р№ 167; 30.10.2012 року гр.ОСОБА_2
надала заяву про прийняття спадщини
після померлого ОСОБА_4.

В судове засідання державний нотаріус
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лісова Н.В. надала
письмове пояснення, в якому просила
судове засідання по справі 2/330/228/2013 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 провести без
її присутності як свідка. По цій справі
надала письмове пояснення: 16.04.2002р. до
Мелітопольської державної
нотаріальної контори (прийом громадян
вела вона - Лісова Н.В) звернувся гр.
ОСОБА_4. Звернувся особисто, його особа
була встановлена за даними паспорту
наданого ОСОБА_4. Він звернувся з
проханням посвідчення доручення від
його імені та посвідчення заповіту.
Вияснивши дійсність його намірів,
упевнившись у дієздатності і повному
розумінні значення цих нотаріальних
дій, нею була посвідчена довіреність і
заповіт. Ці документи були особисто
прочитані гр. ОСОБА_4, ;підписані ним і
одержані ним особисто. За вчинені
нотаріальні дії він сплачував державне
мито і надав квитанції про сплату.
Строк зберігання довіреності - 3 роки з
дня її закінчення. Тобто в 2009 році
довіреність списана і зничтожена,
заповіт зберігається 75 років в наряді
заповітів. Указані нотаріальні дії
були посвідчені на загальних умовах.
Поведінка заповідача не визивала
ніяких питань чи підозр. В день 16.04.2002
року було вчинено багато нотаріальних
дій і гр. ОСОБА_4 звертався до мене в
порядку черги. Оскільки з дня
посвідчення заповіту минуло досить
багато часу вона не пам'ятає подробиць
його перебування в нотаріальній
конторі. Тобто, його поведінка і
посвідчені від його імені нотаріальні
дії не визивали ніяких питань чи
сумнівів. Вона підтверджує, що заповіт
та довіреність були посвідчені за
особистим проханням ОСОБА_4 підписані
особисто ним і одержані. При цьому
направила виписку з реєстру
нотаріальних дій де зареєстровані
вчинені довіреність і заповіт, і
маються підписи про одержання
документів. Знаходячись в іншому місті
(м. Мелітополь) і маючи велику
загруженість в роботі немає змоги
особисто бути присутньою на судовому
засіданні, тому надає ці свідчення
письмово. Після закінчення судового
засідання, просить повернути оригінал
заповіту, який має зберігатись в
справах Мелітопольської державної
нотаріальної контори. В судовому
засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду,
що вона проживала разом з померлим у
шлюбі. Коли її померлий чоловік при
житті отримував паспорт, він хворів і
вона отримала його паспорт за нього та
поставила свій підпис, так як вважала,
що це нічого не змінює. При житті
чоловік забажав зробити заповіт на
сина, позивача по справі на належну
йому землю, їй надав довіреність на
гроші, а онуці, відповідачу по справі,
ОСОБА_2, так як вона сама найменша в
сім»ї заповіт на інше майно. Про його
наміри їй стало відомо тільки після
смерті чоловіка, і тому вона отримала
гроші, син оформив на себе землю, а
онука, заповідальне їй майно. Всі
рішення її померлий чоловік приймав
самостійно, при здоровому глузді та
йому ніхто не вказував та не перечив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 в
судовому засіданні пояснила, що вона
працювала секретарем Чорноземнеської
сільської ради та на момент видачі
паспорта ОСОБА_4, всі знали, що він
хворіє, тому паспорт віддали його
дружині, ОСОБА_11, щодо підпису в
паспорті, вона вже не пам'ятає тих
обставин, так як сплило багато часу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13,
судовий експерт-криміналіст, щодо
висновку експертизи від 11.10.2013 року за
№ 4-5Ф/2013 пояснив, що при проведенні
експертизи ними були обрані тільки з
копії паспорта на ім»я ОСОБА_4, як
базовий підпис, інші зразки підписів не
використовувались, так як для
експертизи беруться ті зразки
підписів, де більше розрізняючи
ознаків.

Суд заслухавши пояснення сторін по
справі, перевіривши заяви сторін і
матеріали справи та дослідивши докази,
які містяться в матеріалах справи,
прийшов до наступного, що вимоги,
зазначені в позовній заяві не
підлягають задоволенню з наступних
підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1234 ЦК
України право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю,
відповідно до ч.2 ст. 1234 ЦК України право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається. Судом встановлено, що
заповідач ОСОБА_4 розумів значення
своїх дій та міг ними керувати при
складанні заповіту від заповіту
посвідченого 16.04.2002 року державним
нотаріусом Лісовою Н.В.,
Мелітопольської міської державної
нотаріальної контори Запорізької
області за Р№ 1 -970, на ім"я ОСОБА_2, що
волевиявлення заповідача було вільним
і відповідало його волі, що
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні доказами, а саме:
письмовими поясненнями державного
нотаріусу Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лісова Н.В. з
наданими копіями реєстру нотаріальних
дій (а.с.134-138) та приватного нотаріусу
ОСОБА_3 (а.с. 18-19), поясненнями в судовому
засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Позивачем
ОСОБА_1 та представником позивача
ОСОБА_6 не надано суду докази того, що
спадкодавець ОСОБА_4 не розумів
значення своїх дій або не міг ними
керувати при складанні заповіту,
посвідченого 16.04.2002 року державним
нотаріусом Лісовою Н.В.,
Мелітопольської міської державної
нотаріальної контори Запорізької
області за Р№ 1 -970, на ім"я ОСОБА_2, як
зазначено в позові.

Посилання позивача та його
представника на те, що є підстави
вважати, що заповіт, посвідчений 16.04.2002
року державним нотаріусом Лісовою Н.В.,
Мелітопольської міської державної
нотаріальної контори Запорізької
області за Р№ 1 -970, містить підроблений
підпис та не був складений його
батьком, ОСОБА_4, спростовується
висновком експерта Київської
незалежної судово-експертної установи
від 21.03.2014 року за № 0789, встановлено, що
підпис від імені ОСОБА_4 в графі
«Підпис» в заповіті від 16.04.2002 року,
зареєстрованому державним нотаріусом
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лісовою Н.В. за №
1-970 виконаний самим ОСОБА_4 (а.с.172-175) та
поясненнями свідка ОСОБА_13. Де у
висновку зазначено (а.с.174), що
розбіжності висновків даної
експертизи та Висновків експертів №
4-5Ф/2013 від 11.10.2013 року (а.с.90-114) можуть
пояснюватись різною оцінкою
встановлених ознак почерку, в т.ч. через
недостовірність наданих для
порівняння зразків підписів ОСОБА_4.
Відповідно висновки експертів № 4-5Ф/2013
від 11.10.2013 лабораторії експертного
матеріалознавства науково-дослідного
сектору при Запорізькій державній
інженерній академії і
Дніпропетровського ДУВС судом не
приймаються до уваги, відповідно до ч.2
ст.150 ЦПК України.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_7 про стягнення
витрат на допомогу адвоката та на
проведення судової експертизи з
позивача ОСОБА_1 на користь відповідача
ОСОБА_2 в розмірі, що зазначені в
квитанціях, наданих в матеріали справи,
зазначене клопотання підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Відповідно п.п. 2,4 до ч.3 ст. 79 ЦПК України
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: витрати на
правову допомогу та витрати, пов'язані
із проведенням судових експертиз.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.
Відповідачем ОСОБА_2 надано
документально підтверджені судові
витрати: розрахунок компенсації витрат
на правову допомогу адвокатом ОСОБА_7
та квитанція на суму 3000 (три) тисячі
гривень (а.с. 194-195 ), квитанція про оплату
послуг експертизи на суму 3800 (три
тисячі вісімсот) гривень (а.с. 196 ), а
всього підлягає стягненню судових
витрат з позивача ОСОБА_1 на користь
відповідача ОСОБА_2 в розмірі 6800 (шість
тисяч вісімсот) гривень. Доказів щодо
звільнення сторони позивача від оплати
судових витрат, відповідно до ч.2 ст.88
ЦПК України, в матеріалах справи
відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 209, 215, 225, 1233, 1234,
1247, 1248, 1253, 1254, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60,
79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
- відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1,
паспорт Серії НОМЕР_3, виданий
Якимівським УМВС України в Запорізькій
області 03.02.1996 року, місце реєстрації
постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІН НОМЕР_2,
паспорт Серії НОМЕР_4, виданий
Якимівським РС УДМС України в
Запорізькій області 26.10.2012 року, місце
реєстрації постійного проживання:
АДРЕСА_2 судові витрати в розмірі 6800
(шість тисяч вісімсот) гривень.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Якимівський районний суд Запорізької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Т.В. Нестеренко