№ 245/683/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дехти Р.В.,
при секретарі Іваницькій Л.Ю.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні в смт. Старобешеве Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим будинком, -
18 березня 2014 року до Старобешевського
районного суду Донецької області
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим будинком
та свої вимоги мотивував наступним.
На підставі договору дарування йому
належить житловий будинок АДРЕСА_1. За
вказаною адресою також значиться
зареєстрованою його колишня дружина,
яка відмовляється добровільно знятися
з реєстрації, не мешкає за вказаною
адресою з 2007 року, що суттєво порушує
його права та законні інтереси як
власника помешкання, а тому позивач
просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не
з'явився, надав суду заяву, згідно якої
на позовних вимогах наполягав у
повному обсязі, проти ухвалення
заочного рішення не заперечував і
просив справу розглянути без його
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні не з'явилась, належним чином
була повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомила, тому суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних і
доказів у відповідності з вимогами ч.1
ст. 224 ЦПК України та постановляє заочне
рішення..

У зв'язку з відсутністю фінансування
суду суд не має можливості відправляти
документи рекомендованою поштою, в
зв'язку з чим матеріали позову
сторонам, судові повістки та
повідомлення про дату та час слухання
справи були направлені звичайною
поштою.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що відповідачка належним
чином повідомлена про дату та час
слухання справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданих відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Рішення суду повинно відповідати
вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року( зі змінами внесеними ППВСУ №15 від
25.05.1998 року) у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування житловими
приміщенням, судам необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування від 05.12.2003 року
ОСОБА_1 належить житловий будинок
АДРЕСА_1. За вказаною адресою також
значиться зареєстрованою його колишня
дружина ОСОБА_2, що є відповідачем по
справі.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано
14.06.2010 року.

Факт розірвання шлюбу підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія
НОМЕР_1 зареєстрованим і виданим 14.06.2010
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Старобешівського
районного управління юстиції
Донецької області, актовий запис № 84..

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону №
475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно акту перевірки проживання від
25.02.2014 року, відповідною комісією
встановлено та виконкомом Петрівської
сільської ради Старобешівського
району Донецької області засвідчено,
що за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 значиться
зареєстрованою, але не мешкає із 2007
року.

ОСОБА_2, як член сім'ї ОСОБА_1, була
відсутня за місцем реєстрації близько
трьох років, враховуючи встановлений
факт непроживання з 2007 року та дату
розірвання шлюбу 2010 року.

На день розгляду справи ОСОБА_2 членом
родини ОСОБА_1 не являється, оскільки
шлюб між ними було розірвано, жодних
домовленостей між ними стосовно
користування належним ОСОБА_1 будинком
досягнуто не було.

Суд оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
що відповідає ст. 212 ЦПК України,
враховуючи, що ОСОБА_2 відсутня без
поважних причин понад один рік за
місцем реєстрації та за місцем
реєстрації не мешкає з 2007 року, вирішив
задовольнити вимоги позивача повністю
і визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, про що
також зазначено в п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі».

Позивачем ОСОБА_1 не заявлено вимогу
про стягнення з відповідачки ОСОБА_2
судових витрат.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за необхідне не стягувати з
відповідачки на користь позивача
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 14, 57, 88, 212-215, 218,
224 ЦПК України, 11, 15, 16, 383, 386, 391, 405 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України №2 від 12.04.1985 року, ст.ст. 9,
72, 107, 150, 156 Житлового кодексу
Української РСР, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим будинком -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такою, що втратила право користування
житловим будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі відмови у задоволенні цієї заяви
відповідач може оскаржити заочне
рішення до апеляційного суду в
загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Старобешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Р.В. Дехта

06.05.2014