Єдиний унікальний номер 205/8823/13-ц
№ 2/205/407/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Приходченко О.С.

при секретарі Король
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Кредитної
спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та Головного управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, визначення способу реалізації
предмету іпотеки, виселення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

КС «Взаємний кредит» 17 липня 2012 року
звернулася до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа Ленінський РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, визначення способу реалізації
предмету іпотеки, виселення та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2012
року позовну заяву було залишено без
руху та запропоновано позивачу усунути
недоліки протягом п'яти днів з дня
отримання ним її копії, однак зазначена
ухвала представником позивача була
виконана не в повному обсязі.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня
2012 року позовну заяву було залишено без
руху та запропоновано позивачу усунути
недоліки, які ним було усунуто 23 жовтня
2012 року.

23 січня 2013 року Ленінським районним
судом м. Дніпропетровська було
ухвалено заочне рішення, яким позовні
вимоги було задоволено в повному
обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року
заочне рішення було скасовано, а справу
призначено до розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року
до участі у справі в якості
співвідповідача було залучено Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, а Ленінський РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області -
вилучено з числа третіх осіб.

Позивач у своєму уточненому позові, а у
ході судового засідання його
представник, посилалися на те, що 5
листопада 2009 року між КС «Взаємний
кредит» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 051109-К, відповідно
до умов якого вона отримала кредит у
розмірі 41 750 грн., строком до 5 листопада
2010 року, для купівлі побутової техніки.
Факт надання кредиту підтверджується
видатковим касовим ордером № 133 від 5
листопада 2009 року. 16 грудня 2010 року між
КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_1 було
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору № 051109-К, згідно
якої було збільшено суму кредиту до 90 000
грн. та продовжено термін погашення
кредиту до 5 грудня 2011 року. ОСОБА_1
отримала грошові кошти у розмірі 48 250
грн., що підтверджується видатковим
касовим ордером № 111 від 16 грудня 2010
року. Разом з тим, ОСОБА_1 свої
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів не виконувала, що
призвело до виникнення заборгованості,
розмір якої станом на 5 лютого 2014 року
складає 517 851 грн. 10 коп., яка складається
з суми кредиту у розмірі 90 000 грн.,
процентів за користування кредитом у
розмірі 136 358 грн. 59 коп., штрафу у
розмірі 261 907 грн. 16 коп., пені у розмірі 29
585 грн. 35 коп. З метою забезпечення
належного виконання зобов'язання за
кредитним договором між ОСОБА_1 та КС
«Взаємний кредит» 5 листопада 2009 року
був укладений договір іпотеки № 051109-з,
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4, зареєстрований за № 1556,
відповідно до умов якого в іпотеку
передано нерухоме майно, квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на
праві власності, відповідно до
договору купівлі-продажу від 16
листопада 2005 року, ВСК № 139340,
зареєстрованого в реєстрі за № 3691
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 18
березня 2012 року ОСОБА_1 особисто
отримала від представника КС «Взаємний
кредит» лист-вимогу про необхідність
повернення кредиту, сплати процентів,
та інших платежів, передбачених
договором, однак свої зобов'язання не
виконала. Договором іпотеки
встановлено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється за
рішенням суду. Відповідно до довідки
КЖЕП № 25 від 20 лютого 2012 року за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1
та ОСОБА_2 18 березня 2012 року
представником позивача ОСОБА_1 було
особисто вручено вимогу про її
виселення та виселення її дочки ОСОБА_2,
однак вимогу позивача виконано не було.
Відповідно до оцінки майна здійсненої
ФОП ОСОБА_6, вартість квартири за
адресою: АДРЕСА_1, станом на 25 лютого 2014
року складає 356 040 грн. Позивач у своєму
позові, а у ході судового засідання
представник позивача, просили суд в
рахунок погашення кредитної
заборгованості за договором № 051109-к
від 5 листопада 2009 року звернути
стягнення на предмет іпотеки,
визначити спосіб реалізації предмету
застави, виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби у
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_1, ОСОБА_2, а
також стягнути судовий збір у розмірі 3
654 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнавав та в їх задоволенні просив суд
відмовити, посилаючись на те, що
позивачем не було надано підтверджень
щодо можливості надання фінансових
послуг та не надано підтверджень того,
що відповідач ОСОБА_1 є членом
кредитної спілки. Крім того,
відповідачем ОСОБА_1 кредит у розмірі 90
000 грн. не отримувався, позивач, не
надавши жодних роз'яснень, змінив
розмір кредиту до 90 000 грн., також ним не
було зазначено ні обставин, ні підстав
зміни розміру суми кредиту. В
розрахунку заборгованості відповідача
ОСОБА_1 зазначено, що нею було фактично
сплачено 21 687 грн., однак, ці грошові
кошти нею не сплачувалися та доручення
про сплату цих грошових коштів нею
нікому не надавалося. Позивачем було
приховано дійсність його намірів при
укладанні додаткового договору та
використано юридичну і бухгалтерську
необізнаність відповідача ОСОБА_1
Також, з розрахунку заборгованості
вбачається, що позивачем в рахунок
заборгованості відповідача ОСОБА_1
було враховано заборгованість по
штрафу та пені за період з 5 січня 2011
року по 5 лютого 2014 року, тобто без
врахування строку позовної давності
для обчислення штрафу та пені. Крім
того, позивачем не було враховано, що
загальна сума заборгованості по
штрафам та пені більша ніж загальна
сума заборгованості по кредиту та
процентам за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце слухання
справи повідомлялася у порядку,
передбаченому ч. 4 ст. 76 ЦПК України.

Представник відповідача Головного
управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровській області у
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи відповідач
повідомлявся належним чином.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані і добуті докази, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що 5 листопада 2009
року між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
051109-К, відповідно до умов якого вона
отримала грошові кошти у розмірі 41 750
грн., строком до 5 листопада 2010 року, для
купівлі побутової техніки, плату за
користування кредитними коштами було
встановлено у розмірі 48 відсотків
річних (Т. 1 а.с. 6).

Відповідно до видаткового касового
ордеру № 133 від 5 листопада 2009 року
ОСОБА_1 отримала 41 750 грн. (Т. 1 а.с. 7).

16 грудня 2010 року між КС «Взаємний
кредит» та ОСОБА_1 була укладена
додаткова угода № 1 до кредитного
договору № 051109-К від 5 листопада 2009
року, якою було внесено зміни до п.п. 1.1.
кредитного договору: спілка надає
кредит позичальнику в розмірі 90 000 грн.
строком до 5 грудня 2011 року. Строк
повернення кредитних коштів було
встановлено не пізніше 5 грудня 2011 року
(Т. 1 а.с. 8).

Відповідно до видаткового касового
ордеру № 111 від 16 грудня 2010 року ОСОБА_1
отримала 48 250 грн. (Т. 1 а.с. 9).

З метою виконання умов кредитного
договору між КС «Взаємний кредит» та
ОСОБА_1 5 листопада 2009 року було
укладено договір іпотеки № 051109-3, який у
встановленому порядку було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за № 1556,
відповідно до умов якого, з метою
забезпечення своєчасного повернення
кредиту, відсотків за користування ним
та можливих штрафних санкцій
іпотекодавець передав в іпотеку
іпотекодержателю нерухоме майно:
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору
іпотекодержатель також має право у
випадку невиконання іпотекодавцем
своїх зобов'язань за кредитним
договором отримати задоволення за
рахунок майна, переданого в іпотеку (Т. 1
а.с. 11-12).

16 грудня 2010 року КС «Взаємний кредит»
та ОСОБА_1 було внесено зміни до
договору іпотеки (Т. 1 а.с. 13).

Відповідно до довідки КЖЕП № 25 за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1
та ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 15).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, ОСОБА_1 порушуються
взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредиту та сплати
процентів, внаслідок чого станом на 5
лютого 2014 року відповідно до
розрахунку виникла заборгованість у
розмірі 517 851 грн. 10 коп., яка складається
з суми кредиту у розмірі 90 000 грн.,
процентів за користування кредитом у
розмірі 136 358 грн. 59 коп., штрафу у
розмірі 261 907 грн. 16 коп., пені у розмірі 29
585 грн. 35 коп., що підтверджується
розрахунком заборгованості (Т. 2 а.с. 7-11).

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму
ВСС України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30
березня 2012 року, положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

З розрахунку заборгованості, наданого
до позову (Т. 2 а.с. 7-11), вбачається,
заборгованість по кредиту складає 517 851
грн. 10 коп., яка складається з суми
кредиту у розмірі 90 000 грн., процентів за
користування кредитом у розмірі 136 358
грн. 59 коп., штрафу у розмірі 261 907 грн. 16
коп., пені у розмірі 29 585 грн. 35 коп.,
загальний розмір неустойки становить
291 492 грн. 51 коп.

Як вбачається з зазначених обставин,
розмір заборгованості по сплаті
кредиту та відсотків значно менші
розміру нарахованої неустойки, а за
таких обставин, враховуючи положення ч.
3 ст. 551 ЦК України, беручи до уваги
заперечення представника відповідача
ОСОБА_1 від 14 березня 2014 року щодо
розміру нарахованої неустойки, а також
враховуючи, що сума заборгованості
відповідачами частково, у розмірі 21 687
грн., сплачувалась, що підтверджується
розрахунком заборгованості за
кредитним договором (Т. 1 а.с. 10), суд
вважає за необхідне зменшити розмір
неустойки та стягнути її у розмірі
заборгованості по сплаті кредиту та
відсотків за кредитом, тобто у сумі 226 358
грн. 59 коп.

У задоволені інших позовних вимог щодо
стягнення неустойки позивачу слід
відмовити.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. При цьому, за рахунок предмета
застави заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданими
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставного майна, а
також витрати, понесені у зв'язку із
пред'явленням вимоги, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором чи
законом.

Ч. 1 ст. 575 передбачено, що іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

На підставі ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Листом-вимогою КС «Взаємний кредит» №
50 від 16 березня 2012 року ОСОБА_1 було
повідомлено під підпис про розмір її
заборгованості за кредитним договором
№ 051109-К від 5 листопада 2009 року та
запропоновано в добровільному порядку
погасити заборгованість (Т. 1 а.с. 14).

Листом-вимогою КС «Взаємний кредит» №
49 від 16 березня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було повідомлено про порушення умов
кредитного договору № 051109-К від 5
листопада 2009 року та запропоновано
добровільно виконати вимоги
іпотечного договору № 051109-З від 5
листопада 2009 року, укладеного з метою
забезпечення кредитного договору (Т. 1
а.с. 16).

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки № 051109-З
від 5 листопада 2009 року
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання іпотекодавцем своїх
зобов'язань за кредитним договором
отримати задоволення за рахунок майна,
переданого в іпотеку. Предметом
іпотеки є квартира, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи розмір заборгованості, та
те, що борг відповідача за основним
зобов'язанням є значним, та вподальшому
буде збільшуватися, а також
невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх
зобов'язань щодо погашення кредиту, суд
доходить висновку, що вимога позивача
про звернення стягнення на предмет
іпотеки є обґрунтованою.

Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачає, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Ст. 41 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої ЗУ «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього Закону.

На підставі п. 4.1.3 іпотечного договору у
випадку невиконання іпотекодавцем
зобов'язань за кредитним договором (та
додаткових умов до нього) звернути
стягнення на предмет іпотеки,
реалізувати відповідно до п. 6 цього
договору.

З ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» вбачається,
що дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Ч. 2 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку» передбачено,
що початкова ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється рішенням суду.

На підставі висновку ФОП ОСОБА_6 про
оцінку майна: квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, було встановлено,
що ринкова вартість цієї квартири
станом на 24 лютого 2014 року становить 356
040 грн. (Т. 2 а.с. 13-51).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що способом
реалізації предмету іпотеки: квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, слід
визначити продаж на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченого ЗУ «Про
виконавче провадження» з початковою
вартістю 356 040 грн.

На підставі ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотекодержателя виносить
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

На підставі ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою КЖЕП № 25 від
20 лютого 2012 року (Т. 1 а.с. 15), про
необхідність звільнити квартиру
відповідачі повідомлялися листом № 49
від 16 березня 2012 року, але до
теперішнього часу квартира ними
звільнена не була, тому на підставі
вищезазначених норм права відповідачі
підлягають виселенню з цієї квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» про те, що
рішення суду про виселення є підставою
для зняття особи з реєстрації, вимоги
позивача про зобов'язання міграційної
служби зняти з реєстраційного обліку
відповідачів є також обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Заперечення представника відповідача
ОСОБА_1 не заслуговують на увагу суду,
оскільки кредитний договір було
підписано відповідачем особисто та у
добровільному порядку, а умовами
кредитного договору та додаткової
угоди до кредитного договору
передбачено внесення змін до
кредитного договору, відповідно до
яких розмір кредиту та дату його
повернення було змінено. Щодо
неотримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 90
000 грн. спростовуються видатковим
касовим ордером № 133 від 5 листопада 2009
року (Т. 1 а.с. 7) та видатковим касовим
ордером № 111 від 16 грудня 2010 року (Т. 2
а.с. 9) відповідно до яких нею було
отримано 41 750 грн. та 48 250 грн.
відповідно, дійсність підпису ОСОБА_1
на видаткових касових ордерах ні
ОСОБА_1, ні її представником не
спростовувалися та не оскаржувалися.
Крім того, посилання представника
відповідача щодо до членства у
кредитній спілці ОСОБА_1
спростовуються її заявою про прийняття
до членів спілки та постановою
правління кредитної спілки про її
прийняття. Що стосується посилань про
те, що ОСОБА_1 відсотки за договором не
сплачувалися, то ці обставини
спростовуються касовими ордерами № 340
від 15 грудня 2012 року, № 357 від 10 грудня
2009 року, № 30 від 2 лютого 2010 року.

Також не заслуговують на увагу
твердження сторони відповідача про те,
що під час нарахування позивачем
штрафу та пені, ним не було враховано
річний строк позовної давності,
оскільки, як вбачається з розрахунку
заборгованості, штраф було нараховано
за період з 5 серпня 2013 року по 5 лютого
2014 року, пеня нарахована за період з 5
листопада 2011 року по 5 лютого 2014 року (Т.
2 а.с. 7), позов до суду було подано 17
липня 2012 року, тобто неустойка
позивачем була нарахована з
урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Позивачем при поданні позову було
сплачено судовий збір у розмірі 3 761 грн.
30 коп. (3 219 грн. + 107 грн. 30 коп. + 435 грн. = 3 761
грн. 30 коп.) (Т.1 а.с. 1, 37, Т. 2 а.с. 1), який
підлягає стягненню з відповідачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача у
рівних частках.

На підставі викладеного і керуючись ч.
ч. 1, 3 ст. 33, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 38, ч. ч. 1, 2 ст.
39, ст. 41, ч. 2 ст. 43 Закону України «Про
іпотеку», ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 575,
ст. ст. 589, 590, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 3 ст.
109 ЖК України, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 88, ч. 2 ст.
197, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 051109-К від 5
листопада 2009 року в сумі 452 717 грн. 18 коп.,
яка складається з суми кредиту у
розмірі 90 000 грн., процентів за
користування кредитом у розмірі 136 358
грн. 59 коп., неустойки у розмірі 226 358 грн.
59 коп., звернути стягнення на предмет
іпотеки: квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_1.

Визначити способом реалізації
квартири за адресою: АДРЕСА_1, продаж на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», за початковою вартістю у
розмірі 356 040 грн.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Головному управлінню державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У задоволенні інших позовних вимог
Кредитної пілки «Взаємний кредит»
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки «Взаємний кредит» судовий збір
у розмірі 1 880 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної
спілки «Взаємний кредит» судовий збір
у розмірі 1 880 грн. 65 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя