Справа № 363/2784/13-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/1654/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» до ОСОБА_1 про відшкодування
завданої шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
стягнути з відповідача 527 013,10 грн.
матеріальної шкоди, вартість
проведення експертизи у розмірі 600 грн.
та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
наказом № 563 КА/к-п від 29.06.2011 року
ОСОБА_1 було прийнято на посаду
підмінного водія-експедитора до ТОВ
«Комплекс Агромарс». В той же день між
позивачем та відповідачем був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно якого
останній зобов'язався дбайливо
ставитись до переданих йому на
збереження матеріальних цінностей
позивача, вживати заходів для
попередження збитків та прийняв на
себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
зберігання матеріальних цінностей.
Позивач зазначає, що 10.07.2012 року
сталася ДТП за участю автомобіля
позивача - марки «Даф», яким керував
відповідач, у результаті якої
вказаному автомобілю було нанесено
значні механічні пошкодження.
Оскільки, відповідача було визнано
винним у вчиненні ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності, а
позивачу нанесено матеріальні збитки у
вигляді пошкодження транспортного
засобу, то останній вважає, що таку
матеріальну шкоду повинен
відшкодувати саме відповідач, у
відповідності до договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 18 грудня 2013
року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Комплекс Агромарс» 527 013,10 грн. - шкоди,
600 грн. - витрати за проведення
товарознавчої експертизи та 3 441,00 грн.
витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним нормам закону судове
рішення не відповідає.

Судом встановлено, що наказом №563 КА/к-п
від 29.06.2011 року відповідача прийнято
підмінним водієм автофургонів та
рефрижераторів автоколони №2
транспортного департаменту
Гаврилівського птахівничого комплексу
29.06.2011р. зі строком випробування 1
місяць з оплатою праці відповідно до
штатного розпису та доручено йому
виконувати додаткові обов'язки в
порядку суміщення посади експедитора в
межах установленої тривалості
робочого дня із доплатою 0,25 посадового
окладу експедитора.

29.06.2011 року між сторонами було укладено
договір №114 про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

Судом встановлено, що 10.07.2012 року,
близько 04 год., на автодорозі
Київ-Харків, ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «Даф» державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, не
врахував дорожньої обстановки, не
обрав безпечної швидкості руху,
допустив зіткнення з автомобілем
«Даф» , державний реєстраційний номер
НОМЕР_4.

Відповідно до постанови
Вишгородського районного суду
Київської області від 23 серпня 2012 року,
відповідача ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні правопорушення передбаченого
ст. 124 КУпАП та застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу (а.с. 7).

Відповідно до звіту про оцінку
вартості майнової шкоди, завданої
власнику КТЗ №11/08/12 вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням фізичного зносу складає 527
013,10грн. (а.с. 16-27).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
відповідача визнано винним у скоєнні
ДТП, що призвело до пошкодження
належного позивачу автомобіля і його
вина у понесенні позивачу матеріальної
шкоди доведена, то відповідно до
договору про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність її
необхідно стягнути з відповідача в
повному обсязі.

Однак колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про
працю України відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за забезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність можуть
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного
віку), які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо
зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
і застосуванням у процесі виробництва
переданих цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

В постанові Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з праці та соціальних
питань і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977
року № 447/24 «Про затвердження переліку
посад і робіт, які заміщаються або
виконуються робітниками, з якими
підприємства можуть укладати
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність»
зазначений вичерпний перелік таких
посад, з якого не вбачається, що до
цього переліку входить посада
водія-експедитора, на якій працював
відповідач.

Таким чином, суд першої інстанції на
вищевикладене уваги не звернув, не
врахував те, що шкоду було заподіяно
транспортному засобу позивача в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди за участю відповідача, а не
через незабезпечення цілосності майна,
чи інших обставин, що передбачають за
законом повну матеріальну
відповідальність, та помилково прийшов
до висновку про стягнення з
відповідача матеріальної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ТОВ «Комплекс Агоромарс».

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс».

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»
() на користь ОСОБА_1 (ІПН
НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 1720, 50
грн. (тисячу сімсот двадцять гривень 50
копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: