АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/818/14
Головуючий 1-інст. -
Справа - № 2034/9462/2012
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі -
Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний Банк"
на рішення Харківського районного
суду Харківської області від 15
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк", третя
особа : приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7
про визнання недійсними додаткової
угоди до кредитного договору та
додаткової угоди до договору іпотеки
та за позовом у порядку ст. 34 ЦПК
України ОСОБА_8. і ОСОБА_9 до ОСОБА_6,
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний банк",
треті особи приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_7 , приватний нотаріус ХРНО
Харківської області ОСОБА_10, Служба у
справах дітей Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області, про визнання недійсним
договору іпотеки та додаткової угоди
до нього та зобов`язання до вчинення
певних дій,-

в с т а
н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернулась
до Харківського районного суду з
позовом, в якому просила визнати
недійсною додаткову угоду № 8516536 від
23.12.2009 року до кредитного договору №
5608941 від 15.08.2007 року, що укладена між ПАТ
« Перший Український
міжнародний банк» та ОСОБА_6;

Визнати недійсним додатковий
договір № 8516562 від 23.12.2009 року до
договору іпотеки №5609149 від 15.08.2007 року,
що укладений між ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_6

В обґрунтування позову
посилалась на те, що 15.08.2007 року між
відповідачами по справі: ПАТ « Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_6був укладений Кредитний договір
та договір іпотеки, предметом якого є
житловий будинок , що знаходиться по
АДРЕСА_1.

З ОСОБА_6 вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 1988 року і
надала згоду на укладення вищевказаних
договорів.

23.12.2009 року між вказаними
відповідачами була укладена додаткова
угода до кредитного договору да
додатковий договір до договору
іпотеки, які істотно порушують її
законні права та охоронювані законом
інтереси, оскільки стосуються
отримання без її згоди нового кредиту
в дуже значній сумі і передачі в
іпотеку без її згоди належного їй на
праві спільної сумісної власності
житлового будинку.

У серпні 2013 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
як треті особи, що заявляють самостійні
вимоги щодо предмету спору, звернулись
до того ж суду з позовом до ОСОБА_6, ПАТ
«Перший Український міжнародний банк»,
треті особи : приватний нотаріус
Харківського районного нотаріального
округу (далі ХРНО) ОСОБА_10, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу (далі ХМНО)
ОСОБА_7, Служба у справах дітей
Харківської районної державної
адміністрації , в якому просили:

Визнати недійсним з моменту
укладення договір іпотеки № 5609149 від
15.08.2007 року, укладений між
відповідачами і посвідчений приватним
нотаріусом ХРНО ОСОБА_10 та виключити з
Державного реєстру іпотек запис про
державну реєстрацію вказаного
договору а з Державного реєстру
обтяженкь нерухомого майна запис про
державну реєстрацію обтяжень за цим
договором;

Визнати недійсним з моменту
укладення додатковий договір № 8516562
від 23.12.2009 року до договору іпотеки №
5609149 від 15.08.2007 року, між відповідачами і
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 та виключити з Державного
реєстру іпотек запис про державну
реєстрацію вказаного договору а з
Державного реєстру обтяжень
нерухомого майна запис про державну
реєстрацію обтяжень за цим договором.

В обґрунтування заявлених вимог
посилались на те, що оспорювані угода
та договір були укладені без згоди
ОСОБА_5 та служби у справах дітей без
урахування того, що предметом цих
договорів є житловий будинок АДРЕСА_1, в
якому вони проживають і зареєстровані
з серпня 1999 року.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 15
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_9 і ОСОБА_8 задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_9 і ОСОБА_8 і
закрити провадження у справі в цій
частині. В іншій частині рішення
залишити без змін.

В обґрунтування скарги
посилається на незаконність і
необґрунтованість рішення в
оскаржуваній частині через порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначає, що порушення норм
процесуального права полягає у
безпідставному прийнятті до розгляду
позовної заяви третіх осіб без
урахування наявності чинного рішення
суду по спору між ОСОБА_5 і ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» про
визнання недійсними додаткових угод до
кредитного договору та договору
іпотеки, яким у задоволенні позову було
відмовлено.

Вказує, що суд повинен був закрити
провадження у справі за позовом ОСОБА_5
на підставі п.2 ч.2 ст.205 ЦПК України,
проте невиконання вказаних вимог
закону призвело до безпідставного
прийняття до розгляду позову третіх
осіб, що є грубим порушенням норм
процесуального права.

Посилається також на неналежне
дослідження судом доказів у справі, що
стосуються реєстрації у будинку, який
є предметом договору іпотеки та
додаткового довору до нього, на час
укладення цих правочинів
неповнолітніх дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а
також у незастосуванні судом
передбачених ст.1057-1 ЦК України
наслідків визнання договорів іпотеки
недійсними.

Порушення норми матеріального
права апелянт убачає в помилковому
застосуванні судом ч.6 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК
України, ст..12 ЗУ «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей», ст.155
СК України, які не поширюються на
правовідносини, які виникли між
сторонами, що призвело до ухвалення
помилкового рішення.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення осіб, які беруть участь у
справі; дослідивши доводи скарги,
матеріали справи та нові докази, у
дослідженні яких судом першої
інстанції було безпідставно
відмовлено, судова колегія доходить
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

За змістом ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Презумція правомірності
правочину встановлена законодавцем у
ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї
правової норми правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно з нормами глави 16 ЦК
України правочин може бути визнано
судом недійсним лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.

Підставою недійсності правочину
відповідно до статті 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України, зокрема: правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За змістом ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України
іпотекою, як особливим видом
забезпечення виконання зобов'язання, є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Майно, що є у спільній власності,
може бути передане у заставу лише за
згодою усіх співвласників ( ст. 578 ЦК
України).

Статтею 7 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян та безпритульних
дітей» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
Держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна.

Зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень є неприпустимим.

Органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх замінюють,
житлових прав та інтересів дітей.

Для вчинення будь-яких правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, необхідний попередній
дозвіл органів опіки та піклування.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 закону України «Про
охорону дитинства» батьки, або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
вирішуючи спори зазначеної категорії
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

За приписами ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Згідно абзацу 5 ст. 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» місцем проживання фізичної
особи є -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Згідно абзаців 7, 8 ст. 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» (в редакції, що діяла до
внесення змін Законом України № 5088-VI (
5088-17 ) від 05.07.2012 року):

- реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації;

- довідка про реєстрацію місця
проживання або місця перебування -
документ, який видається органом
реєстрації особі за її вимогою та
підтверджує реєстрацію місця
проживання або місця перебування
особи.

Відповідно до ст. 6 Закону України
« Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» в
зазначеній вище редакції громадянин
України, а також іноземець чи особа
без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Для реєстрації особа, зокрема
подає :письмову заяву. Діти віком від 15
до 18 років подають заяву особисто. У
разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до
уповноваженого органу, реєстрація
може бути здійснена за зверненням
іншої особи на підставі доручення,
посвідченого в установленому порядку;

паспортний документ. Якщо дитина не
досягла 16-річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства
України.

Заява особи про реєстрацію місця
проживання є єдиною підставою для
реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до постанови КМУ від 28
липня 2004 року № 985 «Про затвердження
зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в
Україні», яка втратила чинність на
підставі постанови КМУ № 3 від 03.01.2013
року, в заяві про реєстрацію місця
проживання, окрім іншого, повинно бути
зазначено адресу, за якою особа просить
зареєструвати її місце проживання;
дані про паспортний документ; підстави
для реєстрації місця проживання
заявника за зазначеною ним адресою
(ордер, свідоцтво про право власності,
договір найму (піднайму, оренди) або
інші документи); згода
власника/співвласників житла або їх
уповноважених органів, наймача та
членів його сім'ї на реєстрацію місця
проживання заявника у разі відсутності
документів, зазначених як підстава для
реєстрації.

Підпис власника/співвласників
житла або їх уповноважених органів,
наймача та членів його сім'ї не
потрібен у разі вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей.

Як встановлено по справі, позивач
ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_8
-ІНФОРМАЦІЯ_4 в сел.. Пісочин
Харківського району і області і їх
батьками є ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с.107,108) .

По справі також встановлено, що 15
серпня 2007 року між відповідачами по
справі: ЗАТ « ПУМБ»( правонаступником
якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_6 був
укладений Кредитний договір № 5608941,
згідно якого останньому на умовах
строковості, платності та
забезпеченості було надано кредит в
сумі 150 000,00 доларів США строком до
15.08.2022 року зі сплатою за користування
кредитом 12,5 % річних.

У забезпечення виконання
позичальником ОСОБА_6 своїх договірних
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором, того ж дня, тобто 15.08. 2007 року
між ним та кредитором був укладений
Договір іпотеки № 5609149, посвідченим
приватним нотаріусом ХРНО ОСОБА_10, за
яким ОСОБА_6 передав в іпотеку
банківській установі нерухоме майно, а
саме: житловий будинок, загальною
площею 306,00 кв.м., що знаходиться по
АДРЕСА_1.

23.12.2009 року між тими самими
сторонами була укладена додаткова
угода № 8516536 до кредитного договору №
5608941 від 15.08.2007 року, за умовами якої
ОСОБА_6 отримав другий транш кредиту в
розмірі 1 186 217,50 грн. на строк до 23.07.2022
року зі сплатою за користування
кредитом 19 % річних..

23.12.2009 року приватним нотаріусом
ОСОБА_7 був посвідчений укладений між
тими самими сторонами додатковий
договір № 8516562 до договору іпотеки №
5609149 від 15.08.2007 року, яким за рахунок
вищевказаного предмету іпотеки були
збільшені забезпечені зобов»язання на
суму другого траншу.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_9 і
ОСОБА_8 представник ПАТ
«ПУМБ» посилався на те, що згідно п.1.4
Договору іпотеки іпотекодавець
гарантував Банку, що предмет іпотеки не
обтяжений жодними правами третіх осіб
та предмет іпотеки не є для нього та
членів його сім»ї єдиним можливим
місцем проживання. та надав довідку і
копію домової книги, які не містили
відомостей про реєстрацію
неповнолітніх дітей ( а.с.145-146).

До письмових заперечнь
представник ПАТ «ПУМБ» додав копію
довідки Приватного підприємства
«Баварський домовичок» від 14.08.2007 року
та копії вибіркових аркушів домової
книги для реєстрації громадян, що
мешкають в будинку АДРЕСА_1, які дійсно
не містили будь-яких відомостей щодо
реєстрації зап вказаною адресою ОСОБА_9
і ОСОБА_8. ( а.с.147,148 ).

Проте, копія домової книги не
містить будь яких ознак посвідчення
відповідності її оригіналу.

Клопотання представника ПАТ «
ПУМБ» про витребування і дослідження
домової книги, безпідставно відхилене
судом першої інстанції, було
задоволено апеляційним судом з метою
перевірки розбіжностей даних про
реєстрацію позивачів в житловому
будинку, що переданий в іпотеку.

В дослідженій судовою колегією
домовій книзі для реєстрації громадян,
що мешкають в будинку АДРЕСА_1 маються
відомості про те, що у серпні 1999 року
разом з реєстрацією в цьому будинку
подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були
зареєстровані і їх діти ОСОБА_9 і
ОСОБА_8

Проживання і реєстрація ОСОБА_9 і
ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 з серпня 1999
року і на момент обстеження
підтверджується також і актом
обстеження вказаного домоволодіння,
складеним депутатом Пісочинської
селищної ради Біцуром В.Л. від 09.04.2014
року, посвідченим секретарем та
печаткою цієї ради та виконкому.

Листом від 08.04.2013 року голова
ліквідаційної комісії ПП «Баварський
домовичок» повідомив, що ПП
обслуговувало виключно відомчі
житлові будинки, що належали
Харківському канатному заводу і що
житловий будинок по АДРЕСА_1 до
відомчого житла не належав , не
відноситься і ніколи не відносився до
меж обслуговування ПП «Баварський
домовинок» і довідок про склад сім»ї за
вищезазначеною адресою підприємством
не видавалось.

Крім того, судова колегія
враховує, що ПП « Баварський домовинок»
не є органом реєстрації фізичних осіб.

Згідно відповідей КЗОЗ «Центр
ПМСД сел. Пісочин Харківського району
на запит апеляційного суду ( з
урахуванням уточнення першої
відповіді) вказаним закладом охорони
здоров»я надавалась медична допомога
ОСОБА_9 і ОСОБА_8, яка з 10.08.1999 року
проживає і зареєстрована по АДРЕСА_1.

Пісочинська ЗОШ 1-ш ступенів
Харківської районної ради також на
запит апеляційного суду підтвердила,
що з 1999 року по 31 05.2013 року в цій школі
навчалась ОСОБА_8, яка проживала по
АДРЕСА_1..

Судова колегія доходить висновку,
що вказані докази безспірно
підтверджують, що на час укладення і
посвідчення іпотечного договору право
користування житловим будинком , який є
предметом іпотеки, мали неповнолітній
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 і малолітня
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

На час укладення додаткового
договору до договору іпотеки вказані
особи продовжували і продовжують на
цей час проживати в будинку і ОСОБА_8 як
на час укладення додаткового договору
так і на час розгляду справи судом є
неповнолітньою.

За таких обставин, за правилами
ст.32 ЦК України,ч.ч.2,3,4 ст. 177 СК України
та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства»
укладення договору іпотеки і
додаткового договору до нього булшо
можливим тільки з дозволу органу опіки
та піклування, яка цим органом не
надавалась, про що стверджують
позивачі і чого не заперчують
відповідачі та треті особи.

Частиною першою статті 34 ЦПК
України визначено, що треті особи, які
заявляють самостійні вимоги щодо
предмету спору, можуть вступити у
справу до закінчення судового
розгляду, пред»явивши позов до однієї
чи обох сторін. Ці особи мають усі
процесуальні права та обов»язки
позивача.

Судова колегія доходить висновку
про те, що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позов ОСОБА_9 і
ОСОБА_8 про визнання недійсними
договору іпотеки від 15.08.2007 року і
додаткової угоди до нього від 23.12.2009
року , це рішення відповідає
встановленим обставинам справи,
вимогам закону і підстави для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, відсутні.

Проте, правильно вирішивши спір в
цій частині, суд першої інстанції
всупереч вимогам ч.5 ст.1057-1 ЦК України
не застосував наслідки визнання
недійсним договору застави (іпотеки),
який забезпечував виконання
зобов»язання позичальника за
кредитним договором, про що просив
представник ПАТ « ПУМБ» у своїй заяві.

Оскільки договір іпотеки і
додатковий договір до нього
забезпечував виконання зобов»язань
позичальника за кредитним договором та
додатковою угодою до нього, судова
колегія вважає за необхідне накласти
арешт на майно, яке було предметом
застави (іпотеки).

Крім того, судова колегія вважає
за необхідне на підставі п.п.1,4 ст.309 ЦПК
України скасувати оскаржуване рішення
в частині вилучення з Державного
реєстру іпотек записів про договір
іпотеки та додатковий договір до нього,
а з Державного реєстру обтяжень
нерухомого майна реєстрацію обтяжень
за вказаними договорами та відмовити у
задоволенні вказаних вимог з таких
підстав.

Статтею 7 Закону України «Про
нотаріат» установлено, що нотаріуси у
своїй діяльності керуються законами
України, постановами Верховної Ради
України, указами і розпорядженнями
Президента України, постановами і
розпорядженнями Кабінету Міністрів
України, а на території Автономної
Республіки Крим, крім того, -
законодавством Автономної Республіки
Крим, наказами Міністра юстиції
України, нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняють
нотаріуси України, визначено ст. 34
Закону України «Про нотаріат». Так, до
нотаріальних дій, що вчиняють
нотаріуси України, належить, зокрема,
зняття заборони щодо відчуження
нерухомого майна (майнових прав на
нерухоме майно) і транспортних засобів,
що підлягають державній реєстрації.

Порядок зняття заборони щодо
відчуження нерухомого майна визначено
ст. 74 зазначеного Закону, згідно з якою,
одержавши повідомлення установи банку,
підприємства чи організації про
погашення позики (кредиту),
повідомлення про припинення
іпотечного договору або договору
застави, а також припинення чи
розірвання договору довічного
утримання, нотаріус знімає заборону
відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст, 2 ЗУ « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 9 цього Закону державний
реєстратор є державним службовцем,
крім випадку, коли державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються
(делегуються) функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 30
Закону № 1952-ІУ дії або бездіяльність
державного реєстратора, державного
кадастрового реєстратора, нотаріуса,
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду.

Під такими діями також слід розуміти
рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Судова колегія вважає, що рішення суду
про визнання недійсними договору
іпотеки та додаткового до нього
договору є для нотаріуса достатньою
підставою для вилучення з Державного
реєстру іпотек записів про вказані
договори, а з Державного реєстру
обтяжень нерухомого майна записів про
обтяження нерухомого майна за цими
договорами.

Приватний нотаріус ХРНО ОСОБА_10 і
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7 не є
відповідачами у с праві , матеріали
якої не містять спору з цього приводу
між ними і позивачами, а у разі
виникнення такого спору він підлягає
вирішенню за правилами Кодексу
адміністративного судочинства Украни.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_5 не оскаржено
і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,304, ч.1 ст.307,
ст.ст.308,309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України
судова колегія, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк"
задовольнити частково.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 15
листопада 2013 року в оскаржуваній
частині змінити. Скасувати це рішення в
частині виключення з Державного
реєстру іпотек запис про державну
реєстрацію договору іпотеки № 5609149,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством «Перший Український
міжнародний банк» та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_10 15
серпня 2007 року та додаткового договору
№8516562 від 23.12.2009 року до договору
іпотеки № 5609149, укладеного між Закритим
акціонерним товариством «Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 23 грудня
2009 року; виключення з Державного
реєстру обтяжень нерухомого майна
запис про реєстрацію обтяжень за
договором іпотеки № 5609149, укладеним між
Закритим акціонерним товариством
«Перший Український міжнародний банк»
та ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_10 15 серпня 2007 року та
додатковим договором №8516562 від 23.12.2009
року до договору іпотеки № 5609149 від
15.08.2007 року, укладеним між Закритим
акціонерним товариством «Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_6 посвідченим приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 23.12.2009 року
і у задоволенні вказаних позовних
вимог ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відмовити.

Накласти арешт на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1 до виконання
зобов»язання з повернення
кредитодавцю кредитних коштів за
кредитним договором №5608941 від 15.08.2007
року та додаткової угоди до цього
договору за № 8516536 від 23.12.2009 року.

В іншій частині це рішення
залишити без змін.

Рішення в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_5 апеляційним судом не
переглядалось.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга на
рішення апеляційного суду може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -