Справа № 262/842/14-ц
Провадження № 2/262/530/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року
м. Донецьк

Пролетарський районний суд м. Донецька
в складі:

головуючого судді
Лебеденко С.В.

при секретарі
Чернета В.І.

за участі представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого
комітету Пролетарської районної ради
м. Донецька про визнання права
власності в порядку спадкування -

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка звернулась до суду з
даним позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її
брат ОСОБА_3. Після його смерті
відкрилась спадщина у виді жилого
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. В
склад домоволодіння відповідно до
технічного паспорту входить: жилий
будинок (літ. А-1), літня кухня (літ. Б),
сараї (літ. В,Г,Д,Е, К,М), вбиральня (літ.
З), зливна яма (літ. І), навіси (літ. Л, Н),
огорожі (№ 1-7). Жилий будинок, який
входить до спадкової маси, належав їх
батьку ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
на підставі договору про право на
будівництво будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від 23
травня 1955 року. Відповідно до даного
договору, ОСОБА_4 була виділена
земельна ділянка 448 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1. За даними картки обліку
бульварів, проспектів, вулиць та
перевулків м. Донецька в 1960 році вул.
АДРЕСА_1 була перейменована в вул.
АДРЕСА_1. У встановлений законом
шестимісячний строк вона звернулась до
Третьої державної нотаріальної
контори м. Донецька для оформлення
своїх спадкових прав. Відповідно до
відповіді БТІ м. Донецька, згідно
матеріалів інвентаризаційної справи, в
2010 році була проведена технічна
інвентаризація даного домоволодіння
на ім'я ОСОБА_4 на підставі договору про
право побудови будинку та
безстрокового користування земельною
ділянкою, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Також було зазначено, що за
даною адресою ніхто не зареєстрував
право власності. Державний нотаріус
винесла постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
право власності на дане домоволодіння
не було зареєстроване у відповідності
до вимог законодавства. Тому позивач
вимушена звернутися до суду для
захисту своїх прав. Просила визнати за
нею право власності в порядку
спадкування на жилий будинок (літ. А-1),
літню кухню (літ. Б), сараї (літ. В,Г,Д,Е,
К,М), вбиральню (літ. З), зливну яму (літ.
І), навіси (літ. Л, Н), огорожі (№ 1-7).

Представник позивача уточнив позовні
вимоги, про що надав відповідну заяву
та просив визнати за ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування на
жилий будинок загальною площею 56, 6
кв.м., жилою площею 37, 6 кв.м. (літ.А-1),
літню кухню (літ. Б), сараї (літ. В, Г, Д, Е,
К,М), вбиральню (літ. З), зливну яму (літ.
І), навіси (літ. Л.Н), огородження (№ 1-7),
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
після смерті брата ОСОБА_3. (а.с. 38).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та просив їх задовольнити,
надавши пояснення, аналогічні тим, що
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання
повідомлялись належним чином,
відповідно до наданої суду заяви
просили розглядати справу за їх
відсутністю та винести рішення на
розсуд суду відповідно до діючого
законодавства України. (а.с. 37, 38).

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про таке.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Судом встановлено, що батьками
позивачки ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження.(а.с. 9).

Батько позивачки - ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, мати - ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
копіями свідоцтв про смерть. (а.с. 8, 34).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (брат
позивачки), що підтверджується копією
свідоцтва про смерть. (а.с. 6).

В позовній заяві, позивачка
зазначила, що після його смерті
залишилось спадкове майно у виді
жилого будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

Шлюб між братом позивачки - ОСОБА_3
та його дружиною був розірваний 12
жовтня 2010 року, про що свідчить копія
витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб.
(а.с. 33).

З оглянутої в судовому засіданні
спадкової справи померлого ОСОБА_3
вбачається, що з заявою про прийняття
спадщини, крім ОСОБА_2, більше ніхто не
звертався.

Відповідно, ОСОБА_2 є спадкоємцем
після смерті брата - ОСОБА_3.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку. Якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

З інформації КП БТІ м. Донецька від
03.02.2014 року № 264157 вбачається, що право
власності на нерухоме майно за адресою:
АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не
зареєстровано. В 2010 році була проведена
технічна інвентаризація даного
домоволодіння на ім'я ОСОБА_4.
Правовстановлюючі документи до
реєстрації в КП БТІ м. Донецька надані
не були. (а.с. 22).

Так, згідно договору на право
будівництва будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від 23
травня 1955 року батьку позивачки -
ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка
площею 448 кв.м під індивідуальне
будівництво жилого будинку за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 16-17).

Згідно картки обліку бульварів,
проспектів, вулиць та перевулків м.
Донецька вулиця значиться як
«АДРЕСА_1». (а.с. 18).

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами). Зазначені
нормативні акти передбачали державну
реєстрацію будівель, споруд, державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень". За
змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Проте, відповідна довідка щодо
внесення запису у погосподарську
книгу, які б підтверджували право
приватної власності на будинок, суду не
надана.

Таким чином, судом встановлено, що за
життя батько позивачки - ОСОБА_4 не
оформив своє право власності на даний
будинок та не зареєстрував його у
відповідності до діючого на той час
законодавства.

Після смерті батька - ОСОБА_4 його діти -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не
оформлювали.

В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що померлий ОСОБА_3
фактично прийняв спадщину після смерті
батька, оскільки проживав в даному
будинку та надав копію довідки
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради № 68 від 13.02.2014 року. (а.с. 21). Згідно
даної довідки, за адресою: АДРЕСА_1 був
зареєстрований та проживав ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Проте, в довідці не зазначений період
та час проживання та реєстрації
померлого ОСОБА_3 у даному будинку, а
домова книга, в якій зазначаються
особи, які зареєстровані в будинку,
відсутня.

Крім того, враховуючи, що будівля або
споруда являє собою нерухоме майно,
пов'язане фундаментом із землею і
створене з відповідних будівельних
матеріалів, поєднаних між собою в
певній технологічній послідовності,
визначеній проектною документацією,
державними будівельними стандартами,
нормами і правилами, приймальна
комісія несе відповідальність за:
правильне інженерно-конструктивне
поєднання між собою будівельних
матеріалів і конструкцій відповідно до
технологічних процесів, результатом
яких є створення нерухомого майна; те,
що створена будівля, споруда
відповідає державним будівельним
стандартам, нормам і правилам;
відповідність матеріалів, виробів і
конструкцій, які використані при
будівництві нерухомого майна,
державним стандартам, технічним умовам
та технологічним регламентам;
забезпечення у створеній будівлі,
споруди необхідної міцності, стійкості
та експлуатаційної надійності.

Тобто, це ті питання, які засвідчуються
підписами членів державної
приймальної комісії в акті про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта.

Однак, будинок в експлуатацію не
прийнятий, висновок спеціалісту щодо
технічного стану будинку, дотримання
санітарних, протипожежних вимог, суду
також не наданий.

Таким чином, в суду відсутні
відомості щодо того, чи відповідає
будинок вимогам діючих державних
будівельних норм, санітарного
законодавства та пожежного нагляду, чи
не порушує будівництво права інших
осіб.

Також, відповідно до змісту ст.ст.11,15
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист. Захист цивільних прав -
це передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної безпеки такого порушення. Як
правило, особа права якої порушено,
може скористатися не будь - яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Проте, позивачкою не доведено, що
саме Виконавчий комітет Пролетарської
районної ради м. Донецька порушує,
оспорює або перешкоджає в реалізації
її права власності на об'єкт
нерухомості; що вона зверталась до
районної ради щодо оформлення
правовстановлюючих документів і їй
було в цьому відмовлено, тобто, що є
підстави вважати про наявність спору
про право.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючі
сукупність наданих доказів, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Пролетарської районної ради м.
Донецька про визнання права власності
в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
С.В. Лебеденко