Номер провадження 22-ц/775/1734/2014
Головуючий 1 інстанції Чудопалова С.В.
Доповідач Папоян В.В.
19 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді: Біляєвої О.М.
суддів Папоян В.В., Мальованого Ю.М.
при секретарі Маханько В.Г.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Київському районі м. Донецька на
рішення Київського районного суду м.
Донецьк від 16 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, -

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецьк від 16 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково та на
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто
15 000 грн.

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька просить скасувати
рішення суду і постановити нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на те, що
Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
змінено Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині виплати
моральної шкоди, тому у суду не було
законних підстав для стягнення
моральної шкоди. Посилаються на те, що
відповідальним у виникненні
страхового випадку є підприємство з
яким позивач перебував у трудових
правовідносинах.

Крім того, вважає, що позивачем не
доведений факт спричинення йому
моральної шкоди, оскільки не наданий
висновок медичних органів про
наявність факту заподіяння моральної
шкоди та її характер. Висновок МСЕК про
встановлення стійкої втрати
професійної працездатності є
підставою для відшкодування позивачу
матеріальної шкоди і не є
підтвердженням факту спричинення
моральної шкоди; інших доказів
спричинення моральної шкоди позивач не
надав.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове.

Позивач у судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

При розгляді справи суд 1 інстанції
встановив, що позивач тривалий час
працював на підприємствах вугільної
промисловості у шкідливих та
небезпечних умовах внаслідок чого
отримав професійне захворювання:
хронічний обструктивний бронхіт в фазі
помірного загострення. Емфізема
легких, легенева недостатність
першої-другої ступеня, що
підтверджується актом № 140
розслідування хронічного професійного
захворювання. Висновком МСЕК від 23.07.2003
року йому вперше встановлено 50% втрати
професійної працездатності та третя
група інвалідності безстроково за
вказаним професійним захворюванням.

Ушкодженням здоров'я, яке заподіяне
позивачу внаслідок виконання ним
трудових обов'язків, що спричинило йому
моральні та фізичні страждання,
обмежило його можливість вести
активний спосіб життя, а тому він має
право на відшкодування моральної
шкоди.

Судова колегія, заслухавши доповідача,
пояснення сторони, перевіривши
матеріали цивільної справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду підлягає залишенню без
змін, з таких підстав.

Судом І інстанції правильно
встановлено, що позивачем отримано
хронічне професійне захворювання
внаслідок чого висновком МСЕК від
23.07.2003 року йому було встановлено 50%
втрати професійної працездатності та
третя група інвалідності. За змістом
ст.ст. 21, 28, 30, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві» право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за
моральну шкоду виникає в особи з дня
встановлення їй висновком МСЕК стійкої
втрати працездатності вперше. Таким
чином, право у позивача на
відшкодування моральної шкоди
внаслідок професійного захворювання
ще до набрання чинності законів на які
посилається апелянт.

Судом І інстанції обґрунтовано
зроблено висновок акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи, та якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювались актом цивільного
законодавства який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Доводи відповідача про те, що не надано
суду доказів отримання позивачем
моральних страждань та необґрунтовано
визначено суму відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
вважає безпідставними. Визначена судом
сума відшкодування моральної шкоди є
справедливою та такою, що відповідає
характеру та ступеню моральних
страждань, стану здоров'я позивача.
Доводи відповідача про те, що
відповідно до ст.1167 ЦК України та ст..
237№ КЗпП України моральна шкода
завдана позивачу повинна
відшкодовуватися роботодавцем, з яким
потерпілий перебував у трудових
відносинах, не приймаються до уваги,
оскільки позивачем відшкодування
моральної шкоди пов'язувалось з
ушкодженням здоров'я внаслідок
виконанням ним трудових обов'язків.
Відповідно до 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку. Порядок та
види відшкодування такої шкоди
врегульовані Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
обов'язок по відшкодуванню
покладається на відповідне відділення
Фонду у редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, на спірні правовідносини
ст. 1167 ЦК та 237№ КЗпП України не
розповсюджується.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги відповідача. Виходячи з
наведеного, та враховуючи доводи
апеляційної скарги відповідача,
рішення суду відповідає матеріального
та процесуального права і підстав для
його скасування в межах доводів
апеляційної скарги немає. За таких
обставин апеляційний суд, відповідно
до вимог ст. 308 ЦПК України, відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, як ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись вимогами ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 16 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: