АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 07 червня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року позивач
звернувся із зазначеним позовом на
обґрунтування якого зазначив, що 22
лютого 2007 року відповідач був
призначений на посаду голови правління
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»
та 28 травня 2007 року був укладений
контракт № 15.

12 січня 2010 року на підставі
протоколу загальних зборів акціонерів
акціонерного товариства та наказу № 5
від 12 січня 2010 року відповідача було
звільнено з займаної посади згідно п. 8
ст. 36 КЗпП України та контракт № 15
визнано таким, що втратив чинність.

06 січня 2011 року Головним КРУ
України був складений акт № 05-21/1 за
результатами перевірки було
встановлено, що відповідачем було
допущено порушення, чим завдано
матеріальної шкоди позивачеві, а саме:
протягом вересня 2007 року - грудня 2009
року без підтверджуючих документів
списано ПММ на загальну суму 80 200 грн., у
зв'язку з чим позивачу завдано збитків
на вказану суму.

Посилаючись на положення п.п. 1.2,
4.1 Контракту № 15, ст.ст. 132, 134 КЗпП
України, просив стягнути із
відповідача на користь позивача 5029.11
грн. середнього місячного заробітку на
відшкодування заподіяної ним шкоди
підприємству.(т.1 а.с. 1-22)

Відповідач проти позову
заперечував.(т.1 а.с. 48-50, 74-77)

Рішенням Шевченківського
районного суду міста Києва від 07 червня
2013 року позов ПАТ «Туристичний
комплекс «Пролісок» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків задоволено. (т.1
а.с.209-215)

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати із ухваленням нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог. На обґрунтування скарги
посилався на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, зазначив, що рішення
суду суперечить вимогам законодавства,
які викладені на обґрунтування
заперечень проти заявленого позову.( т.
2 а.с. 2-16)

В судовому засіданні
представник Клевко Н.О. заперечувала
проти скарги і просила її відхилити.

ОСОБА_1 до суду не прибув, просив
відкласти розгляд справи посилаючись
на відрядження, був повідомлений
належним чином про розгляд справи
апеляційним судом про що у справі є
докази.(а.с. 22-23, 33)

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За наявності
зазначених підстав і умов матеріальна
відповідальність може бути покладена
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Така ж позиція викладена й у п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" (зі змінами та
доповненнями).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України
передбачено, що у відповідності з
законодавством обмежену матеріальну
відповідальність несуть керівники
підприємств, установ, організацій та їх
заступники, а також керівники
структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випускові недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних, грошових чи
культурних цінностей.

Для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.(ч. 3 ст. 233 КЗпП України)

Судом встановлено, що 22 лютого 2007
року наказом № 27 відповідач ОСОБА_1 був
призначений на посаду голови правління
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»
та 28 травня 2007 року з ним був укладений
контракт № 15.(т. 1 а.с. 6, 8-12)

За п.п. 1.2, 4.1 вищевказаного
контракту, Керівник зобов'язується
безпосередньо і через адміністрацію
підприємства здійснювати поточне
управління (керівництво) Товариством,
забезпечувати його високоприбуткову
діяльність, ефективне використання і
збереження закріпленого за
Товариством майна та майна, що не
увійшло до статутного фонду
Товариства. У випадку невиконання або
неналежного виконання обов'язків
передбачених цим контрактом, сторони
несуть відповідальність відповідно до
законодавства України.(т. 1 а.с. 8-12)

12 січня 2010 року на підставі
протоколу загальних зборів акціонерів
акціонерного товариства та наказу № 5
відповідача було звільнено з займаної
посади згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України, цим
же наказом зазначено вважати контракт
№ 15 таким, що втратив чинність.(т. 1 а.с. 7)

06 січня 2011 року Головним КРУ
України був складений акт № 05-21/1
планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства позивача за період з 01
квітня 2007 року по 01 липня 2010 року.
Ревізію проведено в період з 25 жовтня
до 29 грудня 2010 року.(т. 1 а.с. 115-207)

За результатами перевірки було
встановлено, що протягом вересня 2007 -
грудня 2009 року в порушення ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 року № 996-ХІІ «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні» та вимог
Положення бухгалтерського обліку 16
«Витрати» безпідставно, незаконно
списано ПММ використаних Toyota Avensis, яким
протягом даного періоду користувався
голова правління ОСОБА_1 на загальну
суму 80.2 тис. грн..(в тому числі протягом
вересня - грудня 2007 - 11,3 тис. грн.., 2008 - 42.1
тис. грн.., 2009 - 26.8 тис. грн.), що призвело
до завищення витрат Товариства в
зазначених періодах та викривлення
фінансової звітності.(т.1. а.с. 170)

Цим же актом та поданням
Головного КРУ України від 10 травня 2011
року № 05-14/477 встановлено незаконність
списання ПММ із пропозицією притягнути
ОСОБА_1, головного бухгалтера ОСОБА_3 до
матеріальної відповідальності.(т.1 а.с.
17)

Доказів, що вказаний акт був
оскаржений відповідачем або був
скасований в частині встановлення
незаконного списання ПММ на суму 80.2
тис. грн.. до суду не надано і в судовому
засіданні таких не встановлено.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуваючи
на посаді голови правління ВАТ
«Туристичний комплекс «Пролісок» не
забезпечив ефективне використання і
збереження закріпленого за
Товариством майна, що призвело до
незаконного списання ПММ використаних
автомобілем Toyota Avensis, яким протягом
даного періоду користувався голова
правління ОСОБА_1.

За таких обставин та з огляду на
положення п.п. 1.2, 4.1 Контракту № 15, ст.ст.
132, 134 КЗпП України, колегія суддів
погоджується із висновком районного
суду, що відповідачем було допущено
порушення, чим завдано матеріальної
шкоди позивачеві, а саме: протягом
вересня 2007 року - грудня 2009 року без
підтверджуючих документів списано ПММ
на загальну суму 80 200 грн., у зв'язку з
чим позивачу завдано збитків на
вказану суму.(т. 1 а.с. 115-207)

Посилання апелянта на винні дії
головного бухгалтера ОСОБА_3 не
звільняють позивача від обмеженої
матеріальної відповідальності за
наявності до цього підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України.

Тому колегія суддів відхилила
заперечення апелянта про
недоведеність його вини та розміру
матеріальної шкоди із посиланням на
винність ОСОБА_3.

Розслідування кримінальної
справи органом досудового
розслідування, як і подача до
адміністративного суду позовної заяви
не є підставою зупинення цього
провадження з огляду на положення ч. 1
ст. 201, ст. 202 ЦПК України, доказів
перебування у провадженні суду
кримінальної або адміністративної
справи до вирішення якої неможливо
було б розглянути цю справу до суду не
надано, тому колегія суддів відхилила
доводи сторін про необхідність
зупинення провадження у цій справі.

За довідкою, середньомісячна
заробітна плата відповідача складає
5029.11 грн. (т. 1 а.с. 22, 112)

Акт, яким було виявлене порушення
складений Головним КРУ України 06 січня
2011 року, із зазначеним позовом позивач
звернувся 15 липня 2011 року, тому строк,
встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України для
звернення до суду позивачем не
пропущений.(т. 1 а.с. 3-5, 115-207)

На підставі ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню із відповідача на
користь позивача 51 грн. державного мита
та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, сплата яких позивачем
підтверджується квитанціями. (т. 1
а.с. 1-2)

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 07 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/4970/2014

Головуючий у першій інстанції
МальцевД.О.

Доповідач Левенець Б.Б.