АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/2404 / 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №2/ 637 / 97 /13-ц
Головуючий 1 інстанції Стеганцов
Категорія: відшкодуванння шкоди,
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Рудь О.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування втраченого заробітку,
завданого каліцтвом,

по апеляційній скарзі ОСОБА_4

на рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
4 лютого 2014 року

В С
Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування втраченого заробітку та
стягнення додаткових витрат, завданих
каліцтвом. В обгрунтування вказував, що
з вини відповідача він став інвалідом
першої групи. З 19 червня 2009 року йому
встановлено стійку втрату загальної
працездатності . Тому відповідач
повинен за увесь час відшкодувати
втрачений заробіток виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати ,
бо на час одержання тілесних ушкоджень
він ніде не працював, та сплатити
витрати на посиленне харчування та
санітарно -курортне лікування. В січні
2014 року позовні вимоги уточнив , вказав,
що з 10 липня 2013 року йому встановлена
друга група інвалідності, стійка
втрата загальної працездатності у 75 % ,
тому просив стягти з відповідача у
відшкодування втраченого заробітку
одноразово за період з 19 червня 2009 року
по 31 грудня 2013 року в сумі 38930,50 грн.,
який обчислюється виходячи із 75%
мінімальної заробітної плати , та з 1
січня 2014 року щомісячно по 913,50 грн. з
покладенням обов'язку перерахування
виходячи з матеріального стану
позивача та зміни розміру мінімальної
заробітної плати. ( а.с.74-76)

Відповідач проти позову
заперечував, вказував, що вироком суду
присуджено до сплати позивачеві значна
грошова сума в 447200 грн., яка повністю
компенсує позивачеві втрати. До того ж
саме поведінка позивача сприяла
настанню для нього негативних
наслідків, бо відповідач сів за кермо
мотоцикла на вимогу позивача, який
також знаходився в стані алкогольного
сп'яніння , що є підставою для зменшення
розміру відшкодування з врахуванням
ступеня вини позивача. ( а.с.84)

Рішенням Шевченківського
районного суду Харківської області від
4 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 у відшкодування
втраченого внаслідок каліцтва
заробітку з 19 червня 2009 року по 31 грудня
2013 року в сумі 38769 грн. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 щомісячно у
відшкодування втраченого заробітку
внаслідок зменшення загальної
працездатності через каліцтво в сумі
913,50 грн. , але не менше 75% мінімальної
заробітної плати , починаючи з 1 січня
2014 року до зміни обставин, що тягнуть
перерахування втраченого заробітку
(доходу).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставиться питання про зміну рішення
суду першої інстанції та зменшенні
судом апеляційної інстанції
присудженої суми вдвічі на підставі
ст. 1193 ЦК України, якою передбачено
зменшення розміру відшкодування у
разі, якщо груба необережність
потерпілого сприяла збільшенню шкоди.
В обгрунтування доводів вказував, що
позивач в якості пасажира перебував на
мотоциклі , яким він , ОСОБА_4, керував у
нетверезому стані на вимогу саме
позивача, який не мав мотошолому та не
був пристебнутий ременями безпеки.
Вказані обставини встановлені вироком
суду і дають підстави для визнання
позивача винним у настанні негативних
для нього наслідків на 50% та зменшення
розміру відшкодування шкоди на його
користь з врахуванням ступеню вини
потерпілого.

Позивач в судове засідання не
з'явився , подав клопотання про розгляд
справи судом апеляційної інстанції у
його відсутність.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення відповідача, обговоривши
наведені в скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що 20 квітня 2009 року
сталася дорожня транспортна подія,
внаслідок чого позивач, пасажир
мотоцикла під керуванням відповідача,
одержав тяжкі тілесні ушкодження , з 19
червня 2011 року йому встановлено першу
групу інвалідності, а з 10 липня 2013 року -
другу групу інвалідності. Вироком
Шевченківського районного суду
Харківської області від 17 листопада 2009
року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК
України , призначено міру покарання у
виді позбавлення волі із застосуванням
ст. 75 КК України. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 у відшкодування
матеріальної шкоди 131700 грн. та у
відшкодування моральної шкоди 300000 грн.,
а всього 431700 грн. Вирок набув законної
сили, ОСОБА_4 не оскаржувався.
Висновком відділу комісійних
судово-медичних експертиз Обласного
бюро судово-медичної експертизи
Департаменту охорони здоров'я
Харківської обласної державної
адміністрації № 196-КЄ/2013г/пп від 4
листопада 2013 року встановлено стійку
втрату у 75% загальної працездатності у
ОСОБА_3 в зв'язку із травмою, одержаною
потерпілим 20 квітня 2009 року. ( а.с. 72)

Згідно до ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. У разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо
груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом. Суд може зменшити розмір
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини , на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач, як особа, винна у
заподіянні позивачеві каліцтва,
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок стійкого зменшення
загальної працездатності до 75% за
період з 19 червня 2009 року по 31 грудня 2013
року , та сплачувати втрачений
заробіток щомісячно, починаючи з 1
січня 2014 року , що визначається для
позивача, який в момент завдання шкоди
не працював, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати, та 75%
втрати загальної працездатності.

Заперечення відповідача проти
позову , в тому числі і щодо грубої
необережності потерпілого , що
посприяла збільшенню шкоди, судом
першої інстанції ретельно
досліджувалися і визнані
безпідставними.

Згідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та вчинені вони
цією особою . ( а.с.6-7)

Із змісту вироку не вбачається , що
настання дорожньо-транспортної події з
тяжкими наслідками для позивача
пов'язувалася з будь-якими діями
потерпілого , які б сприяли виникненню
або збільшенню шкоди

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав для
застосування положень ст. 1193 ЦК
України щодо визначення ступеня вини
потерпілого у 50% та зменшення вдвічі
розміру відшкодування , що належить до
виплати позивачеві.

Висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК
України із повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для зміни рішення суду
першої інстанції.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає , що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
4 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді