АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2615/2014
Головуючий 1 інстанції - Ярошенко С.В.
Доповідач - Борисова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарях: Калініній Я.М., Мурга
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
третьої особи публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» - Кочіна
Геннадія Івановича на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 05 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» про визнання
права власності та звільнення майна
з-під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею право власності на 1/2 частину
квартири, зняти арешт та виключити
вказану частину квартири з акту опису й
арешту майна складеного 18 лютого 2012
року державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві у рамках ВП
№20564089.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
квартира, на яку накладено арешт, була
придбана у період перебування у шлюбі з
ОСОБА_4, а тому вона має право на
визнання за нею права власності на її
половину.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Знято арешт та виключено 1/2 частину
квартири з акту опису й арешту майна
складеного 18 лютого 2012 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві у рамках виконавчого провадження
ВП №20564089.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник третьої особи
ПАТ «УкрСиббанк» - Кочін Г.І. подав
апеляційну скаргу в якій просив
скасувати його та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що висновки
не відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Посилається на те, що у даному випадку
спір про право власності між сторонами
відсутній отже, обґрунтованих підстав
для пред'явлення позову про визнання
права власності та його задоволення
судом немає.

Крім того, в рішенні суду чітко не
зазначено підставу отримання ОСОБА_4
квартири у власність, що не дає
підстави визначити правовий статус
спільного сумісного майна подружжя чи
його відсутність.

Представник третьої особи ПАТ
«УкрСиббанк» - Решетнік Ю.І. апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6
проти задоволення скарги заперечував,
просив рішення суду в справі залишити
без змін.

Відповідачі: ОСОБА_4 та ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві в судове
засідання не з'явилися про день та час
розгляду справи повідомлялися судом
належним чином, а тому колегія суддів
вважає можливим розглянути справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що спірну квартиру нажито ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у шлюбі за спільні кошти
подружжя, а тому дана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1975
року.

Згідно свідоцтва про право власності
на квартиру від 29 січня 2001 року, ОСОБА_4
отримав її у власність 24 січня 2001 року.

За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю,
частки якого між подружжям визнаються
рівними.

Відповідно до ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Статтями 70, 71 СК України визначено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Колегія суддів погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про те, що вказане майно є
спільною сумісною власністю подружжя в
рівних частках, як таке, що придбане за
період перебування у шлюбі за спільні
кошти.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 щодо зняття арешту та
виключення 1/2 частини квартири з акту
опису й арешту майна складеного 18
лютого 2012 року державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві у
рамках виконавчого провадження ВП №
20564089 з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 16 травня 2008 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір № 0, за яким
ОСОБА_7 отримав споживчий кредит в сумі
85 000 доларів США, строком користування
до 16 травня 2018 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 13,3 річних. 16 травня 2008 року між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки №204562,
відповідно до умов якого ОСОБА_4
зобов'язався відповідати в повному
обсязі за зобов'язаннями ОСОБА_7 за
умовами кредитного договору.

Свої зобов'язання ОСОБА_7 виконував не
належним чином у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 08 квітня 2010 року позов ПАТ
«УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_4 солідарно на
користь ПАТ «УкрСиббанк» 799763 грн. 34
коп., 1700 грн. державного мита та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Відповідно до договору іпотеки № 85730
від 16 травня 2008 року, укладеного між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, ОСОБА_4 передає в іпотеку
іпотекодержателю наступне нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру, серія КВ №
53390, виданого головним управлінням
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації 24
січня 2001 року.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3,
посвідченою приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованою в
реєстрі за № 12496 від 16 травня 2008 року,
ОСОБА_3 не заперечувала проти отримання
кредиту та передачі в іпотеку її
чоловіком ОСОБА_4, квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
набутої ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
зареєстрованому шлюбі на умовах на
його розсуд.

На підставі рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 08 квітня 2010
року в межах примусового виконання
рішення суду державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві 21 липня 2010
року відкрито виконавче провадження
та накладено арешт на майно боржника
ОСОБА_4, у тому числі на квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. При
цьому за приписами ч.1 ст.60 вказаного
Закону особа, яка вважає, що майно, на
яке накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутись до суду з
позовом про визнання права на майно і
про звільнення цього майна з під
арешту.

Згідно з ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Частинами 1 та 2 ст.57 вищезазначеного
Закону визначено, що арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Крім того, задовольняючи позов про
виключення 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
з акту опису й арешту майна, складеного
державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м.Києві від 18 лютого
2012 року в рамках виконавчого
провадження ВП № 20564089, суд першої
інстанції не звернув увагу та не дав
належної оцінки тому, що в матеріалах
справи відсутній акт опису і арешту
майна від 18 лютого 2012 року, сторонами не
заявлялося клопотання про його
витребування. Відповідно вищевказаний
документ судом не досліджувався, не
перевірявся, а тому суд дійшов до
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції в частині зняття арешту та
виключення 1/2 частини квартири з акту
опису й арешту майна складеного 18
лютого 2012 року державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві у
рамках виконавчого провадження ВП №
20564089 та ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про звільнення майна з-під
арешту.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
третьої особи: публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» -
КочінаГеннадія Івановича
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року в частині
зняття арешту та виключення 1/2 частини
квартири з акту опису й арешту майна
складеного 18 лютого 2012 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.Києві
у рамках виконавчого провадження ВП №
20564089 - скасувати та ухвалити нове
наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, відділу державної виконавчої
служби Деснянського районного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» про звільнення майна
з-під арешту - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: