Єдиний унікальний номер 243/4646/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2423/2014
Головуючий в 1 інстанції Ільяшевич О.В.
Єдиний унікальний номер 243/4646/13ц
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/2423/14
У Х В А Л А

Іменем України

5 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

при секретарі Баранчикові Є.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року позовну заяву задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2,
відносно його дитини ОСОБА_3. Передано
малолітньою ОСОБА_3 на виховання її
матері ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у виді
судового збору в сумі 114 грн. 70 коп., та
витрати на правову допомогу в сумі 584
грн. 47 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції. Вважає його
незаконним та необґрунтованим. Зокрема
вказує, що він не має можливості
прийняти участі у вихованні дитини,
навідувати дитину у дитячому садку,
оскільки в даний час перебуває в місцях
позбавлення волі. З цієї ж причини, він
не має можливості погасити
заборгованість по аліментам. Довідка з
наркологічного диспансеру є
формальною, оскільки він в даний час,
перебуваючи у місцях позбавлення волі,
не зловживає спиртними напоями та
взагалі кинув пити. До того ж зазначає,
що шлюб уклав через рік після
постановки на облік, що свідчить про те,
що його дружина, позивач по справі,
вважала його адекватною людиною, яка не
має шкідливих звичок. Крім того, вказав,
що висновок органу опіки та піклування
також не можна вважати достовірним
доказом того, що його слід позбавити
батьківських прав, оскільки з ним не
проводилась профілактична бесіда, його
думки ніхто не допитувався. Вважає, що
позбавлення його батьківських прав
нанесе психологічну травму дитині,
ускладнить її соціальне положення.

В засідання апеляційного суду сторони
не прибули, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
у відповідності до свідоцтва про
народження сторони мають неповнолітню
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
реєстрація розірвання шлюбу відбулась
26 жовтня 2010 року.

Відповідно до характеристики, виданої
комітетом мікрорайону "Залізничний №
1", ОСОБА_1 веде нормальний спосіб життя,
сама виховує дитину, шкідливих звичок
не має, працює.

У відповідності до довідки, виданої
дитячим садочком № 70 "Сонечко", ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дитячий садочок з
01 червня 2011 року по теперішній час. За
цей період її батько, ОСОБА_2 за дитиною
до дитячого садочку не приходив, у
вихованні дитини участі не приймав.

Згідно із листом Дзержинської
виправної колонії № В-8/3681 від 31 травня
2013 року, ОСОБА_2 має заборгованість по
аліментам на утримання ОСОБА_3, яка
станом на 21 травня 2012 року складала 15461
грн. 43 коп. Виконавчий лист до
Дзержинської ВК надійшов 02 лютого 2012
року.

У відповідності до даних Міського
наркологічного диспансеру від 10
вересня 2013 року, ОСОБА_2 перебуває під
наглядом з 2007 року з діагнозом «Розлади
психіки та поведінки внаслідок
вживання алкоголю. Вживання зі
шкідливими наслідками».

У відповідності до висновку органу
опіки та піклування Слов'янської
міської ради, слід позбавити ОСОБА_2
відносно дитини ОСОБА_3 батьківських
прав, оскільки ОСОБА_2 не піклується про
духовний та фізичний розвиток дитини,
не цікавиться її життям, від виконання
своїх батьківських обов'язків
самоусунувся.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до норм чинного Сімейного
Кодексу України, процес виховання
дитини передбачає перш за все активну
поведінку батьків щодо участі в цьому
процесі. Норми статті 164 СК України
передбачають сімейно-правову
відповідальність, яка настає при
винній поведінці батьків(одного з
батьків) зокрема, за ухилення від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини. Як
вбачається із позовної заяви та не
спростовано відповідачем, останній не
приймав участі у вихованні дитини і до
того часу, як був засуджений, має
заборгованість по сплаті аліментів у
значному розмірі, яка згідно із даними
листа Дзержинської виправної колони №
В-8/3681 від 31 травня 2013 року, виникла до
позбавлення волі відповідача. Крім
того, суд першої інстанції, приймає до
уваги доводи представника позивача в
тій їх частині, що відповідач має
можливість у місцях позбавлення волі
працювати та погашати заборгованість
по аліментних зобов'язаннях, і тим
самим виконувати свій обов'язок щодо
утримання неповнолітньої дитини,
оскільки у виправних колоніях, де
відбував та відбуває покарання
відповідач, є підприємства, на яких, на
виконання одного з основних завдань
карно-виконавчої системи - виправлення
засуджених, - засуджені залучаються до
праці з метою придбання ними робочих
спеціальностей та адаптування після
звільнення в громадянському
суспільстві. При цьому, відповідачем не
надано суду доказів того, що він за
станом здоров'я не може працювати на
підприємствах в пенітенціарних
закладах, де він перебував та перебуває
в даний час у місцях позбавлення волі.

Доводи відповідача в тій їх частині, що
довідка із наркодиспансеру не є
слушним доказом по справі, також не
можуть бути прийняти до уваги судом,
оскільки як вбачається із вказаної
довідки, відповідач перебуває на
обліку у наркодиспансері з 2007 року,
будь-яких дій, направлених на
виправлення та зняття з обліку на ча,с
коли відповідач перебував на свободі,
він не здійснював.

Суд першої інстанції визнав, що дійсно
в даний час відповідач обмежений у
своєму праві спілкування із дитиною,
разом з тим, як вбачається із показань
свідка ОСОБА_2, позивач листувалась із
відповідачем, про свідчить і фото
позивача із дитиною станом на липень 2011
року, натомість відповідач не надав
відповіді на листи позивача, як це
вбачається із свічень свідка ОСОБА_2,
яка в судовому засіданні вказала, що
відповідач на листи позивача не
відповідав. Також, свідок не
підтвердила ту обставину, що
відповідач писав листи позивачу з
приводу виховання дитини, або будь-яким
чином намагався спілкуватися із
дочкою. Отже на думку суду першої
інстанції, навіть перебуваючи у місцях
позбавлення волі, відповідач не був
позбавлений можливості шляхом
листування спілкуватись з дитиною,
приймати участь у її вихованні, однак
жодних дій, направлених на спілкування
із дитиною, не здійснював.

Та обставина, що ОСОБА_2 не виконує
своїх батьківських обов'язків протягом
тривалого часу та не намагається
будь-яким чином змінити своє ставлення
до виховання та утримання дитини, також
підтверджується висновком органу
опіки та піклування. Суд першої
інстанції прийняв до уваги висновок
органу опіки та піклування, оскільки
вказаний висновок підписаний
уповноваженою особою, зроблений на
підставі вивчення всіх обставин
справи, взаємин батьків із дитиною.

Виходячи з аналізу встановлених
обставин справи, та доказів, які їх
підтверджують, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
доводи відповідача щодо неможливості
приймати участі у вихованні та
утриманні дитини, внаслідок того, що
він відбуває покарання у місцях
позбавлення волі, не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні, і
поведінка відповідача на думку суду
свідчить лише про те, що відповідач
дійсно самоусунувся від виховання
своєї дочки ОСОБА_3, участі у її
вихованні не приймає, не здійснював та
не здійснює будь-яких можливих дій щодо
участі в утриманні та вихованні дитини,
а тому відповідача слід позбавити
батьківських прав щодо його дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ч.3 ст. 167 СК України,
дитина, один із батьків якої
позбавлений батьківських прав, за
бажанням другого з батьків може бути
передана йому.

На думку суду першої інстанції можливо
передати дитину позивачці, оскільки
вона бажає опікуватись дитиною, у суду
відсутні підстави вважати, що мати
дитини не може створити належні умови
виховання та утримання дитини.

Апеляційний суд погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції, вважає їх законним та
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами позбавлення батьківських
прав є, зокрема, ухиляння від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3
від 30.03.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування; медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Висновок суду першої інстанції про те,
що відповідач тривалий час не приймає
участі у вихованні дітей, ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дітей, а також що відповідач
самоусунувся від виховання та
утримання своїх неповнолітніх дітей, є
законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм законодавства
України, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, правильно
встановив обставини справи, правильно
застосував норми матеріального права і
правильно вирішив спір.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
від «Про судовий збір», враховуючи
майновий стан сторони, суд може своєю
ухвалою відстрочити або розстрочити
сплату судового збору на певний строк,
але не довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Згідно із ухвалою апеляційного суду
від 19 березня 2014 року ОСОБА_2 було
відстрочено сплату судового збору до
ухвалення судового рішення по справі,
через незадовільний майновий стан
апелянта, у зв'язку з його перебуванням
у місцях позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, з ОСОБА_2 на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
ч. 1 ст. 8 Закону України від «Про судовий
збір» апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 121, 80 грн. за
подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: