У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, приватний
нотаріус Городищенського
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання
договору купівлі-продажу
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 в особі його представника
ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду
Київської області від 16 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
приватний нотаріус Городищенського
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
посилаючись на те, що земельну ділянку,
на який розташований спірний будинок
за адресою: АДРЕСА_1, придбав за
договором купівлі-продажу батько
позивача ОСОБА_4 у ОСОБА_11 Земельна
ділянка належала ОСОБА_11 на підставі
рішення виконкому Софіївсько
-Борщагівської сільської ради народних
депутатів від 06 лютого 1996 року № 16/18,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 237, згідно з
договором купівлі-продажу від 30 жовтня
1996 року, завіреним державним
нотаріусом Першої Київської обласної
державної нотаріальної контори.

Позивачі вказували на те, що після
смерті батька, ОСОБА_3 02 грудня 2004
року успадкував будинок та земельну
ділянку, які знаходиться за вказаною
адресою, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом від 02
грудня 2004 року, яке видане державним
нотаріусом Києво-Святошинської
державної нотаріальної контори за
№ 2-1398; витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим
комунальним підприємством «Бюро
технічної інвентаризації Києво-
Святошинської районної ради Київської
області» від 23 квітня 2008 року №
7506403.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначали, що в травні
2010 року їм стало відомо, що 03 липня 2008
року будинок був незаконно відчужений
на підставі довіреності, виданої
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5, а саме: 13
серпня 2005 року був укладений договір
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, реєстровий номер 2353.

ОСОБА_5 діяла на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Городищенського нотаріального округу
Черкаської області ОСОБА_8, від 13 серпня
2005 року, яку видав ОСОБА_3

Позивачі зазначали, що ОСОБА_3 не
видавав цю довіреність, а також не
надавав ОСОБА_5 право на відчуження
нерухомого майна.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, від 03 липня 2008 року, укладений
між ОСОБА_3 від імені та в
інтересах якого на підставі
довіреності діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Судові витрати стягнути з
відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
вересня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено. Позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
03 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_3
від імені якого діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований у
реєстрі за № 2353. Вирішено питання щодо
судових витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 16 грудня 2013 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30
вересня 2013 року скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_10 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, апеляційний
суд виходив із того, що доводи
позивачів про те, що довіреність,
видана від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5,
є підробленою, не були предметом
дослідження, оскільки вимоги про
визнання довіреності недійсною
позивачі відповідно до вимог закону в
суді не заявляли. Тому висновок суду
про визнання договору купівлі-продажу
будинку є передчасним.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначено в ст. 203 ЦК України.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Недотримання цієї
вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є
підставою недійсності правочину.

Установлено, що ОСОБА_3 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом як спадкоємець ОСОБА_12, отримав
у спадщину житловий будинок з
відповідними господарськими будівлями
і надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1.

Вказане майно належало померлому
ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 03
березня 1999 року Києво-Святошинською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 388 та
зареєстрованого в
Києво-Святошинському БТІ 18 вересня 2004
року за реєстровим № 263 згідно із
витягом № 4779088 про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а.с. 9, 73).

Згідно із витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно КП «Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» право власності на
вказаний будинок зареєстровано за
заявою ОСОБА_3 23 квітня 2008 року.

Відповідно до довіреності, виданої 13
серпня 2005 року ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_5, посвідченої приватним
нотаріусом Городищенського
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_8, реєстровий № 2117, ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_5 «розпоряджатися
всім його майном, з чого б воно не
складалося і де б воно не знаходилось, в
тому числі будинком АДРЕСА_2, та також
житловим будинком АДРЕСА_1, купувати,
продавати, приймати в дар, міняти…»

Відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного 03 липня
2008 року між ОСОБА_3 від імені і в
інтересах якого діяла ОСОБА_5
та ОСОБА_6, ОСОБА_3 продав спірний
будинок ОСОБА_6 (а.с. 77‒?78).

Згідно з витягом із реєстру для
реєстрації нотаріальних дій та
довіреностей від 13 серпня 2005 року
вбачається, що 13 серпня 2005 року ОСОБА_8,
приватним нотаріусом Городищенського
нотаріального округу Черкаської
області, за № 2117 посвідчена
довіреність ОСОБА_13, якою вона
уповноважувала ОСОБА_14 розпоряджатися
автомобілем «Мазда».

Вказане підтверджено також поясненням
приватного нотаріуса ОСОБА_8

Крім того, у суді першої інстанції
ОСОБА_5 пояснила, що на момент продажу
домоволодіння ОСОБА_6 позивачі
знаходились в СІЗО № 1 ГУ МВС
України в Київський області. Фактично
продажем будинку займався ОСОБА_15 Від
нього вона отримала довіреність, а
грошові кошти від продажу будинку вона
не отримувала.

Однак, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на
вказане уваги не звернув, на підставі
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, переоцінивши їх,
дійшов висновку, що відсутні підстави
для визнання договору купівлі-продажу
недійсним з підстав того, що позивачами
ставиться питання про визнання
договору купівлі-продажу недійсним
лише на підставі єдиного доказу, а саме
того, що довіреність, на підставі якої
було укладено спірний правочин, є
підробленою, однак позивачами не
ставиться вимога про визнання
недійсною довіреності й суду не надано
ні копії, ні оригіналу цієї
довіреності, при цьому суд, по-перше, не
зазначає, яким чином позивачі могли
надати оригінал чи копію довіреності,
якщо такої довіреності ОСОБА_3, як він
указує, взагалі не надавав, а підставою
для визнання недійсним договору є
відсутність вільного волевиявлення, що
відповідає ст. 215 ЦК України, а
по-друге, переоцінивши докази, не
вказав, які саме норми ЦПК України були
порушені судом першої інстанції при їх
оцінці.

Отже, апеляційний суд не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинно бути зазначено
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі його
представника ОСОБА_10 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 16 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун