Номер провадження № 22-ц/785/3657/14
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 5 лютого 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до
Начально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Одеської області -
«Про поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу», -

ВСТАНОВИЛА:

29.10.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
визнати звільнення незаконним,
поновити його на роботі на посаді
старшого майстра міських курсів III
категорії Б.-Дністровського
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Одеської області,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу, відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилався на те, що наказом № 88 від 1979
року він був прийнятий на посаду
майстра виробничого навчання
Б.-Дністровських курсів цивільної
оборони. 01.12.1979 року наказом № 201 від
30.11.1979 року позивач переведений на
посаду начальника Б.-Дністровських
курсів цивільної оборони. 10.04.2006 року
відповідно до наказу № 6-о від 10.04.2006
року він був переведений на посаду
завідувача міських курсів ІІІ
категорії Б.-Дністровського
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Одеської області.
Наказом № 96-о від 27.10.2010 року він
переведений на посаду старшого майстра
міських курсів III категорії м.
Б.-Дністровського. 19.08.2013 року
відповідно до наказу № 17 від 19.08.2013 року
позивач був звільнений за ст. 40 п. 1 КЗпП
України (скорочення штату працівників).
Позивач стверджував, що він мав
переважне право на залишення на роботі,
тому вважає його звільнення
незаконним.

Позивач та представник позивача позов
підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05.02.2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

14.02.2014 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування районним судом обставин
справи, які мають значення та
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що позивач
не довів належними доказами, що він має
переважне право на залишення на роботі
при скороченні штату працівників.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

Наказом № 88 від 1979 року позивач був
прийнятий на посаду майстра
виробничого навчання Б.-Дністровських
курсів цивільної оборони Одеської
області.

01.12.1979 року наказом № 201 від 30.11.979 року
позивач переведений на посаду
начальника Б.-Дністровських курсів
цивільної оборони.

10.04.2006 року відповідно до наказу № 6-о
від 10.04.2006 року переведений на посаду
завідувача міських курсів ІІІ
категорії Б.-Дністровського
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Одеської області.

Наказом № 96-о від 27.10.2010 року
переведений на посаду старшого майстра
міських курсів III категорії м.
Б.-Дністровського.

Указом Президента України № 726/2012 «Про
деякі заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
Міністерство надзвичайних ситуацій
України реорганізоване у Державну
службу України з надзвичайних ситуацій
(ДСНС).

Наказом Державної служби України з
надзвичайних ситуацій № 142 від 16.04.2013
року затверджений статут
навчально-методичного центру
цивільного захисту а безпеки
життєдіяльності Одеської області.

Державна реєстрація змін до установчих
документів проведена 03.06.2013 року.

У відповідності до наказу ДСНС № 402 від
12.06.2013 року «Про здійснення
організаційно-правових заходів в
організаційних структурах ДСНС
України», п.1 затверджена структура
навчально-методичного центру
цивільного захисту та безпеки
життєдіяльності Одеської області (далі
по тексту НМЦ ЦЗ та БЖД ); п. 2 НМЦ ЦЗ та
БЖД , що утримувався на штаті 16/20
переведений на штат № 85/28; п. 3
затверджено та внесено в дію з моменту
отримання га здійснення заходів
державної реєстрації штат № 85/28 НМЦ ЦЗ
та БЖД, чисельність працівників , що
утримується на штатному розписі за
рахунок коштів державного бюджету у
кількості 52 посади; п. 7 керівникам
зазначених організаційних структур
визначено, здійснити
організаційно-штатні заходи
відповідно до чинного законодавства та
укомплектувати підрозділи особовим
складом згідно з кваліфікацією,
освітою та відповідно до номенклатури
посад.

13.06.2013 року ОСОБА_3 був попереджений про
майбутнє скорочення займаних посад
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та
начальником НМЦ ЦЗ та БЖД був виданий
наказ № 71 від 18.06.2013 року «Про
здійснення організаційно-штатних
заходів у НМЦ ЦЗ та БЖД.

У відповідності до наказу № 402 від
12.06.2013 року «Про здійснення
організаційно штатних заходів в
організаційних структурах ДСНС
України» затверджена структурна НМЦ ЦЗ
та БЖД чисельність працівників міських
курсів III категорії було зменшено.

19.07.2013 року керівництвом НМЦ ЦЗ та БЖД
було надано подання голові
профспілкового комітету про майбутнє
звільнення працівників Центру у
зв'язку із скороченням штату;
розглянуто клопотання завідувача
міських курсів III категорії; проведено
засідання атестаційної комісії 14.08.2013
року, на якому було розглянуто питання
звільнення з посад за п.1 ст. 40 КЗпП
України.

В ході проведеного порівняльного
аналізу було встановлено, що ОСОБА_3
переважного права на залишення на
роботі не має.

Наказом № 17 від 19.08.2013 року ОСОБА_3 був
звільнений з займаної посади згідно з
п.1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку зі
скороченням штату працівників з 19.08.2013
року.

Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 40 ч. 2 КЗпП України
звільнення з цих підстав допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою на іншу роботу.

Згідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджаються не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Пленум Верховного Суду України в п. 19
своєї постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 року
№ 9, роз'яснив, що, розглядаючи трудовий
спір, пов'язаний зі звільненням за ст. 40
п. 1 КЗпП України, суд мав з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема: ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють звільнення працівника; які є
докази щодо змін в організації
виробництва і праці; про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації;
чи не користувався звільнений
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що не є
спірною та обставина, що була дійсно
проведена реорганізація НМЦ ЦЗ та БЖД,
у зв'язку з чим відбулося скорочення
штату, що підтверджується штатним
розписом.

Таким чином, адміністрація на законних
підставах, попередивши позивача
відповідно до сі .49-2 КЗпП України про
наступне звільнення за 2 місяці,
запропонувала йому роботу у іншій
місцевості від якої він відмовився.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
доводи позивача про те, що він мав
переважне право на зайняття посади до
уваги не приймаються, оскільки на
атестаційній комісії було розглянуто
дане питання та був зроблений висновок
про доцільність звільнити саме ОСОБА_3

Таким чином, скорочення чисельності
працівників дійсно мало місце, рішення
про скорочення чисельності або штату
працівників діюче законодавство
відносить до компетенції
адміністрації підприємства, яке
вирішує внутрішні організаційні
питання формування штату працівників
та їх посад. Про майбутнє скорочення
позивач був попереджений за 2 місяці з
одночасним запропонуванням іншої
роботи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідача було звільнено
на законних підставах, доводи позивача
про те, що він має переважне право не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

Одночасно, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача, щодо стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, та відшкодування моральної
шкоди в розмірі 2000 грн. є похідними від
основного позову та можуть бути
задоволені лише у разі задоволення
позовних вимог про поновлення на
роботі, а тому, районний суд прийшов до
правильного висновку, що і в цій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 5 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

26.03.2014 року
м. Одеса