У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 січня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визначення місця проживання
дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 22
червня 2012 року, додаткове рішення
Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 04
червня 2013 року, рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від
07 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом, у якому просила
зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їй
перешкод у вихованні дітей, визначити
місце проживання останніх за місцем її
проживання: АДРЕСА_1, визначити спосіб
участі у вихованні дітей шляхом
надання їй права на побачення та
спільне проживання щодня з 19-00 год. до
08-00 год. наступного дня, а у неділю -
цілодобово, надати їй можливість
сумісного відпочинку з дітьми
тривалістю не менше 20 днів у літній час
з метою їх оздоровлення, припинити
стягнення з неї аліментів на утримання
дітей.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 06
березня 2002 року до 25 червня
2010 року перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох
неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після розірвання шлюбу рішенням
комісії з питань захисту прав дітей
виконкому Євпаторійської міської ради
АР Крим № 588/3 та № 592/2 від 13
серпня 2010 року було визначено місце
проживання дітей з відповідачем за
адресою: АДРЕСА_2 та встановлено час
участі у вихованні дітей для неї з 15-00
год. п'ятниці до 15-00 год. неділі.

Посилалася на те, що відповідач
ухиляється від виконання
вищезазначеного рішення комісії та
перешкоджає їй у побаченнях та
спілкуванні з дітьми, самовільно
змінив місце проживання та переїхав з
дітьми до м. Саки.

Крім того, постановою Євпаторійського
MB ГУ МВС України в АР Крим від 13 травня
2010 року їй відмовлено у порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за
ст. 296 КК України.

Вважає, що діти не можуть проживати та
виховуватися людиною, яка вчинила
злочин відносно їх матері.

Спроби домовитися з відповідачем щодо
її участі у вихованні дітей, їх
матеріального утримання виявилися
безрезультатними.

Зазначала, що нею створені належні
житлові умови для проживання дітей,
зокрема, вона винаймає трикімнатну
квартиру у м. Євпаторії, в якій є всі
належні умови для проживання
різностатевих дітей.

З урахуванням перехідного віку сина,
який потребує належного догляду та
материнської любові, та з урахуванням
віку доньки, яка навчається в молодших
класах школи та також потребує
материнського догляду, просила
задовольнити позов.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_7,
ОСОБА_5 подав зустрічний позов, у якому
просив визначити місце проживання
дітей з ним за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, встановити час участі матері
ОСОБА_4 у вихованні дітей кожну першу та
третю неділю з 10-00 год. до 17-00 год.
кожного місяця з попереднім
узгодженням часу з врахуванням
інтересів дітей.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7
тривалий час проживають разом з ним і
для їх проживання створені усі
необхідні умови.

Зазначав, що в період навчального тижня
він з дітьми проживає у будинку за
місцем реєстрації його дружини ОСОБА_8
за адресою: АДРЕСА_3, про що він
повідомив інспекторів Євпаторійської
Служби у справах дітей. Діти навчаються
в Сакському УВК «Школа-ліцей»,
відвідують Сакську міську дитячу
музичну школу, додатково вивчають
англійську мову та математику, ведуть
активне життя в сім'ї. Діти оточені
материнською любов'ю та жіночою
турботою з боку ОСОБА_8 та її матері, яка
є власником будинку, в якому вони
проживають. Вихідні та шкільні
канікули вони усією сім'єю проводять в
АДРЕСА_4.

Зазначав, що він не ухиляється від
виконання рішення комісії з питань
захисту прав дітей виконкому
Євпаторійської міської ради АР Крим
від 13 серпня 2010 року, проте ОСОБА_4 не
користується наданим їй правом
відвідувати дітей у вихідні дні в с.
Попівка.

Враховуючи наведене, просив
задовольнити його позов.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Сакського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 22 червня 2012 року у
позові ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визначено місце проживання дитини
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком ОСОБА_5

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від
04 червня 2013 року визначено місце
проживання дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 07 жовтня
2013 року рішення суду першої інстанції
в частині відмови в позові ОСОБА_4 про
визначення місця проживання дітей
скасовано й ухвалено в цій частині нове
рішення, яким позов задоволено
частково.

Надано ОСОБА_4 право на участь у
вихованні та побаченні з дітьми ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
шляхом визначення часу на виховання та
побачення з ними за місцем їх
проживання, а саме: з 10 годин 00 хвилин до
18 годин 00 хвилин у суботу та неділю
щотижня.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4
відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, ухвалити нове рішення про
задоволення її позову у повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов й визначаючи місце проживання
дітей з батьком, суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_5 створив усі
умови для їх проживання та нормального
розвитку, навчання і відпочинку.

Разом із тим, ОСОБА_4 не довела того, що
відповідач створює їй перешкоди у
спілкуванні з дітьми у визначений
виконавчим комітетом Євпаторійської
міської ради час.

Крім того, суд врахував і думку дітей,
які виявили бажання проживати з
батьком.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в позові
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
дітей з нею й ухвалюючи в цій частині
нове про часткове задоволення позову,
апеляційний суд, виходячи з положень
Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України №789-ХІІ від 27 грудня 1991
року, та Декларації прав дитини,
прийнятої резолюцією №1385 Генеральної
Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, вважав, що
відмовивши позивачці в позові в
повному обсязі, суд, тим самим, створив
перешкоди у вихованні дітей матір'ю, а
тому визначив порядок участі матері у
вихованні та побаченні з сином ОСОБА_6
та донькою ОСОБА_7 з 10 годин 00 хвилин до
18 годин 00 хвилин у суботу та неділю
щотижня за місцем їх проживання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, апеляційний
суд з урахуванням встановлених
обставин справи обґрунтовано дійшов
висновку про часткове задоволення
позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині також не можуть
бути визнані як підстава для
призначення справи до судового
розгляду.

Рішення апеляційного суду, рішення
суду першої інстанції у нескасованій
його частині та додаткове рішення
місцевого суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, наведені в касаційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від
22 червня 2012 року у нескасованій
його частині, додаткове рішення
Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від
04 червня 2013 року та рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня