Справа № 369/1932/14-ц
Головуючий у І інстанції Волчко
А.Я.Провадження № 22-ц/780/4145/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 49
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 травня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Відділ державної виконавчої
служби Деснянського РУЮ у м. Києві про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_3, третя особа: ВДВС Деснянського
РУЮ у м. Києві про стягнення неустойки
за прострочення сплати аліментів. Свої
вимоги обґрунтовува тим, що вона
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 18.11.1995 року по
24.09.1999 рік. В шлюбі у них народився син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ватутінського районного суду
м. Києва від 06.05.1999 року з відповідача
ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На виконання рішення суду про
стягнення аліментів на утримання
дитини був виданий виконавчий лист
№2-2097, який позивачкою було передано до
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві за
місцем проживання відповідача.

В 2000 році позивачка змінила прізвище на
ОСОБА_2, у зв'язку з укладенням нового
шлюбу.

За період призначення аліментів з 1
січня 2009 року по грудень 2013 року
аліменти відповідачем жодного разу не
сплачувались, внаслідок чого у
відповідача утворилась велика
заборгованість.

Згідно довідки про розрахунок
заборгованості по аліментам ОСОБА_3,
виданої державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві Клименко
О.О. від 24 грудня 2013 року,
заборгованість складає 58 300 грн 98 коп.

Відповідно розмір неустойки (пені) за
період прострочення сплати аліментів з
01 січня 2009 року по грудень 2013
року становить 18 116 грн. 60 коп.

Позивач просила, стягнути з
відповідача на її користь неустойку за
прострочення сплати аліментів в сумі 18
116 грн. 60 коп. на утримання сина ОСОБА_4
та понесені витрати на правову
допомогу розмірі 500 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 19
травня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в
якій просила рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
про задоволення її позовних вимог в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 18.11.1995 року по
24.09.1999 рік. (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 10).

Сторони розірвали шлюб 24 вересня 1999
року. (а.с. 5).

Рішенням Ватутінського районного суду
м. Києва від 06.05.199 року з відповідача
ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
(а.с. 8).

На виконання рішення суду про
стягнення аліментів на утримання
дитини був виданий виконавчий лист
№2-2097, який позивачкою було передано до
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві за
місцем проживання відповідача.

10 травня 2000 року позивачка уклала шлюб
з ОСОБА_6 та відповідно змінила
прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». (а.с. 9).

За період призначення аліментів з 01
січня 2009 року по грудень 2013 року
аліменти відповідачем жодного разу не
сплачувались, внаслідок чого у
відповідача утворилась велика
заборгованість.

Згідно довідки про розрахунок
заборгованості по аліментам ОСОБА_3,
виданої державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві Клименко
О.О. від 24 грудня 2013 року,
заборгованість складає 58 300 грн. 98 коп.
(а.с. 7).

Відповідно розмір неустойки (пені) за
період прострочення сплати аліментів з
01 січня 2009 року по грудень 2013
року становить 18 116 грн. 60 коп.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ч. 1, 2ст. 195 Сімейного кодексу
України заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилось їх
стягнення.

Відповідно до вимог ст. 194 Сімейного
кодексу України аліменти можуть бути
стягнуті за виконавчим листом за
минулий час, але не більш як за три роки,
що передували пред»явленню
виконавчого листа до виконання.

Згідно із вимог ст. 196 Сімейного кодексу
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Як видно з матеріалів справи, а саме з
свідоцтва №388/2 про хворобу та
виписного епікризу, ОСОБА_3 має
проблеми з станом задоров'я є обмежено
придатним до військової служби. Крім
того, як видно з фіксальних чеків,
відповідач частково сплачував
аліменти.

Зменшуючи розмір неустойки за
прострочення сплати аліментів до 5 000
грн., суд першої інстанції вірно
врахував матеріальний стан
відповідача, стан здоров'я, що він
офіційно не працює, не має стабільного
доходу та частково сплачує аліменти.

За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать, в тому числі, витрати
на правову допомогу адвоката або
іншого фахівця в галузі права.

Також, вирішуючи питання про стягнення
витрат на правову допомогу, суд першої
інстанції вірно визначив, що позивачем
не надано належних доказів на
підтвердження своїх вимог про
стягнення з відповідача понесених ним
витрат на правову допомогу у розмірі 500
грн., не надано таких доказів і в суді
апеляційної інстанції.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Києво-Святошинський районного
суду Київської області від 19 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: