Справа № 755/8981/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі
Фузік Г.В.

З участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є об"єктом спільної сумісної
власності подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
квартири особистою власністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, в якому просить визнати
за нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_8; визнати за
відповідачем право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_8; поділити
транспортний засіб Chevrolet Lacetti, 2007 року
випуску, номер кузову НОМЕР_2,
визначивши право власності за ОСОБА_3,
зобов'язавши відповідача сплатити її
компенсацію за ? частки вартості
першого внеску автомобіля та половини
суми, виплаченої по кредиту за період з
моменту придбання автомобіля до
розірвання шлюбу, свої вимоги позивач
мотивує тим, що 11.09.1999 року між нею та
ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_5
21.10.2008 року шлюб було розірвано. За час
проживання у шлюбі ними як подружжям
була придбана 2-х кімнатна квартира
АДРЕСА_8, та 14.11.2007 року придбаний в
кредит автомобіль Chevrolet Lacetti, 2007 року
випуску, який на даний час
зареєстрований за відповідачем та він
ним користується. У зв'язку з тим, що
автомобіль є річчю неподільною, а
перший внесок за автомобіль зроблений
за кошти набуті ними за час шлюбу,
вважає, що відповідач повинен сплатити
їй грошову компенсацію.

21.01.2014 року позивач ОСОБА_1 подала до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, відповідно яких просила визнати
за нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_8; визнати за
відповідачем право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_8; поділити
транспортний засіб Chevrolet Lacetti, 2007 року
випуску, номер кузову НОМЕР_2,
визначивши право власності за ОСОБА_3,
зобов'язавши відповідача сплатити
ОСОБА_1 компенсацію за ? частки вартості
першого внеску автомобіля та половину
суми, виплаченої по кредиту за період з
моменту придбання автомобіля до
розірвання шлюбу, а саме за період з
14.11.2007 року по 18.03.2008 року в розмірі 7372,50
грн. (а.с. 167-168)

04.06.2013 року відповідач ОСОБА_3 та його
уповноважений представник ОСОБА_4
звернулись до суду із зустрічним
позовом, де просять визнати за
позивачем по зустрічному позову -
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_8, мотивуючи свої вимоги тим, що
спірну квартиру позивач придбав за
свої особисті кошти, які були виручені
від продажу квартири АДРЕСА_6,
власниками якої був він, його матір -
ОСОБА_6 та сестра - ОСОБА_7, а також за
кошти надані його матір'ю. (а.с. 30-35)

Позивачка за первісним позовом,
відповідачка за зустрічним позовом -
ОСОБА_1 в судовому засіданні просила
задовольнити її позов з підстав
викладених у позовній заяві з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог та письмових поясненнях
по справі, запереченнях на зустрічну
позовну заяву, відмовити у задоволенні
зустрічного позову, додатково
пояснила, що все спірне майно, а саме
квартира та автомобіль придбані під
час шлюбу та за сумісні кошти подружжя,
зазначила, що в придбанні майна їм
допомагали батьки, як з її сторони, так
і зі сторони відповідача ОСОБА_3 Після
розлучення, в неї з колишнім чоловіком,
спору щодо поділу майна не було,
оскільки вони домовилися, що після
покращення його матеріального
становища, він продасть спірну
квартиру, а кошти поділить між ними,
проте після відмови відповідача про
добровільний поділ майна, вона
звернулася з позовом до суду. (а.с. 167-168,
201-204).

Представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_2, в судовому
засіданні просила задовольнити позов з
підстав викладених в позовній заяві з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог та письмових поясненнях
по справі, запереченнях на зустрічну
позовну заяву, відмовити у задоволенні
зустрічного позову, додатково
пояснила, що під час спільного
проживання у шлюбі сторони укладали
ряд договорів з приводу
купівлі-продажу квартир, дозвіл на яких
надавала ОСОБА_1, як дружина, кошти на
придбання квартир були як їх особисті
набуті в шлюбі, так і надані батьками
кожного з сторін, а тому все нажите
майно подружжя під час шлюбу є їх
спільною сумісною власністю та має
розподілятися порівну, крім того,
вважає, що строк позовної давності для
звернення з позовом до суду не є
пропущеним, оскільки враховуючи норми
ч. 2 ст. 72 СК України строк позовної
давності починає обчислюватися з
моменту коли особа дізналася про
порушення свого права власності, після
розірвання шлюбу позивачка не
зверталася з вимогами поділу майна,
оскільки сторони домовилися, що після
покращення матеріального стану
відповідача продадуть квартиру та
поділять кошти, а оскільки з постанови
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від
05.10.2010 року позивачка дізналася, що
відповідач боргові зобов'язання не
виконує, звернулася до нього з
проханням поділу майна, однак
відповідач відмовився добровільного
поділу майна, що стало причиною
звернення з позовом до суду, разом з
тим, зазначила, що у спірній квартирі
позивачка проживала до 2012 року. (а.с.
167-168, 201-204)

Відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3
в судовому засіданні просив
задовольнити зустрічний позов, з
підстав викладених у зустрічному
позові, відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача за первісним
позовом, додатково пояснив, що на
придбання спірної квартири ні
відповідачка, ні її сім'я не надавали
коштів, з 2008 року вона не проживає у
спірній квартирі, а оскільки в неї були
ключі вона могла лише до неї заходити.
(а.с. 30-35)

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні просила задовольнити
зустрічний позов, з підстав викладених
у зустрічному позові, відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача за
первісним позовом, додатково пояснила,
що спірна квартира була придбана за
особисті кошти ОСОБА_3, які надані його
родиною від продажі нерухомості,
перший внесок за автомобіль придбаного
в кредит не проводився, а на даний час
автомобіль знаходиться у власності
іншого власника, тому вважає дані
вимоги безпідставними, крім того,
вважає, що ОСОБА_1 звернулася до суду в
порушенням вимог ч. 3 ст. 257 ЦК України,
де передбачено загальну позовну
давність тривалістю у три роки,
оскільки шлюб між сторонами було
розірвано 18.03.2008 року, з цього часу
позивачка не проживає у спірній
квартирі, а звернулась до суду лише
17.04.2013 року. (а.с. 30-35)

Суд, вислухавши пояснення позивача за
первісним позовом ОСОБА_1, її
уповноваженого представника ОСОБА_2,
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_3, його уповноваженого
представника ОСОБА_4, покази свідків,
дослідивши матеріли справи, оцінивши
наявні у справі докази, наведені
сторонами доводи та заперечення,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.09.1999 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований
шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народилась донька - ОСОБА_5. (а.с. 6, 8)

21.10.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було розірвано. (а.с. 7, 46)

Сумісна власність - це різновид права
спільної власності, що належить двом
або більше особам одночасно на один і
той самий об'єкт без визначення часток
кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368
Цивільного кодексу України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із положенням ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу
України, не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них.

За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначене за домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно положення частини 1 статті 369
Цивільного кодексу України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного
кодексу України, об'єктами цивільних
прав є речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги, результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага. Тобто
законодавець об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя визначає
будь-які речі, що належать фізичній
особі на праві приватної власності, не
конкретизуючи їх.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу
України, майном як особливим об'єктом
вважаються річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Судом встановлено, що за час шлюбу
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було придбане майно, а
саме: квартира АДРЕСА_8, та автомобіль
Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1,
2007 року випуску.

Як зазначає сторона відповідача по
первісному прозову, що спірну квартиру
АДРЕСА_8 ОСОБА_3 купив за свої власні
кошти, які були отримані від продажу
попередньої квартири АДРЕСА_9 та
квартири АДРЕСА_6, частки якої належали
відповідачу ОСОБА_3, його матері -
ОСОБА_6 та сестрі - ОСОБА_7

При цьому, сторона позивача за
первісним позовом стверджує, що під час
їх з відповідачем спільного шлюбу,
кошти на придбання спірної квартири
надавалися також як її батьком ОСОБА_8,
зокрема, від продажу квартири АДРЕСА_5,
та її матір'ю - ОСОБА_9, зокрема від
продажу акцій.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків визначені в статті 11
Цивільного кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 12.10.2000 року укладеного між
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_10,
останній придбав квартиру АДРЕСА_6, яка
належала ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на
праві приватної власності у рівних
частинах. Продаж вчинено за 22 255,97 грн.
(а.с. 43-44)

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 12.10.2000 року укладеного між
ОСОБА_11, ОСОБА_11 та ОСОБА_3, останнім
придбано квартиру АДРЕСА_1. Продаж
вчинено за 3072,00 грн. (а.с. 41-42)

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 16.08.2001 року укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, остання придбала в
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Продаж
вчинено за 3900,00 грн. (а.с. 40)

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 надала свою згоду на продаж
ОСОБА_3 придбаного в сумісному шлюбі
квартиру АДРЕСА_1, про що власноручно
написала заяву. (а.с. 91)

Разом з тим, згідно договору купівлі
продажу квартири від 16.08.2001 року
укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12
та ОСОБА_1. та ОСОБА_13, останнім було
придбано квартиру АДРЕСА_5. Продаж
вчинено за 18300,00 грн. (а.с. 77)

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 16.08.2001 року укладеного між
ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_3, останній
придбав квартиру АДРЕСА_9. Продаж
вчинено за 10 800,00 грн. (а.с. 39)

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 15.12.2003 року ОСОБА_3
придбано у ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_8.
(а.с. 9)

Як убачається з даного договору
купівлі-продажу квартири від 15.12.2003
року продаж спірної квартири вчинено
за 12 500,00 грн.

Разом з тим, згідно розписки від 15.12.2003
року встановлено, що ОСОБА_16 отримала 26
000,00 дол. США за квартиру АДРЕСА_8. (а.с. 38)

Згідно висновку експерта Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 7258/13-42 від 19.09.2013 року
ринкова вартість квартири АДРЕСА_8,
станом і в цінах на момент проведення
дослідження становить 441 529,00 грн. (а.с.
104-111)

Крім того, згідно довідки № 300 від 19.06.2013
року встановлено, що ОСОБА_9 була
акціонером товариства ЗАТ «Фанплит»,
але в червні 2001 року продала свої акції
на загальну суму 14 250,00 грн. (а.с. 188)

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови
Пленум Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8, який являється
батьком позивачки за первісним
позовом показав, що після продажу їх
сім'єю квартири АДРЕСА_5 за 18000,00 дол.
США, кошти були розподілені між чотирма
членами сім'ї: ним, його дружиною -
ОСОБА_9, позивачкою ОСОБА_1, та ще однією
донькою ОСОБА_12, він особисто отримав
кошти в розмірі 4000,00 дол. США, після чого
у 2003 році, він віддав свою частину
коштів сторонам для купівлі квартири
АДРЕСА_9, крім того, ОСОБА_1 свою частку
перебуваючи у шлюбі, також надавала для
купівлі квартири, та вказав, що у
спірній квартирі ОСОБА_1 не проживає з
2012 року.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_9, яка являється матір'ю
позивачки за первісним позовом
показала, що після продажу їх сім'єю
квартири АДРЕСА_5, кошти були
розподілені між їх членами сім'ї, зі
своєї частки з продажі, вона купила
квартиру АДРЕСА_1 за 4000,00 дол. США, у 2003
році вона дала 15000,00 від продажу своїх
акцій, які знаходилися в ЗАТ «Фанплит»
для купівлі сторонами спірної квартири
АДРЕСА_8, при цьому договорів, розписок
не укладала, у спірній квартирі ОСОБА_1
не проживає з 2012 року.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_17, яка являється знайомою
ОСОБА_9 показала, що їй відомо, що кошти
від продажу квартири АДРЕСА_5 були
розподілені між сім'єю ОСОБА_9 порівно,
на придбання спірної квартири ОСОБА_9
надала ОСОБА_1 кошти від продажу акцій,
автомобіль брали у кредит та
виплачували разом, їй відомо, що ОСОБА_8
надавав зятю ОСОБА_3 якусь суму коштів.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_18, який являється
двоюрідним братом позивачки за
первісним позовом показав, що спірна
квартира придбана в шлюбі, йому відомо,
що кошти на придбання надавав батько
позивачки - ОСОБА_8 та матір позивачки
ОСОБА_9 в розмірі 15000,00 грн., та решта
коштів була від продажу попередньої
квартири. Йому відомо, що після
розірвання шлюбу у 2008 році, позивачка
продовжувала проживати у спірній
квартирі до 2012 року, йому відомо про
домовленість між позивачкою ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_3 про подальший
продаж спірної квартири та розподілу
коштів між сторонами.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6, яка являється матір'ю
відповідача за первісним позовом
показала, що у 2000 році їх сім'я, а саме:
вона, відповідач ОСОБА_3 та донька
ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_6 за 13
500,00 дол. США, після чого ОСОБА_3 за свою
частку в розмірі 5000,00 дол. США,
перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1, купив
квартиру АДРЕСА_1 за 5000,00 дол. США, а собі
у м. Бориспіль купила квартиру за 3000,00
дол. США, після того як ОСОБА_3 вирішив
купити квартиру АДРЕСА_9 в м. Києві, на
придбання якої вона надала 4000,00 дол.
США, після чого сторони продали вказану
квартиру за 26000,00 дол. США та у 2003 році
купили за 26000,00 дол. США спірну квартиру
АДРЕСА_8. Після розлучення, з 2008 року
ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає,
протягом року лише проживала їх
спільна з ОСОБА_3 донька. Спірний
автомобіль оформлений на неї, оскільки
вона надавала кошти на виплату кредиту,
а тому вважає, що спірний автомобіль є
її власністю.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_19, яка являється сестрою
відповідача за первісним позовом дала
аналогічні покази свідку ОСОБА_6, окрім
того вказала, що свою частку від
продажу квартири АДРЕСА_6 вона не
отримувала, оскільки в той час не
потребувала коштів.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_20, яка являється тіткою
відповідача за первісним позовом,
показала, що мати відповідача - ОСОБА_6,
надавала кошти на купівлю квартир,
проте чи ОСОБА_1 проживала в спірній
квартирі після розлучення чи просто
там тимчасово перебувала їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_21, який являється
знайомим відповідача за первісним
позовом ОСОБА_3 показав, що до нього
звернулася позивачка ОСОБА_1 з
проханням підписати акт про не
проживання нею у спірній квартирі з 2012
року, який він підписав, однак, значення
та зміст даного акту до уваги не
прийняв.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги
свідчення свідків критично оцінює
факти зазначені з приводу надання
коштів та в якій сумі для купівлі
спірної квартири, оскільки свідки
будучи в родинному зв'язку зі сторонами
по справі надали свідчення, які
суперечать один одному, так свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 вказали, що
ОСОБА_8 надав кошти для придбання
спірної квартири в розмірі 4000,00 дол.
США, ОСОБА_9 в розмірі 15000,00 грн., при
цьому свідки ОСОБА_6, ОСОБА_19 вказали, що
саме вони надали кошти для купівлі
спірної квартири в розмірі 5000,00 дол. США
та 4000,00 дол. США, разом з тим, суд
ставить під сумнів в обізнаності
надходження коштів на купівлю спірної
квартири свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_17

Суд аналізуючи вищевикладене,
враховуючи докази надані сторонами по
справі, зокрема договори купівлі
продажу квартир, врахувавши покази
свідків, може зробити висновок, що з
доходів, які давали б можливість
придбати спірну квартиру сторони
вказують на продаж нерухомості їх
близькими родичами та акцій (матір'ю
позивачки за первісним позовом -
ОСОБА_9), при цьому першим продажем була
квартира у 2000 році - АДРЕСА_6, яка
належала відповідачу за первісним
позовом - ОСОБА_3, його матері - ОСОБА_6 та
сестрі - ОСОБА_7 на праві приватної
власності у рівних частинах за 22 255,97
грн., після чого ОСОБА_3 перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_1 придбано квартиру
АДРЕСА_1 за 3072,00 грн., яку 16.08.2001 році
продано матері позивачки за первісним
позовом - ОСОБА_9 за 3900,00 грн., яка в свою
чергу продала квартиру АДРЕСА_5 разом з
чоловіком - ОСОБА_8, ОСОБА_12 та
позивачкою за первісним позовом -
ОСОБА_1 за 18 300,00 грн. та того ж дня ОСОБА_3
придбано квартиру АДРЕСА_9 за 10 800,00 грн.,
за кошти від продажу якої було придбано
спірну квартиру АДРЕСА_8. З чого видно,
що будучи у шлюбі сторонами придбано
три квартири: АДРЕСА_1, АДРЕСА_9 та
спірна квартира АДРЕСА_8, при цьому у
двох квартирах: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 були
спільні частки приватної власності
сторін по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з їх
членами сім'ї, які також були продані за
період перебування сторін у шлюбі, а
також ОСОБА_9 (матір'ю позивачки за
первісним позовом) були продані акції,
які знаходилися в ЗАТ «Фанплит» на
загальну суму 14250,00 грн..

При цьому, встановити в якій мірі
близькі родичі надавали подружжю кошти
для придбання спірної квартири
спростовується різними поясненнями
сторін по справі та показами свідків,
крім того доказів, а саме розписок,
листів, договорів, тощо які б містили
інформацію про обсяг внеску коштів на
купівлю спірної квартири суду не
надано, а також не встановлено про їх
існування, з чого слідує, що спірна
квартира АДРЕСА_8, набута подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, виходячи з рівностей їх
часток, а тому враховуючи надані
сторонами доводи та заперечення з
предмету позову, суд вважає, що є всі
підстави визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_8 та визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину вказаної
спірної квартири.

При поділі майна, що знаходиться в
спільній сумісній власності,
поділяється між усіма співвласниками,
і правовідносини спільної власності
припиняються, оскільки кожному з
співвласників буде належати його
частина вже на праві приватної
власності. Отже, у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного
кодексу України).

Що стосується позовних вимог позивачки
за первісним позовом - ОСОБА_1 щодо
поділу транспортного засобу Chevrolet Lacetti,
шляхом визнання за ОСОБА_3 права
власності та сплатити ОСОБА_1
компенсацію за ? частки вартості
першого внеску автомобіля та половину
суми, виплаченої по кредиту за період з
моменту придбання автомобіля до
розірвання шлюбу, а саме за період з
14.11.2007 року по 18.03.2008 року в розмірі 7372,50
грн. слід зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи,
14.11.2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти в сумі 18588,00 дол. США на
придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. (а.с.
48-59)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу встановлено, що
автомобіль Chevrolet Lacetti, реєстраційний
номер НОМЕР_1 зареєстрований 19.12.2012 року
за ОСОБА_6. (а.с. 67)

А отже, як достовірно встановлено
судом, що на момент звернення
позивачкою за первісним позовом до
суду, автомобіль Chevrolet Lacetti було
відчужено відповідачем ОСОБА_3 його
матері ОСОБА_6

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1
при зверненні до суду з вимогами про
стягнення компенсації достовірно
знала про відчуження автомобіля, що
заявлялось нею в судовому засіданні,
крім того, вказуючи суму 7372,50 грн.
останньою не надано жодного належного
доказу про внесення відповідачем по
первісному позову ОСОБА_3 внесків за
договором кредиту, його кредитної
лінії та в якій кількості, разом з тим
відповідачем за первісним позовом
вказувалось про те, що він взагалі не
сплачував першого внеску, а тому вимоги
позивачки за первісним позовом ОСОБА_1
в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, представник відповідача за
первісним позовом ОСОБА_4 до спірних
правовідносин, в частині поділу майна,
що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, просила
застосувати строк позовної давності
тривалістю у три роки, мотивуючи свої
вимоги тим, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
розірвано 21.10.2008 року, з листопада 2008
року ОСОБА_1 в спірній квартирі не
проживає, про що свідчить акт від 01.06.2013
року, а тому враховуючи що ОСОБА_1 з
майновими вимогами не звернулась до
суду одразу після розірвання шлюбу,
вважає, що позовну давність тривалістю
у три роки пропущено, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Зі змісту акта від 11.06.2013 року
засвідченого начальником ЖРЕО № 417
Береговою Л.А. та підписаного ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 вбачається, що
в квартирі АДРЕСА_8, колишня дружина
ОСОБА_1 не проживає з листопада 2008 року
по теперішній час. (а.с. 141)

Разом з тим, сторона позивача за
первісним позовом вказала на те, що
після розірвання шлюбу у сторін спору
щодо розподілу майна не виникало,
оскільки між колишнім подружжям
існувала усна домовленість про те, що
як тільки ОСОБА_3 розрахується з
боргами, які виникли з приводу
автомобільної аварії, сторони
продадуть спірну квартиру, а кошти
виручені від продажу поділять порівну,
і лише в жовтні 2010 року, після винесення
державним виконавцем ВДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві постанови
від 05.10.2010 року про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження, ОСОБА_1 дізналася, що її
колишній чоловік ОСОБА_3 борг після
дорожньо-транспортної пригоди не
повертає, звернулася до ОСОБА_3 з
вимогами розподілу їх спільного майна,
та після відмови ОСОБА_3 у
добровільному поділі майна, ОСОБА_1
звернулася з позовом до суду, а тому
вважає, що ОСОБА_1 дізналась про
порушення свого права з моменту
винесення постанови державним
виконавцем, крім того вказала, що у
спірній квартирі ОСОБА_1 не проживає
починаючи з вересня 2012 року, про що
свідчить акт від 15.01.2014 року.

Згідно відомостей акту від 15.01.2014 року
затвердженого начальником ЖРЕО-403
Береговою Л.А. складеного комісією в
складі майстра технічної дільниці № 1
Єременко Г.М., майстра технічної
дільниці № 2 Остапко Л.П., майстра
технічної дільниці № 3 Бондарь С.О. та
засвідченого сусідами по квартирі
АДРЕСА_8: ОСОБА_30 та ОСОБА_31 з 40 квартири
та ОСОБА_32 з квартири НОМЕР_3,
встановлено, що мешканка ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_8 не проживає з вересня
2012 року. (а.с. 186)

Відповідно до Постанови від 05.10.2010 року
державного виконавця Клименка Р.В. ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження при примусовому
виконанні виконавчого листа про
стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_33 у розмірі 53025,33 грн.
постановлено накласти арешт на
квартиру АДРЕСА_8. (а.с. 4)

Проаналізувавши викладене, суд
приходить до наступного висновку.

Статтями 526, 257 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Оскільки перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права, суд вважає, що
позивачка за первісним позовом
довідалась про порушення свого
майнового права з моменту винесення
постанови державним виконавцем, а саме
05.10.2010 року, при цьому судом враховано,
що стороною відповідача за первісним
позовом не надано належного
обґрунтування на застосування строку
позовної давності з моменту розірвання
шлюбу, їх посилання на рішення
Дніпровського суду м. Києва від 18.03.2008
року про розірвання шлюбу, де вказано
що спір щодо майна відсутній, носить
лише формальний характер, при цьому суд
критично ставиться до акта від 15.01.2014
року затвердженого начальником ЖРЕО-403
Береговою Л.А. та акта від 11.06.2013 року
засвідченого начальником ЖРЕО № 417
Береговою Л.А. щодо проживання ОСОБА_1 у
спірній квартирі, оскільки вони
протирічать один одному та суперечать
показам свідків, а згідно довідки № 795
від 26.06.2013 року (Форма 3) - в квартирі
АДРЕСА_8 зареєстровані: ОСОБА_3 -
власник, з 2004 року, ОСОБА_1 - колишня
дружина, з 2004 року, ОСОБА_5 - донька, з 2004
року, ОСОБА_34 - донька, з 2013 року, ОСОБА_8 -
батько колишньої дружини, з 2004 року.
(а.с. 181)

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позовна вимога
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, в частині поділу квартири
АДРЕСА_8 як об'єкта права спільної
сумісної власності, підлягає
задоволенню, і не вбачає підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання квартири
особистою власністю.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Тобто, з відповідача по
первісному позову ОСОБА_3 на користь
позивача ОСОБА_1 підлягають до
стягнення судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 2207 грн. 65 коп.

Враховуючи наведене та керуючись
Постановою Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст.ст. 11, 177,
190, 257, 261, 368, 369, 526, 626, 1046, 1047 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 57, 60, 70 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 208,
212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,
що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_8.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_8.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2207
грн. 65 коп. судових витрат по справі
судового збору.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири
особистою власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: