22-ц/772/1029/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Король О. П.Категорія: 41
Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Нікушина
В.П.., Копаничук С.Г.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю прокурора Гембери С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою першого
заступника прокурора м. Вінниці
Соколового В. на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
11.07.2013 року по справі за позовом ОСОБА_4
до Вінницької міської ради про
визнання права власності на майно -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом,
мотивуючи його тим, що ним протягом
1996-1997 років за власний рахунок було
збудовано адміністративну будівлю та
гараж між: територією гаражного
кооперативу по АДРЕСА_1 та територією
нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 на
земельній ділянці площею 525 кв.м. При
зведенні даної споруди були дотримані
санітарно-епідеміологічні,
протипожежні та
архітектурно-будівельні норми.

З 1997 року по теперішній час жодних
заперечень щодо будівництва від
керівництва та членів гаражного
кооперативу, який межує з двох сторін, а
також: від власника нежитлової будівлі
АДРЕСА_2, яка межує з третьої сторони, не
було.

28.09.2012 року на замовлення позивача МКП
«ВМЕТІ» провело інвентаризацію об'єкту
самочинного будівництва та виготовила
технічний паспорт на нежитлові
приміщення, зазначивши адресу АДРЕСА_3.

Як вбачається з технічного паспорту,
поштова адреса - а саме номер будівлі
відсутній. В МКП «ВМБТІ» ОСОБА_4 надали
роз'яснення, що присвоєння поштової
адреси будівлям можливе після
прийняття в експлуатацію об'єкту
будівництва.

Оформити право на самочинно зведенні
споруди шляхом прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва
позивач не в змозі, оскільки відповідно
до «Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 року №534,
необхідна затверджена в установленому
порядку документація та дозвільні
документи на будівництво у відсутні.

Рішенням міського суду Вінницької
області від 11.07.2013 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на нежитлові приміщення в
цілому: адмінбудівлю основна площа 92,3
кв.м; допоміжна площа 7,8 кв.м, загальною
площею 110,1 кв.м, позначеній літерою «Б»;
гараж основна площа 143,4 кв.м, допоміжна
площа 3,9 кв.м, загальною площею 147,3 кв.м
по АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі першого
заступника прокурора м. Вінниці
Соколового В. ставиться питання про
скасування рішення суду та
постановлення нового рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
оскільки вважає, що судом порушено
норми матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Статтею 376 Цивільного кодексу України
зазначено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває: права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У ст. 28 Закону України «Про
архітектурну діяльність» зазначено, що
власники та користувачі об'єктів
архітектури зобов'язані: утримувати в
належному стані будинки і споруди, а
так само закріплені за ними земельні
ділянки, додержуватися під час
експлуатації об'єкта архітектури
вимог, визначених у його
архітектурно-технічному паспорті, а
також вимог законодавства; отримувати
в установленому законодавством
порядку дозвіл на виконання робіт,
пов'язаних із реконструкцією,
реставрацією чи капітальним ремонтом
об'єкта архітектури; у разі
необхідності внесення змін до
об'ємно-просторових, планувальних та
інших рішень об'єкта архітектури
розробляти відповідну проектну
документацію згідно з вимогами
архітектурно-технічного паспорта
об'єкта, погоджувати, затверджувати її
та проводити будівельні роботи в
установленому законодавством порядку;
зберігати комплект проектної
документації, за якою збудовано об'єкт
архітектури, та передавати цю
документацію новому власнику.

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності"

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачем було здійснено будівництво
без оформлення належних документів,
зокрема, належно оформленого дозволу
або проекту на виконання такого
будівництва; прийняття в експлуатацію;
виділу земельної ділянки; погодження з
власником земельної ділянки тощо. За
вказаних обставин у суду першої
інстанції не було підстав для визнання
права власності на самочинне
будівництво.

Крім того, судом при вирішенні справи
не встановлено, чи спірне самочинно
збудоване нежитлове приміщення, є
завершеним будівництвом, тобто введене
(здавались) в експлуатацію в
установленому законом порядку, чи
дотримано порядок будівництва
спірного об'єкту нерухомості.

У відповідності до вимог ст. 182 ЦК
України права власності на об'єкти
нерухомого майна підлягають державній
реєстрації.

Як визначено ст. 331 Цивільного кодексу
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Відповідно до положень ст. 5 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

В процесі розгляду Вінницьким міським
судом вказаної цивільної справи
встановлено, що позивач не мав
належного дозволу на будівництво, а
також належно затвердженого проекту,
які передбачені законодавством для
будівництва, самочинно збудував
нежитлові приміщення по АДРЕСА_4,
адмінбурівлю загальною площею 110,1 кв.м.
та гараж загальною площею 147,3 кв.м.

Згідно п.п.1 п.б ч.1 ст. 31 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до делегованих повноважень виконавчих
комітетів міських рад віднесено участь
у прийнятті в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів у порядку,
встановленому законом. Отже, питання
прийняття до експлуатації самочинно
спорудженого та самочинно
переобладнаного нерухомого майна
покладається законодавством України
не на Вінницький міський суд, чи
виконавчий комітет Вінницької міської
ради.

Відповідно до пп. З п. 4 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України затвердженого
Указом Президента України №439/2011 від
08.04.2011 Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань приймає в експлуатацію
закінчені будівництвом об'єкти, видає
відповідні сертифікати.

Позивачем по страві не надано доказів
звернення чи відмови Державної
архітектурно-будівелвної інспекції
України у Вінницькій області з питань
прийняття до експлуатації самочинно
спорудженого нерухомого майна.

До розгляду справи не залучалась
інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області.

Крім того, суд першої інстанції
розглянув позов до виконавчого
комітету Вінницької міської ради, хоча
позов пред'явлений до Вінницької
міської ради.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув уваги на вище наведе, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню із постановленням нового
про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи те, що висновок суду першої
інстанції про задоволення позову
ґрунтується на неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи;
допущено невідповідність висновків
суду обставинам справи; згідно ч. 1 ст. 309
ЦПК України. рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора м. Вінниці Соколового В.
задовольнити.

Рішення міського суду Вінницької
області від 11.07.2013 року скасувати та
ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4
до виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання права
власності на майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді:/підписи/

з оригіналом вірно: