Справа №252/1089/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року Микитівський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі: головуючого судді
Родіної Н.В., при секретарі Золкіній
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Горлівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Микитівському
районі м. Горлівки, третя особа -
Державне підприємство «Артемвугілля»
Структурний підрозділ «Шахта ім.
Рум'янцева» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я ,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, ОСОБА_1,
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 55 000 гривень,
посилаючись на те, що в вугільній
промисловості він працював з 30 грудня
1983 року по 21 лютого 2002 року. Працюючи в
підземних умовах підземним машиністом
електровозу, гірноробочим очисного
забою, забійником, підвергався впливу
на організм пилу, загазованості,
вібрації, із-за небезпечних і шкідливих
умов праці, був травмований, отримав
професійне захворювання - вібраційна
хвороба, пневмоконіоз.

Після проходження ним довгого
лікування в умовах стаціонару
висновком МСЕК 19 квітня 1999 року йому
вперше встановлено 5% втрати
працездатності, за трудовим каліцтвом.
Висновком МСЕК від 18 лютого 2002 року
йому було встановлено 35% втрати
працездатності, з яких: 5% - трудове
каліцтво; 30% - вібраційна хвороба.
Висновком МСЕК від 07 квітня 2003 року
йому було встановлено 55% втрати
працездатності, з яких: 5% - трудове
каліцтво; 25% - вібраційна хвороба; 25% -
пневмоконіоз. Відповідно до виписки з
акту огляду МСЕК від 26.04.2004 року
позивачу безстроково встановлено 55 %
стійкої втрати професійної
працездатності , з яких : 5% - трудове
каліцтво у 1998 р. ; 25% - вібраційна
хвороба; 25% - пневмоконіоз.

З 01.04.2001р. вступив в силу ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і
профзахворювань, які спричинили втрату
працездатності».Відповідно з даним
Законом він підлягає обов'язковому
державному соціальному страхуванню,
зобов'язання такого страхування від
нещасного випадку покладена на
виконавчий орган /ст.18 Закону/ яким є
відповідач. Фонд соціального
страхування не прийняв ніякого рішення
в частині призначення та виплати йому
грошових сум в частині відшкодування
моральної шкоди, хоча прийняття
рішення і виплата йому вказаних вище
сум передбачена діючим законодавством.

Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України
відповідач зобов'язаний про ізвести
нарахування та виплату йому
відшкодування моральної шкоди, так як
внаслідок отримання професійного
захворювання він відчуває особливі
моральні страждання, оскільки втрачена
частина нормальних життєвих функцій
його організму, довгий час він
вимушений проходити лікування в умовах
стаціонару, відчуваючи при цьому
фізичний біль і душевні страждання ,
пов'язані з переживаннями з приводу
незворотної втрати здоров'я. Він
позбавлений можливості в повному
об'ємі реалізовувати своє право на
працю, отримання стабільної високої
заробітної плати. Всім цим порушені
його плани на подальше життя.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав за наведених
у позовній заяві обставин, додавши , що
внаслідок втрати професійної
працездатності йому заподіяна
моральна шкода, яка полягає у фізичних
болях, необхідністю проходити курси
лікування в умовах стаціонару;
позбавлення можливості в повному
обсязі реалізувати своє право на труд;
душевних стражданням, пов'язаних з
незворотною втратою здоров'я.
Зазначені обставини привели до
погіршення звичного укладу його життя,
вимагають додаткових зусиль для
організації життєдіяльності. Моральні
страждання пов'язані напряму з
фізичним станом та полягають у
постійному душевному хвилюванні,
оскільки він переживає за стан свого
здоров'я, яке є для нього значною
цінністю, психологічному хвилюванні,
оскільки його не полишає відчуття
провини перед родиною - дружиною ,яка є
інвалідом і потребує постійної уваги
та допомоги, та дітьми, яким він не має
змоги надати допомогу. Просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Відділення
ВД ФССНВ України в Микитівському
районі Сазонова М.О. в судовому
засіданні позов не визнала та,зокрема,
пояснила, що визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайновою)
шкоди, суд повинен керуватися
роз'ясненнями п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди і приводити відповідні мотиви і
розрахунки. Фондом відповідно до вимог
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №1105-ХІV від
23.09.1999р. виплачена одноразова допомога
позивачеві, виплачуються щомісячні
страхові виплати. Законом України від
23.02.2007 року №717 «Про внесення змін до ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності», що набрав
чинності з 30 березня 2007 року, виключено
частину третю статті 34 ЗУ №1105, яка
передбачала право потерпілого на
відшкодування моральних збитків. Отже
тепер застраховані громадяни, що
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
позбавлені права на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соцстраху, яке вони мали відповідно до
положень первинної редакції цього ЗУ.
Конституційний суд України в своєму
рішенні від 08.10.2008 року у справі №1-32/2008
зазначені зміни до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визнав таким, що
відповідають Конституції України з
огляду на те, що право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України та статтею 237-1 Кодексу законів
про працю України ім. надано право
відшкодувати моральний збиток за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (работодавця). Право
отримання потерпілим страхових виплат
у разі настання стійкої втрати
професійної працездатності, у тому
числі виплати компенсації за моральну
шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
професійної працездатності вперше
висновком МСЕК.

Представник третьої особи - Державного
підприємства «Артемвугілля»
Структурний підрозділ «Шахта ім.
Рум'янцева» Калініч А.В.у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши всі обставини по справі
та перевіривши їх доказами, суд вважає
позов таким ,що підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З 30 грудня 1983 року по 21 лютого 2002
року позивач працював на підприємствах
вугільної промисловості на різних
посадах з повним робочим днем під
землею, що підтверджується копією
трудової книжки.

Судом встановлено, що при виконанні
трудового обов'язку на ДП «Шахта ім.
Рум'янцева» ДП «Артемвугілля» ОСОБА_1
зазнав ушкодження здоров'я, що
підтверджується актом про нещасний
випадок №222, яким вказано: « 14.12.1998р. в
процесі виконання робіт по виїмці
вугілля забійнику ОСОБА_1 травмувало
ступню правої ноги».

Висновком МСЕК від 19 квітня 1999 року
ОСОБА_1 вперше встановлено 5% втрати
працездатності, за трудовим каліцтвом.

Висновком МСЕК від 18 лютого 2002 року
ОСОБА_1 було встановлено 35% втрати
працездатності, з яких: 5% - трудове
каліцтво; 30% - вперше вібраційна
хвороба.

Висновком МСЕК від 07 квітня 2003 року
позивачу було встановлено 55% втрати
працездатності, з яких: 5% - трудове
каліцтво; 25% - вібраційна хвороба; 25% -
вперше пневмоконіоз.

Висновком МСЕК від 26.04.2004 року ОСОБА_1
безстроково встановлено 55 % стійкої
втрати професійної працездатності , з
яких : 5% - трудове каліцтво у 1998 р. ; 25% -
вібраційна хвороба; 25% - пневмоконіоз.

Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" в
редакції, що діяла до прийняття Закону
України „ Про внесення змін до Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.02.2007 року № 717-У та Закону України „
Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року № 107-У1, передбачали обов'язок
Фонду провести потерпілому страхову
виплату за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння йому такої шкоди.

Зі змісту ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у томі
числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Позивач просить відшкодувати з
відповідача моральну шкоду в розмірі 55
000 грн. за 50% втрати професійної
працездатності, встановленої
висновком МСЕК від 26.04.20014 року , тобто
без врахування 5% втрати
працездатності по трудовому каліцтву
1998 року.

Вперше стійку втрату
працездатності позивачу встановлено
18.02.2002 року - 30 % по причині професійного
захворювання (вібраційна хвороба).

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача ще
до набрання чинності як Законом
України „ Про внесення змін до Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.02.2007 року № 717-У так і Законом України
„ Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року № 107-У1.

Згідно ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно - правові
акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

З пояснень позивача, наданих ним
копій медичних документів вбачається,
що внаслідок ушкодження ним здоров'я у
зв'язку з виконанням трудового
обов'язку, він змушений проходити
постійне лікування, приймати медичні
препарати, у зв'язку з чим змінився
образ його життя, що потребує від нього
додаткових зусиль для її організації.

Згідно з ст.ст. 23, 1167 ЦК України
моральна шкоди потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання складається
з фізичної болі, душевних страждань,
які йому заподіяні у зв'язку з
пошкодженням здоров'я. Досліджені
докази свідчать про те, що ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
позивачем трудових обов'язків,
заподіює йому моральні та фізичні
страждання, обмежує його можливість
вести активний образ життя, що
встановлено висновками МСЕК. Згідно п.3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" - моральна
шкода може складатися з моральних
стражданнях у зв'язку з втратою
нормальних життєвих зв'язків з
неможливості продовжувати активного
образу життя, при настанні інших
негативних наслідків. Негативні
наслідки настали для позивача у зв'язку
з втратою працездатності, стійкого
погіршення стану його здоров'я.

Суд вважає доводи та заперечення
відповідача такими ,що суперечать
вимогам законодавства по
відшкодуванню шкоди, так і
обов'язковому для виконання
відповідачем Рішенню Конституційного
Суду України № 1-рн/2004 від 27.01.2004 року
про відшкодування моральної шкоди
Фондом соціального страхування, у
якому вказані доводи визнані такими, що
суперечать діючому законодавству та
Конституції України.

Вирішуючи питання про розмір
моральної шкоди, суд враховує ступінь
втрати ОСОБА_1 професійної
працездатності, встановлений
висновком МСЕК у розмірі 50% по причині
професійних захворювань ; наявності
для позивача вимушених змін у його
професійної діяльності, пов'язаних із
забороною праці з фізичними
навантаженнями; неможливістю
відновити втрачене здоров'я, та
виходячи з засад виваженості,
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову у розмірі 15000 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 214 - 215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково,
стягнути з Відділення Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Микитівському
районі м. Горлівки на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ідентифікаційний НОМЕР_1),
моральну шкоду, завдану стійкою
втратою працездатності, у вигляді
одноразового відшкодування у розмірі
15 000 (п»ятнадцять тисяч) грн..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Микитівський районний суд м. Горлівки
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:

Н.В. Родіна