Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1675/14
Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„01" квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 лютого 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначало, що відповідно
до укладеного договору № б/н від 14.01.2008
року відповідач отримав кредит у
розмірі 800 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У грудні 2008 року кредитний ліміт
був збільшений банком до 5400 гр., а у
січні 2009 року - знижений до 4640 гр.

Відповідач підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві.

Відповідно до п.9.12 Умов надання
банківських послуг, які є складовою
частиною договору, останній діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

У зв"язку з порушенням ОСОБА_2
зобов"язань за кредитним договором, у
відповідача станом на 31.10.2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 17
612 грн. 81 коп., яка складається з: 4 637
грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом,
9 023 грн. 86 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 2 874
грн. 94 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 250 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 826 грн. 80 коп. -
штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені
обставини, просило суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором від 14.01.2008 року у
розмірі 17 612 грн. 81 коп. та судові
витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 14 487 грн. 87 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 229 грн.
40 коп., а всього 14 717 грн. 27 коп.

В частині стягнення
заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 2 874
грн. 94 коп. та суми штрафу в розмірі 250
грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
судом, який не прийняв до уваги подану
ним до ухвалення рішення заяву про
застосування строку позовної давності,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову у позові з підстав
пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду змінити, скасувавши його в частині
відмови у стягненні суми
заборгованості по комісії та штрафу й
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким зазначені позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк, суд виходив
з доведеності вимог банку щодо
стягнення заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором від 14.01.2008 року по
сплаті суми кредиту та процентів за
користування ним, а також штрафу за
порушення строків виконання грошових
зобов"язань у розмірі 5% від суми
заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні вимог
щодо стягнення заборгованості по
комісії за користування кредитом, суд
послався на їх безпідставність,
оскільки за умовами договору комісія
нараховується за обслуговування
рахунку, а не у зв"язку з несвоєчасним
погашенням заборгованості і вказана
банківська послуга не є способом
забезпечення виконання грошового
зобов"язання.

Відмовляючи у стягненні
фіксованої частини штрафу за порушення
строків виконання зобов"язань у сумі 250
гр., то суд дійшов висновку, що вказані
вимоги свідчать про притягнення
боржника за одне й теж порушення до
подвійної цивільно- правової
відповідальності, що суперечить
вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та
ч.3 ст. 509 ЦК України.

Щодо не застосування до спірних
правовідносин наслідків спливу
позовної давності за заявою ОСОБА_2, то
мотивів, з яких суд не прийняв до уваги
вказану заяву відповідача, суд у
рішенні не навів.

Між тим, як передбачено ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання:: чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; якаправова
норми підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
рішення не відповідає.

За змістом ст.ст. 1054,1055 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов"язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК
України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Судом встановлено, що 14 січня 2008
року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір шляхом
приєднання і на підставі вказаного
договору відповідач одержав кредит у
розмірі 800 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом і
на умовах його повернення.

При оформленні кредитного
договору позичальник був ознайомлений
та погодився з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами, що підтверджується його
підписом на заяві(а.с.6).

У грудні 2008 року відповідно до
п.5.3 розділу І Умов та правил надання
банківськиї послуг кредитний ліміт був
збільшений банком до 5400 гр., а у січні
2009 року - знижений до 4640 гр.

За умовами п.3.5 розділу І Умов та
правил надання банківських послуг у
разі оформлення та видачі платіжної
карти по кредитній схемі клієнту
оформлюється та видається пам"ятка, яка
є невід"ємною частиною договору, а
відповідно до п.5.3 розділу П зазначених
Умов строк погашення по кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з встановленим
мінімальним обов"язковим платижем
наведений у пам"яткі клієнта, яка є
невід"ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, та
частини зоборгованості по кредиту.

Згідно наданої ОСОБА_2 при
укладанні договору довідки про умови
кредитування з використанням кредитки
„Універсальна, 30 днів пільгового
періода", розмір мінімальних
щомісячних платежів становив 7% від
заборгованості, однак не менше 50 гр. та
не більше залишку заборгованості,
строк внесення платежів - до 25 числа
місяця, наступного за звітним( а.с.26,40).

У п. 8.6 розділу І Умов
врегульовані питання відповідальності
клієнта у разі порушення ним строків
платежів більш ніж на 120 днів у виді
штрафу , а у п. 9.6 та виданій відповідачу
довідці про умови кредитування -
питання оплати послуг банку за
обслуговування рахунку(комісія) у разі
відсутності на кортковому рахунку
грошових коштів, достатніх для оплати
послуг і у разі несвоєчасного
погашення заборгованості( 1% від
загальної суми заборгованості).

За умовами п.6.5 розділу І Умов
клієнт зобов"язувався погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, по перевитратам
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов"язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушення зобов"язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов"язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Обгрунтовуючи підстави позову,
ПАТ КБ „ПриватБанк" посилалось на те,
що ОСОБА_2 зобов"язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 31.10.2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 17
612 грн. 81 коп., яка складається з: 4 637
грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом,
9 023 грн. 86 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 2 874
грн. 94 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 250 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 826 грн. 80 коп. -
штраф (процентна складова), що
підтверджується як наданим
розрахунком вказаної
заборгованості(а.с.3-5), так і даними
виписки з особового рахунку, звіту про
операції по картковому рахунку
ОСОБА_2(а.с.27-32, 41-48).

Між тим, відмовляючи у
задоволенні вимог ПАТ КБ „ПриватБанк"
щодо стягнення заборгованості по
комісії у сумі 2874 гр. 94 коп., як оплати за
обслуговування рахунку клієнта, у тому
числі у разі несовєчасного погашення
ним заборгованості, та передбаченого
п.8.6 Умов штрафу, суд невірно витлумачив
зазначені умови кредитного договору
від 14.01.2008 року, при укладанні якого
сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України
і які відповідачем не оспорювались, а
тому відмова суду у стягненні
зазначених сум з мотиву відсутності
для цього правових підстав суперечить
положенням ст. 526 ЦК України, змісту
договору і є помилковою.

Разом з тим, відмовляючи у
стягненні заборгованості по комісії та
фіксованої частини штрафу з неведених
підстав та задовольняючи решту вимог
ПАТ КБ „ПриватБанк" про стягнення
заборгованості, як доведених, суд не
прийняв до уваги подану ОСОБА_2 до
винесення судового рішення заяву від
13 січня 2014 року про застусування
строку позовної давності (а.с. 25),
наведені в ній доводи відповідача не
перевірив і питання щодо застосування
строку позовної давності, з
урахуванням обставин справи, не
вирішив.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.ч.3.4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов"язано його початок(ст. 253 ЦК
України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Позовна давність у таких
випадках обчислюється по кожному
простроченому платежу.

Такий висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов"язковим для всіх суб"єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Між тим, розглядаючи справу по
суті, уваги на те, що наведеними вище
умовами укладеного з ОСОБА_2 кредитного
договору встановлювався розмір
щомісячних платежів (включаючи плату
за користування кредитним коштами) у
розмірі 7% від заборгованості, але не
менше 50 гр. та не більше залишку
заборгованості, строк внесення
платежів - до 25 числа місяця, наступного
за звітним, суд не звернув, хоча з
наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості за
договором № б/н від 14.01.2008 року
вбачається, що відповідач з липня 2008
року самостійних дій, направлених на
погашення кредиту, не вчиняв, платежі
не здійснював, а строк внесення
останнього щомісячного платежу з
погашення поточної заборгованості та
процентів за кристування кредитом
наступив 05.10.2010 року(а.с.4).

Отже враховуючи, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов"язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа, а з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості ПАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося до суду 26 листопада 2013
року, що перевищує загальний строк
позовної давності з моменту настання
зобов"язання відповідача сплатити
черговий платіж, то за вказаних
обставин, зважаючи на подану до суду
першої інстанції заяву ОСОБА_2, колегія
приходить до висновку про наявність
підстав для застосування строку
позовної давності відповідно до вимог
ст.ст. 257, 261 ЦК України.

У зв"язку з викладеним, колегія
приходить до висновку , що ухвалене по
справі рішення суду першої інстанції
про часткове задоволення позову ПАТ КБ
„ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборованості у сумі 17612 гр. 81 коп. за
кредитним договором від 14.01.2008 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким у задоволенні
зазначеного позову ПАТ КБ „ПриватБанк"
слід відмовити згідно з ч.4 ст. 267 ЦК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 лютого 2014 року по даній
справі скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 14.01.2008 року
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: