Справа №784/1771/13 06.03.2014 06.03.2014 06.03.2014
Провадження №22-ц/784/8/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/8/14 Головуючий у
першій інстанції Закревський В.І.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів: Шаманської Н.О., Мурлигіної
О.Я.,

при секретарі судового засідання
Орельскій Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за
апеляційними скаргами

ОСОБА_5, ОСОБА_4 та приватного
акціонерного товариства страхової
компанії «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ СК
«ПЗУ Україна», страхова компанія)

на
рішення

Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 27 лютого 2013
року

за
позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПрАТ СК «ПЗУ
Україна» про відшкодування майнової і
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПрАТ СК
«ПЗУ Україна» про відшкодування з
відповідачів в солідарному порядку 78600
грн. майнової та 2000 грн. моральної
шкоди. У червні 2012 року позивач уточнив
позовні вимоги та просив стягнути зі
страхової компанії 49500 грн. майнової
шкоди, а 31100 грн. майнової та моральної
шкоди він просив стягнути в
солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
вказував, що він є власником автомобіля
«Хюндай» з державним номером НОМЕР_1
(далі - автомобіль «Хюндай»), а ОСОБА_5 є
власником автомобіля «ВАЗ-2101» з
державним номером НОМЕР_2 (далі -
автомобіль «ВАЗ-2101»), яким на підставі
довіреності у 2011 році керував ОСОБА_4

15 грудня 2011 року з вини останнього
відбулася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП), внаслідок чого
його (позивача) автомобіль пошкоджено і
йому завдано моральну шкоду. У зв'язку з
чим, безпосередній винуватець ДТП, його
власник, та страхова компанія, де
ОСОБА_5 застрахував обов'язкову
цивільну-правову відповідальність,
повинні відшкодувати йому шкоду.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 27 лютого 2013 року позов
задоволено. На користь позивача
стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 49500
грн. у відшкодування матеріальної
шкоди. В солідарному порядку з
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на його користь
стягнуто 29100 грн. матеріальної шкоди, 2000
грн. моральної шкоди, 1500 грн. витрат на
оплату юридичних послуг, а всього 32600
грн. З них на користь позивача стягнуто
326 грн. судового збору.

Також на користь позивача зі страхової
компанії стягнуто 214 грн. 60 коп.
судового збору та в дохід держави 280
грн. 40 коп.

Додатковим рішенням суду від 25 березня
2013 року задоволено клопотання позивача
та відстрочено сплату судового збору
при подачі позовної заяви до ухвалення
судового рішення.

Відповідачі оскаржили рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 і ОСОБА_4
просять скасувати рішення в частині
стягнення з них майнової і моральної
шкоди, а також судових витрат та
ухвалити нове рішення, про відмову в
задоволенні позовних вимог. На їх думку
в суді не усунені протиріччя між двома
висновками авто-технічних досліджень.
Суд не врахував, що на користь
позивача стягнута вартість робіт не
зазначених у акті огляду транспортного
засобу, також суд необґрунтовано
стягнув судові витрати з них, в тому
числі й витрати на правову допомогу.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні позову.
Апелянт посилається на те, що судом не
досліджені висновки експерта та не
призначена судова експертиза, яка б
усунула протиріччя між доказами у
справі про механізм пошкоджень
автотранспортних засобів та розмір
шкоди.

Представник позивача, заперечуючи
проти задоволення апеляційних скарг,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши ї доказами колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2011 року
відбулася ДТП за участю позивача, який
керував власним автомобілем «Хюндай»
та ОСОБА_4, який керував на підставі
довіреності автомобілем «ВАЗ -2101», який
належить на праві власності ОСОБА_5
(а.с.10).

ОСОБА_4 керуючи своїм автомобілем, при
виїзді з вул. Загородної на вул.
Київську в м. Первомайську, порушив п.
16.11 Правил дорожнього руху України. Він,
незважаючи на дорожній знак, не надав
дорогу автомобілю «Хюндай», який
рухався по головній дорозі, вул.
Київській. Внаслідок цього відбулося
зіткнення автотранспортних засобів.
Автомобіль «Хюндай» отримав
пошкодження,а ОСОБА_5 постановою
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 18 січня 2012
року притягнутий до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу по
ст. 124 КУпАП.

На відновлення автомобіля позивач
витратив 78600 грн.

Цивільна правова відповідальність
ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ
Україна» за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 17
вересня 2011 року (поліс АА /5484369), з
лімітом відповідальності за шкоду
заподіяну майну в 50000 грн. з визначенням
франшизи в 500 грн. Про настання
страхової події ОСОБА_5 повідомив
страхову компанію в день ДТП, подавши
відповідну заяву (а.с. 57-66). Заява про
настання страхового випадку була
подана і ОСОБА_6 У зв'язку з подачею
заяви представник страхової компанії
оглянув транспортний засіб позивача,
склавши акт про огляд 21 грудня 2011 року.

Встановивши, що внаслідок ДТП
автомобіль позивача було пошкоджено,
позивач поніс витрати на відновлення
автотранспортного засобу, та він
морально страждав, суд дійшов
правильного висновку про
відшкодування майнової шкоди в межах
ліміту відповідальності страховою
компанією, а в розмірах який перевищує
ліміт, володільцем джерела підвищеної
небезпеки. Є правильними висновки
суду про відшкодування останнім
моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з іншими висновками суду.

Ухвалюючи рішення про відшкодування
майнової шкоди та моральної шкоди з
відповідачів фізичних осіб, суд
виходив з того, що відповідальність
вказані особи повинні нести в
солідарному порядку.

Проте, вказані висновки суперечать
закону.

Так, правила відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки
врегульовано ст. 1188 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 вказаної норми,
шкода завдана одній особі з вини іншої
особи, відшкодовується винною особою.

Виходячи з ч. 2 ст. 1187 ЦК України
володільцем джерела підвищеної
небезпеки, а отже й особою що
відшкодовує шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є особа, яка
володіє транспортним засобом,
механізмом (тощо) на правовій підставі.

Як зазначено вище, володільцем
автомобіля «ВАЗ-2101» є ОСОБА_4, який
керував автомобілем на підставі
довіреності (а.с.11). Він винний в ДТП.

Отже особою, яка повинна відшкодувати
майнову і моральну шкоду відповідачу, в
розмірі, що перевищує ліміт
відповідальності страхової компанії є
ОСОБА_4

Також є необґрунтованим рішення
суду в частині стягнення 1500 грн. витрат
на правову допомогу. В матеріалах
справи відсутні оригінал квитанції про
оплату послуг, договір, який визначає
об'єм наданих правових послуг та інші
документи, які свідчили про
обґрунтованість вимог про
відшкодування вказаних судових витрат
( акти прийому - передачі робіт , тощо).

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду у відповідності
з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині
позовних вимог до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та
судових витрат, а також додаткове
рішення суду від 25 березня 2013 року слід
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, про стягнення з ОСОБА_4 на
користь позивача 29100 грн. майнової
шкоди, 2000 грн. моральної шкоди. В
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5
слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, то
розмір, який підлягає стягненню з
кожного з відповідачів визначається
пропорційно від задоволених позовних
вимог. Зокрема, слід врахувати
сплачені позивачем 214 грн. 60 коп.,
недоплачені ним 571 грн. 40 коп. за
майнові вимоги та 114 грн. 70 коп. за
немайнові, та відсоткове
співвідношення (60 і 40 відсотків)
задоволених вимог. Отже, на користь
позивача зі страхової компанії «ПЗУ
Україна» підлягає стягненню 128 грн. 76
коп., а з ОСОБА_4 85 грн. 84 коп. судового
збору. З ОСОБА_4 в дохід держави слід
стягнути 343 грн. 26 коп. (114 грн. 70 коп. +
228 грн. 56 коп.), а зі страхової компанії
«ПЗУ Україна» 342 грн. 84 коп. судового
збору. В інший частині рішення, а саме в
частині стягнення майнової шкоди зі
страхової компанії, необхідно залишити
без змін.

Доводи страхової компанії в
апеляційній скарзі про недоведеність
пошкоджень автомобіля позивача
внаслідок ДТП безпідставні. Так, судом
першої інстанції, після дослідження
обставин ДТП, за клопотанням страхової
компанії була призначена експертиза з
метою перевірки вказаних апелянтом
обставин. За висновками експерта № 2757
від 6 січня 2013 року (а.с.95-101), в умовах,
викладених в ухвалі суду, комплекс
пошкоджень автомобіля позивача міг
відбутися в процесі зіткнення.
Висновки спеціаліста від 9 березня 2012
року (а.с. 67) на які посилається
апелянт, не можуть бути взяті до уваги.
Особа, яка складала висновок не
попереджалася про відповідальність за
дачу неправдивих висновків. Крім того,
дослідження проводилися без
врахування пояснень сторін в суді щодо
обставин та механізму ДТП, а лише по
матеріалам, які йому надала страхова
компанія.

Недоведені допустимими та
достовірними доказами твердження
апелянтів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про те, що
розмір збитків на відновлення
автомобіля є меншим, оскільки частина
матеріалів та вартість робіт на
відновлення автомобіля не пов'язана з
ДТП. Так, виходячи зі ст.11 ЦПК України,
суд розглядає справи в межах позовних
вимог та на підставі доказів наданих
сторонами. Позивач відновив
автомобіль, надавши розрахункову
квитанцію, акт здачі-прийняття робіт по
відновленню автомобіля та калькуляцію
таких робіт (а.с.14-16) з яких виходить що
він на відновлення автомобіля витратив
78000 грн. Відповідачі не заперечують
саме таких витрат на відновлення
автомобіля. Тому вважати, що майнові
збитки слід зменшити підстав немає.

При цьому, види робіт в калькуляції не
суперечать даним огляду транспортного
засобу після ДТП. В акті огляду не
перелічені та не можуть бути
перелічені роботи по демонтажу та
монтажу, та інші роботи пов'язані з
відновленням автомобіля внаслідок ДТП.
В акті зазначаються лише пошкодження,
встановлені при візуальному огляді.

Апеляційний суд, в силу вимог ст. 10 ЦПК
України вжив заходів для повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
призначивши за клопотанням ОСОБА_5
експертизу для з'ясування спірних, з
його точки зору питань. Проте
експертиза не проведена внаслідок
того, що відповідач не оплатив роботи
по її проведенню. У зв'язку з чим,
апеляційний суд спирався на лише
наявні у справі докази.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
приватного акціонерного товариства
страхової компанії «ПЗУ Україна»
задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 27
лютого 2013 року в частині позовних вимог
до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та розподілу
судових витрат, а також додаткове
рішення суду від 25 березня 2013
року скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з
ОСОБА_4 29100 грн. майнової шкоди, 2000 грн.
моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про відшкодування майнової і
моральної шкоди відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з
приватного акціонерного товариства
страхової компанії «ПЗУ Україна» 128
грн. 76 коп., а з ОСОБА_5 85 грн. 84 коп.
судового збору. Стягнути в дохід
держави з ОСОБА_5 343 грн. 26 коп., а з
приватного акціонерного товариства
страхової компанії «ПЗУ Україна» 342
грн. 84 коп. судового збору.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: