АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/625/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/687/14
Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І.
Доповідач Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко
Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 07 жовтня
2013 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на додаткове рішення Гадяцького
районного суду Полтавської області від
14 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1, до
ОСОБА_2, Національної акціонерної
страхової компанії " Оранта" про
відшкодування шкоди, заподіяної смертю
фізичної особи,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У квітні 2013 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» про відшкодування
шкоди, заподіяної смертю фізичної
особи. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка вказує, що 10 лютого 2011
року близько 18.30 на 5-му кілометрі
автодороги Гадяч-Сватки-Синівка,
автомобілем «Фольксваген Кадді» д.н.з.
НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2,
в районі розташування електроопори № 2,
був смертельно травмований її син. У
зв'язку з розслідуванням кримінальної
справи, вона була визнана потерпілою та
у вересні 2012 року звернулася до
винуватця ДТП - ОСОБА_2, з пропозицією
добровільного відшкодування шкоди,
який їй не відповів. Діями відповідача
їй заподіяна перш за все моральна
шкода, оскільки її син помер раніше
своєї смерті, яка перетворила її життя
на прокляття, забрала майбутнє та
позбавила його сенсу. Тому вона
звернулася до суду з даним позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_2,
заподіяну їй моральну шкоду, в зв'язку
зі смертю сина, в розмірі 100000 гривень.
Окрім того, як зазначає позивачка у
своєму позові, що окрім моральної, їй
також спричинена матеріальна шкода,
яка виражається в тому, що нею були
понесені значні витрати на поховання
сина, надання їй юридичної допомоги,
яку вона оцінює в сумі 10000 гривень та
просить стягнути з відповідача на її
користь.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 07 жовтня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Національної акціонерної страхової
компанії " Оранта" про відшкодування
шкоди, заподіяної смертю фізичної
особи - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальні збитки в розмірі 7005 / сім
тисяч п'ять/ гривень 93 коп. та моральну
шкоду в розмірі 10000 / десять тисяч/
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп. за
стягнення матеріальних збитків та 229
грн. 40 коп. за стягнення моральної
шкоди.

Додатковим рішенням Гадяцького
районного суду Полтавської області від
14 січня 2014 року у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до Національної
акціонерної страхової компанії "
Оранта" про відшкодування шкоди,
заподіяної смертю фізичної особи -
відмовлено.

З рішенням суду не погодилася
позивачка в зв'язку з чим подала на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не з'ясував всіх обставин
справи, неправильно оцінив докази, які
мають значення для вирішення справи.
Крім того, апелянтом зазначено, що
відповідач ганьбив її честь, гідність ,
відносився до неї з презирством, та
навіть, не приніс вибачень за те, що
своїми діями призвів до смерті її сина.

Також, з основним та додатковим
рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та
подав на них апеляційні скарги, в яких
просить рішення суду в частині
стягнення з нього матеріальної та
моральної шкоди скасувати, вказані
витрати стягнути з страхової компанії.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, за
необхідне відхилити апеляційну скаргу
ОСОБА_1, апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково за наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції є неправильне
застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що смерть потерпілого
наступила внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, а тому саме
ОСОБА_2, який перебував за кермом
автомобіля повинен відшкодувати
позивачці понесені нею витрати на
поховання та моральну шкоду.

Однак, погодитись з таким висновком
місцевого суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не правильно
застосував норми матеріального та
процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
лютого 2011 року близько 18.30 на
5-му кілометрі автодороги
Гадяч-Сватки-Синівка, в районі
розташування електороопори № 2,
було здійснено наїзд автомобілем
«Фольксваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_1, яким
керував відповідач ОСОБА_2 під час
якого син позивачки ОСОБА_3 був
смертельно травмований.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка володіє
транспортним засобом, використання,
зберігання, або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК
України, особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи № 111029086, яка була
оглянута колегією суддів в судовому
засіданні, а саме з постанови старшого
слідчого СУ УМВС України в Полтавській
області майора міліції В.О. Пугача про
закриття кримінальної справи,
порушеної за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
вказану кримінальну справу закрито у
зв'язку з відсутністю в діях водія
ОСОБА_2 складу даного злочину./ а.с. 147-152/
.

Матеріалами вищевказаної
кримінальної справи було встановлено,
що в діях загиблого ОСОБА_3 вбачається
невідповідність вимогам п 4.4; 4.14 а), г)
розділу 4 ПДР, які перебувають у
причинному зв'язку з виникненням ДТП.,
тобто потерпілий ОСОБА_3 загинув
внаслідок власної необережності.

Відповідно до п.7 постанови № 4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року « Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого,
якщо інше не встановлено законом,
розмір відшкодування з особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, має бути
зменшено (але не може бути повністю
відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена
потерпілим необережність грубою
(частина друга статті 1193 ЦК), у кожному
конкретному випадку має вирішуватись з
урахуванням фактичних обставин справи
(характеру дії, обставин завдання
шкоди, індивідуальних особливостей
потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення
розміру відшкодування з урахуванням
ступеня вини потерпілого
застосовуються і в інших випадках
завдання шкоди майну, а також фізичній
особі, однак у кожному разі підставою
для цього може бути груба
необережність потерпілого
(перебування у нетверезому стані,
нехтування правилами безпеки руху
тощо), а не проста необачність. Саме по
собі перебування у нетверезому стані
не є прикладом грубої необережності,
якщо при цьому не було порушено правила
дорожнього руху.

Частиною 3 статті 23 ЦК
України передбачено, що розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування також
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Також, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає
підстави відшкодування моральної
шкоди незалежно від вини заподіювача,
проте не змінює відповідальну за
відшкодування моральної шкоди
особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК
України залишається особа, яка
безпосередньо завдала моральну шкоду,
а саме - винний водій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України -
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Колегія суддів враховуючи, що
дорожньо- транспорта пригода сталася
внаслідок грубої необережності
загиблого ОСОБА_3, те що відповідачем
ОСОБА_2 було добровільно сплачено
позивачці на поховання сина 1500 грн.,
вважає за необхідне зменшити розмір
стягуємої моральної шкоди до 1000 грн.

В свою чергу, колегія суддів
вважає помилковим висновок судом
першої інстанції щодо часткового
задоволення вимог позивачки щодо
стягнення з ОСОБА_2 на її користь 7005
грн.93 коп. витрат на поховання,
виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 1193 ЦК України
передбачено, що вина потерпілого не
враховується у разі відшкодування
витрат на поховання.

Відповідно до статті 1201
ЦК України значиться, що особа,
яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана
фізичною особою, яка зробила ці
витрати, до суми відшкодування шкоди не
зараховується.

Разом з тим, відповідно до статті 21
Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 3 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
липня 2010 року НАСК « Оранта» був
виданий Поліс № ВЕ/ 1314280 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ОСОБА_2 на
автомобільVOLKSWAGEN CADDY , д.н.з. НОМЕР_1 / а.с.
43/.

У відповідності до вимог п. 22.1. ст. 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК
України, при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи те, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2як власника
наземного транспорту, забезпечена
полісом страхування НАСК « Оранта»
відповідачем ОСОБА_2 своєчасно
повідомлено страхову компанію про
настання страхового випадку, колегія
суддів вважає, що належним
відповідачем у справі повинна бути
НАСК « Оранта», яка повинна нести
витрати на поховання.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону
України "Про поховання та похоронну
справу" поховання померлого - це
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству. Наведене однозначно
свідчить про те, що церемонія поминання
не відноситься до поховання.

Вказану правову позицію викладено
також Верховним Судом України в своїй
ухвалі від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10,
де вказано, що "Понесені на організацію
поминального обіду затрати не
відносяться до витрат з поховання, які
відповідно до Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" відшкодовує страховик."

Більше того, судом першої інстанції не
взято до уваги роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, надане у ч. 2 п.
24 постанови "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27 березня 1992
року № 6, згідно з яким витрати на
виготовлення пам'ятників і огорож
визначаються виходячи з їх фактичної
вартості, але не вище граничної
вартості стандартних пам'ятників і
огорож у даній місцевості.

Так, як вбачається з довідки
Комунального підприємства «
Спецкомбінат похоронно - ритуального
обслуговування» за № 43 від 29.03.2013 року
вартість одинарного пам'ятника з
квітником із гранітного зубка
становить від 1408,20 грн. до 1590, 30 грн. / а.с.
64/.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з НАСК
« Оранта» на користь ОСОБА_1
матеріальні збитки на встановлення
пам'ятнику в сумі 1590, 30 грн.

Крім того, відповідно до накладної №66
від 11.02.2011 року, ОСОБА_1 було придбано
товари, необхідні для здійснення
ритуальної церемонії на суму 1439 грн. /
а.с. 24/, які також підлягають стягненню
на користь позивачки.

З цих підстав колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
Гадяцького районного суду Полтавської
області від 07 жовтня 2013 року ,
ухваливши нове рішення.

Крім того, підлягає скасуванню також
додаткове рішенням Гадяцького
районного суду Полтавської області від
14 січня 2014 року оскільки воно є
похідним від основного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, п. 3, 4 ч. 1
ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на
рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 07 жовтня 2013
року та на додаткове рішення
Гадяцького районного суду Полтавської
області від 14 січня 2014 року
-задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного
суду Полтавської області від 07
жовтня 2013 року та додаткове рішення
Гадяцького районного суду Полтавської
області від 14 січня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

Стягнути з Національної
акціонерної страхової компанії "
Оранта" на користь ОСОБА_1 матеріальні
збитки, понесені на поховання в розмірі
3029, 33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії " Оранта" на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя :
_______________ О.О. Буленко

Судді: ________________ С.М.Бондаревська
______________Л.М.Омельченко