АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1442/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія : права власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 24 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням і вселення, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Дзержинського районного відділу в м.
Харкові Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області про усунення
перешкод в здійсненні права власності,-

в с т а н о в и л а:

17.07.2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просила усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням і
вселити її та неповнолітніх дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з відповідачем
вона перебувала в шлюбі з 1998 р. Після
реєстрації вселилась як член сім'ї в
двокімнатну ізольовану квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 49,8 кв.м.. Ця
квартира належить на праві спільної
сумісної власності відповідачу ОСОБА_1
та його матері ОСОБА_6. Від шлюбу з
відповідачем мають двох дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Всі
вони зареєстровані за адресою спірної
квартири. Між нею та відповідачем
склалися негативні відношення, він
став чинити перешкоди їй з дітьми
проживанню в квартирі. Боячись за своє
та дітей здоров'я, позивачка з дітьми
була змушена виселитися з квартири до
матері відповідача ОСОБА_6 21.09.2012 р. шлюб
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано. В
спірній квартирі залишилися особисті
речі позивачки, спільно з колишнім
чоловіком нажите майно. Відповідач
обіцяв вирішити питання стосовно житла
для позивачки і дітей, однак нічого не
зробив до цих пір.

09 вересня 2013 року ОСОБА_1 подав до суду
зустрічну позовну заяву про усунення
перешкод в здійсненні права власності
і просив визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1, та зобов'язати Дзержинський
районний відділ в м. Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківській області зняти
ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що у в вересні 2012 р.
ОСОБА_2 добровільно виселилася із
спірної квартири, вивезла усі свої речі
та речі дітей, і з того часу у вказаній
квартирі не проживає, більше року (з
вересня 2012 р.) не проживає в спірній
квартирі. Крім того вона не здійснювала
жодних дій щодо вселення у квартиру, не
сплачувала комунальні послуги; ОСОБА_2
не є членом його сім'ї, оскільки шлюб
між ними розірвано, в зв'язку з чим вона
втратила право проживання у цій
квартирі.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 24 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні житловим приміщенням і
вселення - задоволені. Усунуто
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням і вселено ОСОБА_2 і
неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дзержинського
районного відділу в м. Харкові
Головного управління Державної
міграційної служби в Харківській
області про усунення перешкод в
здійсненні права власності -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вимогам вказаного
процесуального законодавства
відповідає.

Розглядом справи достеменно
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1998 року
по вересень 2012 року, від шлюбу мають
двох дітей, доньок ОСОБА_3 і ОСОБА_4
(а.с.9-11).

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності
відповідачу ОСОБА_1 та його матері -
третій особі у справі ОСОБА_1 (а.с.28,31).

Позивачка вселилася у спірну квартиру
на правах члена сім'ї відповідача.

Відповідно довідки КП «Жилкомсервіс»
за №29207(2)07 від 5 вересня 2012 року (а.с.8) в
квартирі зареєстровані:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 06 жовтня 1993
року, як власник;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на правах
дружини з 08 червня 2011 року;

- донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
04 квітня 2006 року;

- донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з
28 липня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та
вирішуючи питання щодо вселення її
разом з дітьми у спірну квартиру, а
також відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені
позовних вимог про усунення перешкод у
здійсненні права власності, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач з
дітьми не мешкає в квартирі з вересня
2012 року, оскільки була вимушена
виселитися ( вказані обставини визнані
сторонами та третьою особою ОСОБА_1,
тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягають),
строк їх відсутності в квартирі на
момент звернення до суду не перевищив
одного року. При цьому суд керувався
вимогами ст.. 405 ЦК України, у
відповідності до яких члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом в разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судова колегія вважає, що висновок суду
першої інстанції ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, він
погоджується з висновками ст.. ст.. 57-61, 64
ЦПК України, ст.. 405 ЦК України.

Суд оцінивши належність, допустимість
та достовірність кожного доказу окремо
та взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, ухвалив рішення
таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214
ЦПК України, у відповідності до
положень п. 3 ст. 215 ЦПК України привів
мотиви, з яких вважав встановленою
наявність фактів, якими ОСОБА_2
обґрунтовувалися позовні вимоги та
щодо відсутності фактів на
обґрунтування зустрічного позову,
правильно застосував зазначені в
рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги, скасування чи зміни рішення
суду з інших підстав судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 24 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -