Справа № 199/6951/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Черпак Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору частково
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання кредитного договору частково
недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 21
грудня 2007 року між ним та відповідачем
був укладений кредитний договір
№200-ПМ-167, відповідно до умов якого
позивач ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 26 100,00 доларів США строком до
21.12.2012 зі сплатою відсотків за
користування кредитом 16,00% на рік.

Пунктом 4.3. Кредитного договору від
21.12.2007 передбачено, що відсотки за
користування кредитом складають 32%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості.

Однак відповідачем нараховано
подвійну процентну ставку на
прострочену заборгованість, при цьому
такий вид штрафних санкцій не
передбачений кредитним договором.
Збільшення відповідачем процентної
ставки вдвічі, як засіб
відповідальності, який не передбачений
у кредитному договорі, із одночасним
нарахуванням пені, яка встановлена п.6.1.
Кредитного договору є неправомірним.

Умови кредитного договору про
нарахування подвійної відсоткової
ставки за будь-яке, навіть незначне
порушення виконання зобов'язання
ставить позивача у невигідні умови та у
значній мірі позбавляє його того, на що
позивач розраховував, укладаючи даний
договір.

На підставі викладеного позивач просив
суд визнати кредитний договір №
2007-ПМ-167 від 21.12.2007 укладений між ним та
відповідачем частково недійсним, а
саме визнати недійсним умову,
передбачену п. 4.3. кредитного договору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2 надали
пояснення, аналогічні викладеним у
позовні заяві, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача Шкваря К.М.
проти задоволення позову заперечувала
в повному обсязі, підтримала надані
суду письмові заперечення, крім іншого
пояснила, що кредитний договір №200-ПМ-167
від 21 грудня 2007 року укладений
відповідно до вимог чинного
законодавства з умовами договору
ОСОБА_1 був ознайомлений.

Вислухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
замовленню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 21
грудня 2007 року між ОСОБА_1 та
відповідачем був укладений кредитний
договір №200-ПМ-167, відповідно до умов
якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26
100,00 доларів США строком до 21.12.2012 зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 16,00 % на рік.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України). Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Як вбачається з абз.2 п.16 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди повинні з'ясовувати виконання
банками чи іншими фінансовими
установами положення статей 11, 18, 21
Закону України «Про захист прав
споживачів», а також пункту 3.8 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо
договорів, укладених після набрання
постановою чинності), де передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
факт підписання ОСОБА_1 кредитного
договору свідчать про згоду останньої
з його умовами. Своїм підписом позивач
підтвердив факт надання йому повної
інформації про умови кредитування у
ПАТ «Приватбанк», в тому числі і про
обов'язки позичальника, тип
відсоткової ставки, орієнтовна сукупна
вартість кредиту та таке інше.

Одним із загальних принципів
цивільного законодавства є принцип
свободи договору, який знайшов своє
відображення у ст.ст. З та 627 ЦКУ.
Свобода договору включає в себе й
вільне визначення сторонами його умов,
де фіксуються взаємні права та
обов'язки учасників. За ст. 632 ЦКУ ціна
договору встановлюється за
домовленістю сторін, тобто вільною.

Отримуючи кредит в повному об'ємі,
відповідач не пред'являв до позивача
вимог щодо зміни визначення валюти
кредитування, порядку та строків
сплати кредиту. Зазначені умови
кредитного договору є суттєвими і
оговорені в самому договорі, а його
форма та зміст відповідають положенням
ст. 203 ЦК України.

Також слід зазначити, що до звернення
позивача до суду він погоджувався із
всіма умовами укладеного з
Приватбанком кредитного договору, про
що свідчать факти повернення ним
кредитних коштів разом із нарахованими
відсотками в повному обсязі,
встановлені договором та графіком
погашення кредиту, відсотків та
винагороди.

За таких обставин, суд вважає ОСОБА_1 в
позові до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору частково недійсним -
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору частково
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя