Справа № 2-344/584/13
Провадження № 22-ц/779/26/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин
Г.П., Фединяка В.Д.,

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
29 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

19.12.2011 року ОСОБА_2 звернулась з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 41430
грн., 3% річних від простроченої суми в
розмірі 1200 грн. та 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначила, що 18.12.2008 року купила
у «Кредобанку» 11000 євро по курсу 13,60 грн.
на суму 149600 грн. та 6000 доларів США по
курсу 9,48 грн. на суму 56880 грн. Обмін
валюти проводила касир ОСОБА_3, яка не
видала їй належної квитанції.

Посилаючись на те, що в день купівлі
валюти курс валют був значно меншим, а
відповідач, відмовившись відмінити
операцію з обміну та написавши
розписку про повернення протягом
січня-лютого 2009 року різниці курсу
валют в сумі 41430 грн., не повернула
зазначену суму і по даний час, ОСОБА_2
просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29 жовтня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на необґрунтованість
рішення та порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судом не було враховано того, що
написала відповідачем ОСОБА_3 розписка
про повернення коштів є доказом
укладення між ними договору позики,
умови якого відповідачем не виконані.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 судове засідання не з'явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
завірена в установленому законом
порядку копія боргової розписки не є
доказом укладення договору позики, а
оригінал розписки позивачем не подано.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Встановлено, що 30 грудня 2008 року ОСОБА_3
власноручно написала розписку про
зобов'язання повернути ОСОБА_2 41000
(сорок одну тисячу) грн. протягом
січня-лютого 2009 року. Зазначене
підтверджено завіреною адвокатом
ОСОБА_4 копією розписки на а.с. 4. В
засіданні суду апеляційної інстанції
ОСОБА_2 подала оригінал розписки.

Відповідно до ст. 1053 ЦК за домовленістю
сторін борг, що виник із договорів
купівлі-продажу, найму майна або з
іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно ч. 2 ст.1047 ЦК на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення позову в частині стягнення
боргу за договором позики та трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, то у
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити, враховуючи наступне.

Вимагаючи відшкодування моральної
шкоди, ОСОБА_2, як на підставу позову,
посилалася на невиконання
відповідачем зобов'язань, взятих на
себе згідно договору позики, зокрема,
обов'язку повернути борг протягом
січня-лютого 2009 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.2 постанови від 31 березня 1995
р. N 4 (зі змінами) "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", спори про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема, коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або іншим законодавством.

Правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються нормами глави 71
ЦК України з врахуванням загальних
положень цього кодексу про
зобов'язання та самим договором позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК не передбачає
відшкодування моральної шкоди за
порушення грошового зобов'язання і
укладеним між сторонами договором
позики також не передбачена така
відповідальність, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність вимог у цій частині.

З відповідача на користь позивача слід
також стягнути витрати по сплаті
судового збору в сумі 630 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 29 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
коштів та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 41000
(сорок одну тисячу) грн. боргу та 3%
річних від простроченої суми в розмірі
1200 грн., а всього 42200 (сорок дві тисячі
двісті) грн. та 630,00 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Л.В. Ясеновенко

Г.П. Мелінишин

В.Д. Фединяк