Єдиний унікальний номер 225/7264/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3479/2014
Головуючий в 1 інстанції Челюбєєв Є.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„06 " травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого: Маширо О.П.

Суддів: Зайцевої С.А.,Ткачук С.С.

При секретарі: Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» на рішення
Дзержинського міського суду Донецької
області від 18 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, -

В С Т
А Н О В И В:

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 18 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з
посади гірника з ремонту гірничих
виробок дільниці РВР2 відокремленого
підрозділу «Шахта «ім. Ф.Е.
Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля»
; поновлено ОСОБА_1 на роботі в якості
гірника з ремонту гірничих виробок
дільниці РВР2 відокремленого
підрозділу «Шахта «ім. Ф.Е.
Дзержинського» ДП
«Дзержинськвугілля»; стягнуто з ДП
«Дзержинськвугілля» на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 11 158 грн. 97
коп.; допущено негайне виконання цього
рішення в частині поновлення на
роботі ; вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі ДП
«Дзержинськвугілля» просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову з
тих підстав, що судом першої інстанції
неповно з*ясовано обставини ,що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено вимоги матеріального
та процесуального права.

У судовому засіданні
апеляційного суду представник ДП «
Дзержинськвугілля»,що діє за
довіреністю Терещенко Д.В. підтримав
доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1
просив апеляційну скаргу відхилити.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
судове засідання апеляційного суду не
з*явилися,належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи ,шляхом отримання телефонограм ,
зареєстрованих у журналі телефонограм
№ 1 за №№376,377 (а.с 15,16 т.2),надали суду
заяви про можливість розгляду справи у
їхню відсутність (а.с.20,21 т.2).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим,ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

На думку апеляційного суду
оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам процесуального і
матеріального закону ,тому підстав
для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої
інстанції всебічно ,повно і об*єктивно
дослідив надані сторонами докази
,правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те , що вимоги
позивача грунтуються на законі та
підлягають задоволенню.

У рішенні наведені відповідні
мотиви ,з яких він його ухвалив. Ці
мотиви не суперечать закону та не
спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з липня 2001 року безперервно
перебував у трудових відносинах з
відокремленим підрозділом «Шахта « ім.
Ф.Е. Дзержинського» ДП
«Дзержинськвугілля», працюючи
гірником, а з 20 березня 2012 року гірником
з ремонту гірничих виробіток підземних
дільниці РВР2, 4 розряду (а.с. 92-93 т.1 ).

Згідно медичного висновку лікарської
консультативної комісії № 2103/9 від 10
жовтня 2013 року позивачу протипоказаний
тяжкий фізичний труд, але він потребує
раціонального працевлаштування згідно
стану здоров'я.

Керівництвом ВП «Шахти
«Дзержинського» прийнято рішення про
проведення засідання інженерно -
лікарської бригади 24 жовтня 2013 року,
яка була створена на підставі наказу №
162/ТБ від 16 вересня 2013 року і діє
відповідно положення про лікарсько -
інженерну бригаду відокремленого
підрозділу «Шахти «ім. Ф.Е.
Дзержинського» ДП
«Дзержинськвугілля», для розгляду
питання раціонального
працевлаштування ОСОБА_1

16 жовтня 2013 року позивачу було
надіслано повідомлення про
призначення засідання інженерної -
лікарської бригади 24 жовтня 2013 року на
12 год. та роз'яснено про необхідність
належного забезпечення його
присутності на засіданні для розгляду
питання його раціонального
працевлаштування та ознайомлення зі
списком вакансій, що не суперечать
вищезазначеному висновку лікарської
консультативної комісії та стану його
здоров'я (а.с. 29 т.1 ).

Відповідно акту від 23 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 було особисто повідомлено про
засідання інженерної - лікарської
бригади, однак від ознайомлення з
повідомленням про засідання він
відмовився.

В акті від 23 жовтня 2013 року, підписаному
членами інженерно - лікарської бригади
23 жовтня 2013 року в 12 год. 00 хв. у відділі
охорони праці ВП «Шахта
«Дзержинського» відбулося засідання
інженерно - лікарської бригади з
питання раціонального
працевлаштування гірника з ремонту
гірничих виробіток дільниці РВР-2
ОСОБА_1 На засідання бригади ОСОБА_1,
який був повідомлений про час та місце
засідання не з'явився без пояснення
причин.

На виконання вимог ст.43 КЗпП України
керівництво підприємства звернулося
до первинної профспілкової
організації ВП «Шахта »Дзержинського»
з поданням № 1/2758 від 29 жовтня 2013 року
на отримання згоди на звільнення
позивача з підприємства за п.2.ч.1.ст.40
КЗпП України .

Згідно виписки з протоколу засідання
профспілкової організації № 8 від 18
листопада 2013 року (а.с. 36-37 т.1 ) при
повторному розгляді вказаного подання
було надано згоду на звільнення
позивача.

Наказом № 201 від 19 листопада 2013 року
(а.с. 41 т.1 ) позивача було звільнено на
підставі ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України в
зв'язку з невідповідністю виконуваної
роботи за станом здоров'я, що
перешкоджає виконанню даної роботи, на
підставі висновку лікарської
консультативної комісії № 2103/9 від 10
жовтня 2013 року.

З наказом про звільнення позивача
ОСОБА_1 ознайомлений 20 листопада 2013
року у приміщенні нарядної дільниці
РВР2 (а.с. 51 т.1).

Розрахунок по заробітній платі з
позивачем проведено 29 листопада 2013
року, а остаточну виплату здійснено 27
грудня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того,що звільнення позивача
з підстав ,передбачених п.2 ч.1 ст.40 КЗпП
України проведено всупереч вимогам
трудового законодавства .

Висновки суду відповідають вимогам
закону .

Відповідно до вимог п. 2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Відповідно до п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (зі
змінами та доповненнями) при розгляді
справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП
України суд може визнати правильним
припинення трудового договору в тому
разі, якщо встановить, що воно
проведено на підставі фактичних даних,
які підтверджують, що внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на
нього трудових обов'язків чи їх
виконання протипоказано за станом
здоров'я або небезпечне для членів
трудового колективу чи громадян, яких
він обслуговує, і неможливо перевести,
за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Статтею 170 КЗпП України
встановлено, що працівників, які
потребують за станом здоров'я надання
легшої роботи, власник або
уповноважений ним орган повинен
перевести, за їх згодою, на таку роботу
у відповідності з медичним висновком
тимчасово або без обмеження строку. При
переведенні за станом здоров'я на легшу
нижчеоплачувану роботу за
працівниками зберігається попередній
середній заробіток протягом двох
тижнів з дня переведення, а у випадках,
передбачених законодавством України,
попередній середній заробіток
зберігається на весь час виконання
нижче оплачуваної роботи або надається
матеріальне забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

З аналізу наведеного
вбачається, якщо виникає трудовий спір,
то посилання роботодавця на
неможливість перевести на іншу роботу
через те, що її нема, чи з інших причин
не має братися до уваги, оскільки ні
частина перша статті 170 КЗпП України, ні
стаття 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18 січня 2001 року № 2240-ІІІ не пов'язують
обов'язок роботодавця з його
можливостями щодо переведення
працівника на іншу, легшу, роботу.
Законодавець виходить із того, що
роботодавець завжди має можливість
використовувати працю осіб, які
потребують за станом здоров'я
переведення на іншу, легшу, роботу.

У разі виявленої
невідповідності працівників займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню цієї роботи,
звільнити їх можна лише якщо вони
відмовляються від переведення на іншу,
легшу роботу, тоді як звільнення інших
працівників з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України,
допускається, якщо неможливо їх
перевести на іншу роботу, оскільки
такої нема, чи в разі відмови
працівників від такого переведення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про
неповне з*ясування обставин справи
спростовуються дослідженими
матеріалами справи,оскільки відсутні
докази підтвердження факту відмови
позивача від запропонованої йому
роботи.

Надані відповідачем акти про
неявку позивача на засідання
інженерно-лікарської бригади,неявку до
первинної профспілкової організації
не свідчать про відмову позивача від
запропонованої йому роботи та про
відмову від ознайомлення зі списком
вакансій,які на той час були на
підприємстві (а.с.187-189 т.1) .

Надісланий на адресу позивача
16 жовтня 2013 року лист про призначення
засідання на 24 жовтня 2013 року свідчить
тільки про намір інженерно-лікарської
бригади ознайомлення із списком
вакансій ,що не суперечить висновку ВКК
та стану здоров*я позивача (а.с.29-30 т.2).

Суд першої інстанції правильно
зазначив ,що у керівництва ВП «Шахта
«Дзержинського» було безліч
можливості ознайомити ОСОБА_1 з
переліком вакансій,які були на
підприємстві.

Крім того,як вбачається з матеріалів
справи 15 жовтня 2013 року позивач
звернувся до директора ВП «Шахта
«Дзержинського» із заявою на
переведення його з дільниці РВР2 на
дільницю ВТБ на посаду гірничого
майстра. Заяву підприємство отримало 18
жовтня 2013 року. Тобто,позивач фактично
підтвердив готовність працювати на
іншій більш легкій роботі ( а.с. 176 т.1,
а.с.40 т.2). Як вбачається з наданих
відповідачем копій заяв , копій наказів
, записів у книзі про рух штату
працівників за жовтень-листопад 2013
року та копії наказу від 21 жовтня 2013
року - така вакансія на підприємстві
була (а.с. 35-39,43-49 т.2).

Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

Розраховуючи суму, яка підлягає
стягненню з відповідача, необхідно
керуватися Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року (з подальшими змінами та
доповненнями).

Відповідно до роз*яснень Верховного
Суду України ,що містяться в п.32
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року» Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується одержана
вихідна допомога ,допомога по
безробіттю.

Поновлюючи позивача на роботі ,суд
першої інстанції правильно стягнув з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 19 листопада 2013 року по час
ухвалення судового рішення у розмірі 11
158грн.97 коп.,із розрахунку 63 робочих дня
х272 грн.17 коп. (а.с.95 т.1) середньоденна
заробітна плата за вирахуванням суми
вихідної допомоги - 5 987грн.74коп.= 11 158
грн.97 коп.

При цьому суд першої інстанції зайво
посилався на ст.ст.116,117 КЗпП України
,оскільки правовідносини щодо
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу вказаній статті не
регулюють. Проте, зазначене не вплинуло
на правильність висновків суду . Справа
розглянута судом в межах заявлених
позовних вимог (а.с.12-14 т.1) .

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді ,на
правильність висновків суду вони не
впливають ,тому апеляційний суд
вважає,що апеляційну скаргу слід
відхилити як безпідставну ,рішення
суду як таке,що відповідає вимогам
закону ,залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Дзержинськвугілля» -
відхилити.

Рішення Дзержинського міського
суду Донецької області від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:

Судді: