Провадження №2/263/627/2014
РІШЕННЯ
Справа №263/13563/13ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Маріуполя Донецької області у
складі: судді Ікорської Є.С. при
секретарі Корзініній О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідача про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів. У позові зазначила, що до 12
жовтня 2000 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від
шлюбу у них народився синОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 29.04.2005
року з відповідача стягнуто на її
користь аліменти на утримання сина в
розмірі ? частки щомісячно зі всіх
видів його заробітку (доходу),
починаючи з 18.04.2005 року і до повноліття
дитини. На підставі цього рішення
позивачці видано виконавчий лист №2-3314
від 29.04.2005 року. Рішенням Апеляційного
суду Донецької області від 22.11.2010 року з
відповідача на користь позивачки була
стягнена неустойка (пеня) від суми
несплачених аліментів за період з
вересня 2008 року по 01.03.2010 року в сумі
3042,05 грн. Станом на 19.08.2013 року загальна
заборгованість по виплаті аліментів
становить 20 004,47 грн. На підставі
вищенаведеного, уточнивши позовні
вимоги, позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь неустойку
(пеню) в розмірі 65 916 грн.86 коп.,за період
з 01.03.2010 року по 24.02.2014 рік, а також
судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивачкиОСОБА_11 підтримавуточнені
позовні вимоги з зазначених вище
підстав, наполягав на задоволенні
позову.

Від відповідача надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні частково визнала
позовні вимоги. Зазначила, що
розраховану державним виконавцем суму
аліментних зобов'язань ОСОБА_2 сплачує
кожний місяць, але з різницею у 40-90 грн.,
що не свідчить про ухилення
відповідача від сплати аліментів.
Відповідно до довідки з ТОВ «Тондо» в
період з 01.03.2011 року по травень 2012 року
відповідач працював та сплачував
аліменти з зарплати та погашав
заборгованість по сплаті аліментів, у
зв'язку з чим ОСОБА_4 просила виключити
даний період з розрахунку. З травня 2012
року відповідач сплачував позивачці по
550 грн. щомісяця, а не 765 грн., як було
встановлено державним виконавцем. На
теперішній час заборгованість за
аліментами з березня 2010 року складає 4
680 грн. Одночасно зазначила, що на
утриманні у відповідача знаходиться
усього 3 неповнолітні дитини та
непрацездатна дружина, що доглядає за
молодшою дитиною, що є підставою для
зменшення розміру пені.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню. При цьому суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року
передбачена статтею 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 29квітня 2005 року з ОСОБА_2 стягнуто
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі ? частки щомісячно зі всіх
видів його заробітку (доходу),
починаючи з 18.05.2005 року і до повноліття
дитини. Також судом встановлено, що
виконавчий лист №2-3314 від 05.05.2005 року,
виданий Жовтневим районним судом м.
Маріуполя, був пред'явлений до
виконання до Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції.

Рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 22.11.2010 року
рішення Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 28.09.2010 року скасоване.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку з суми прострочених
аліментів за період з вересня 2008 року
по 01 березня 2010 року в розмірі 3042 грн.05
коп.

За змістом ст.196 СК України за
прострочення сплати аліментів
встановлена спеціальна форма
відповідальності платника, яка
спрямована на певну компенсацію
одержувачу аліментів його витрат і має
необхідний стимулюючий, превентивний
вплив на особу, що порушила свої
аліментні обов'язки, крім того,
стягнення неустойки (пені) спрямоване
на підвищення майнових прав дитини.

Однак з довідки державного виконавця
Приморського відділу ДВС Березова І.М.
№2/580 від 13.03.2014 р. (а.с.132) вбачається, що
вищезазначене рішення суду щодо
стягнення з ОСОБА_2 пені і досі не
виконується відповідачем, що свідчить
про те, що застосовані до нього санкції
попереднім рішенням суду не призвели
до належного результату, більш того,
заборгованість за аліментами
продовжує зростати.

У зв'язку з нерегулярною сплатою
аліментів з боку відповідача,
відповідно до довідки головного
державного виконавця Жовтневого ВДВС
ММУЮ Якуніної Т.Л. від 27.02.2014 року,
утворилася заборгованість, яка за
період з 01.03.2011 року по 08.01.2013 рік
складала 2867 грн. 80 коп., а відповідно до
довідки від 29.08.2013 р.за період з 01.04.2005
року по лютий 2011 р. складала 14833 грн.
(а.с.118-120).З довідки державного
виконавця Приморського ВДВС ММУЮ
Рахимова Р.М. від 24.02.2014 року
вбачається,що станом на 24.02.2014 року за
період з 08.01.2013 рік по 24.02.2014 року ОСОБА_2
нараховано до сплати аліменти в сумі
26587 грн. 37 коп., з них сплачено 2110 грн.,
загальна заборгованість становить
24477,37 грн. (а.с.117). Суд бере за основу саме
ці дві довідки державних виконавців,
оскільки в них відображена
заборгованість за аліментами з
урахуванням отриманих в ході розгляду
справи доказів часткового погашення
аліментів відповідачем, які
зафіксовані у банківських чеках
(а.с.97-104), у розписці (а.с.105), у виписці по
банківському рахунку позивачки за
період з 01.01.2010 р. по 12.11.2013 р. (а.с.121-129), у
роздруківці з ТОВ «Тондо» про
утримання із заробітної плати
відповідача аліментів за період з
01.02.2011 р. по 31.12.2013 р. (а.с.86), у виписках
про рух грошових коштів ОСОБА_2 і ОСОБА_1
за період з 01.04.2012 р. по 11.11.2013 р. (а.с.42-59).

Представник відповідача у судовому
засіданні не заперечувала, що
відповідач сплачував аліменти не
регулярно і в меншому обсязі, але
поважності причин невиконання вчасно і
в повному обсязі рішення суду не
навела.

Відповідно до ч.3,4,9 ст.74 Закону України
«Про виконавче провадження»розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України.Державнийвиконавецьобчислюєр
озмірзаборгованостіізсплатиаліментів
, складаєвідповіднийрозрахунок. Спір
щодо розміру заборгованості із
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог частини 4 ст.195 СК
України розмір заборгованості за
аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Заперечуючи проти достовірності
відомостей, зазначених у довідках
держвиконавцівЖовтневого та
Приморського ВДВС, представник
відповідача не надала суду належних і
допустимих доказів у спростування
відомостей, викладених у довідках, при
цьому не скориставшись своїм
диспозитивним правом у разі незгоди з
діями або бездіяльністю держвиконавця
оскаржити їх у встановленому законом
порядку, або надати суду належну
довідку про розмір заборгованості за
аліментами, оскільки протягом розгляду
справи усі довідки про розмір
заборгованості із урахуванням наданих
відповідачем квитанцій отримувалися
виключно з ініціативи позивачки. З боку
відповідача не було вжито заходів до
оспорювання розміру заборгованості
шляхом подання відповідного позову.

Відповідно до ст.179 ч.1 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи.

З огляду на зміст заявлених вимог,
предметом доказування у справі є
обставини, пов'язані із виконанням
боржником свого обов'язку по утриманню
сина та щодо виконання рішення суду з
щомісячної сплати аліментів у
визначеному судом розмірі.

Передбачена статтею 196 СК України
відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає за наявності вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду. При цьому
право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене ст.196
СК України, не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України «Про виконавче
провадження» стосовно повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення, з урахуванням
того, що відповідач знав про
необхідність сплати аліментів.

У відповідності до ст.180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. Частиною
третьою ст.181 СК України встановлено, що
за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, на аліментні грошові
зобов'язання, що виникли з рішення суду,
в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються
загальні положення про зобов'язання,
встановлені розділом першим книги
п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до рішення суду. Якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у встановлений строк.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що у виникненні заборгованості зі
сплати аліментів, нерегулярна сплата
аліментів і не в повному обсязі суми, що
призначена судовим рішенням, наявна
вина відповідача.

Розраховуючи розмір неустойки (пені)
відповідно до вимог ст.196 СК України,суд
виходить з того, що розрахунок
проводитьсявідповідно до формули:
розмір неустойки = сума несплаченихза
місяць аліментів х 1% х кількість днів
прострочки.

Розрахунок суми пені, проведений
позивачкою в уточненій позовній заяві
(а.с.113-116), відповідачем не спростовано.
Відповідно до даного розрахунку
неустойка за період з 01.03.2010 року по
24.02.2014 року складає 65 916,86 грн.,
перевіривши правильність його
обчислення, суд погоджується з наданим
позивачкою розрахунком.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зі свідоцтв про народження серії
НОМЕР_1 від 16.11.2012 року та серії НОМЕР_2
від 21.07.2009 року вбачається, що ОСОБА_2 є
батьком також ще двох неповнолітніх
дітей - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.95-96).

Представником відповідача у судовому
засіданні заявлено про застосування ч.3
ст.551 ЦК України. На думку суду
істотними є ті обставини, що відповідач
має на утриманні ще двох неповнолітніх
дітей. При цьому суд також бере до уваги
те, що сума пені значно перевищує суму
заборгованості за аліментами та вважає
можливим зменшити розмір пені
пропорційно до суми заборгованості.

Отже, розглянувши цивільну справу на
підставі поданих сторонами доказів та
в межах заявлених позивачкою вимог,
оцінивши подані та досліджені докази у
їх сукупності, приймаючи до уваги, що на
утриманні відповідача знаходяться три
неповнолітні дитини та той факт, що
розмір неустойки значно перевищує
розмір заборгованості по аліментах,
суд приходить до переконання про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог та зменшення розміру
неустойки до 24000 грн.

У зв'язку з частковим задоволенням
позовних вимог, згідно зі ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави підлягають стягненню
243,60гривні судового збору.

Згідно зі статтею 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 р. № 4191-VI, який
набрав чинності з 1 січня 2012 року,
встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

Так, граничний розмір витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення у цивільній справі у
випадку, якщо компенсація сплачується
іншою стороною, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
її роботи. Витрати пов'язані з
проведенням огляду доказів за їх
місцезнаходженням та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи, не
можуть перевищувати 50 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати
за сукупність дій, необхідних для
розгляду справи. Розмір мінімальної
заробітної плати з 1 січня 2013 року
складав 1147 грн., з 01 грудня 2013 р. - 1218 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позиваці була надана правова допомога
адвокатом ОСОБА_11, а саме:консультації,
складання позовної заяви, розрахунок
пені, складання уточнених позовних
заяв, за результатом яких надано
довідки про витрачений адвокатом час,
розрахункові квитанції (а.с.92-93, 133-134), за
що нею сплачено на загальну суму 1970
грн., що не перевищує граничного
розміру за вищевказаним законом і не
пов'язано із здійсненням
представництва інтересів позивачки у
суді. Внаслідок чого суд вважає
можливим стягнути з відповідача на
користь позивачки 1970 грн. витрат на
правову допомогу.

Керуючись ст.ст.10,11,59,60,61,84,88,179,212,215 ЦПК
України,ст.ст.20,180,181,194-196 СК України, п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №3
від 15.05.2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1
24000гривень неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів згідно з
виконавчим листом №2-3314 від 05.05.2005 року,
виданимЖовтневим районним судом
м.Маріуполя, за період з 01.03.2010 р. по
24.02.2014 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1970
гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя

Є.С. Ікорська