АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/283/14
Головуючий 1 інст. - Іващенко
Справа № 645/442/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 28 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання на підставі ст.ст. 202-220, 225,
1257 ЦК України недійсним заповіту,
складеного 27 січня 2004 року батьком
ОСОБА_5. Також просив визнати за ним,
ОСОБА_3, право на успадкування за
законом всього майна, належного
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилався на те, що після смерті
батька відкрилася спадщина у вигляді
частини житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, грошових
коштів, грошових вкладів в установі
Ощадбанку, облігацій державного займу,
акцій заводу „Поршень", орденів та
медалів учасника бойових дій Великої
Вітчизняної війни 1941-1945 років.

Він як спадкоємець за законом
першої черги в установлений законом
строк звернувся до 12-ї Харківської
Державної нотаріальної контори в
Фрунзенському районі м. Харкова з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька. У нотаріуса йому стало
відомо про те, що батько ОСОБА_5 склав
заповіт, яким нібито заповідав йому та
братові ОСОБА_4 частину свого майна,
однак з заповітом його не ознайомили.

Подалі йому стало відомо, що
ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 частину
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, а йому - грошові кошти у
вигляді вкладів в установі Ощадбанку.

Вважаючи заповіт не законним та
таким, що не відповідає волі
заповідача, позивач посилався на те, що
ОСОБА_5 не складав жодного заповіту та
виявляв бажання передати половину
частини житлового будинку йому (
позивачу), де він проживав з народження
до 1980 року. Зазначав, що батько нічого
не знав про складання заповіту, жодного
документу стосовно житлового будинку
відказу чи заповіту він не складав та
не підписував, що підтверджується
відеозаписом волевиявлення батька за
життя.

Відповідач ОСОБА_4 позов не
визнав за його безпідставністю,
посилаючись на те, що заповіт повністю
відповідає волі спадкодавця.

Представник третьої особи проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
посвідчення заповіту відповідало
вимогам діючого на той час
законодавства.

Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 28 жовтня
2013 року в задоволенні вищезазначеного
позову ОСОБА_3 відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Зазначає, що розгляд справи
проведений односторонньо та
упереджено, оскільки районним судом не
були прийняті до уваги докази, надані
ним на підтвердження доводів позову
щодо іншого волевиявлення ОСОБА_5 ніж
зазначено в його заповіті, якого він не
підписував та не складав, в тому числі
відеозапис, зроблений ним за життя
батька, також судом не були
витребувані та досліджені оригінали
двох примірників оспорюваного
заповіту, не надано належної оцінки
порушення вимог щодо порядку
посвідчення заповіту.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 просить її відхилити за
безпідставністю доводів, які по суті є
доводами позовної заяви, зазначаючи, що
цим доводам районним судом надана
правильна правова оцінка.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
недоведеності його позовних вимог
щодо недійсності оспорюваного
заповіту.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Останні свідчать про те, що
батько сторін - ОСОБА_5

27 січня 2004 року склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської нотаріальної
контори Коваль О.Є. та зареєстрований
в реєстрі за №2-16.

Згідно цього заповіту ОСОБА_5
всю належну йому частину житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель АДРЕСА_1 заповів
сину ОСОБА_4, а грошові вклади з
відсотками та компенсацію за них, які
знаходяться в філії Ощадбанку №268 м.
Харкова, заповів синові ОСОБА_3.

Вказаний заповіт при житті ОСОБА_5 не
скасовував та не змінював, іншого
заповіту не складав.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель АДРЕСА_1 та грошових коштів
на вкладах у філії Ощадбанку.

Як вбачається з матеріалів справи
особу заповідача ОСОБА_5 при
посвідченні заповіту встановлено за
паспортом серії НОМЕР_1, виданого 06.07.2002
року Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України
в Харківській області, відповідно до
ст. 43 Закону України «Про нотаріат"» та
пункту 10 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України. Також додержані встановлені
ч.1 ст. 56 Закону України «Про нотаріат»
та ст.ст. 1233,1234,1247,1248,1251-1252 ЦК України
вимоги щодо його оформлення та
посвідчення уповноваженою на те
посадовою особою державної
нотаріальної контори.

При цьому районним судом відповідно
до ст. 187 ЦПК України були досліджені
оригінали заповіту та журнал запису
заповітів, наданих нотаріусом, та
обґрунтовано встановлено, що підпис на
заповіті вчинено спадкодавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підпис на оспорюваному договорі
зроблений не ОСОБА_5 є безпідставними,
оскільки відповідно до вимог ст.ст. 58-60,
ч.1 ст. 131 ЦПК України не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
саме висновком судової почеркознавчої
експертизи, про проведення якої
позивач клопотання не заявляв.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції повноважному представнику
апелянта ОСОБА_8 судовою колегією були
роз'яснені вимоги ст.ст. 10,11, ч.1 ст. 143
ЦПК України щодо надання доказів, в
тому числі призначення експертизи для
з'ясування обставин підпису на
заповіті, які потребують спеціальних
знань, та наслідки ненадання таких
доказів, однак представник апелянта
відмовилася від заявлення клопотання
про призначення судової експертизи.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
районним судом надана правильна
правова оцінка доказам у справі у їх
взаємному зв'язку та їх сукупності і
зроблений обґрунтований висновок про
те, що позивачем всупереч вимогам ст.ст.
58-60 ЦПК України не надано достовірних
доказів щодо наявності підстав,
передбачених ст.215-236 ЦК України щодо
недійсності заповіту ОСОБА_5

Рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях, тому висновки районного
суду про те, що посилання ОСОБА_3 на
непослідовність поведінки при житті
спадкодавця стосовно належного йому
майна, не є підставою для визнання
заповіту недійсним, відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
розгляду справи районним судом
односторонньо та упереджено не
підтверджується матеріалами справи,
оскільки відводів складу суду за цими
обставинами або заперечень на дії
головуючого у справі при її розгляді
позивачем та його представником не
заявлялося.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення якого відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК
України для відхилення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 28 жовтня 2013
року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Провадження:№ 22ц/790/283/14
Головуючий 1 інст. - Іващенко
С.О.

Справа № 645/442/13-ц
Доповідач -
Карімова Л.В.

Категорія: спадкова

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті
Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 28 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання на підставі ст.ст. 202-220, 225,
1257 ЦК України недійсним заповіту,
складеного 27 січня 2004 року батьком
ОСОБА_5. Також просив визнати за ним,
ОСОБА_3, право на успадкування за
законом всього майна, належного
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилався на те, що після смерті
батька відкрилася спадщина у вигляді
частини житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, грошових
коштів, грошових вкладів в установі
Ощадбанку, облігацій державного займу,
акцій заводу „Поршень", орденів та
медалів учасника бойових дій Великої
Вітчизняної війни 1941-1945 років.

Він як спадкоємець за законом
першої черги в установлений законом
строк звернувся до 12-ї Харківської
Державної нотаріальної контори в
Фрунзенському районі м. Харкова з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька. У нотаріуса йому стало
відомо про те, що батько ОСОБА_5 склав
заповіт, яким нібито заповідав йому та
братові ОСОБА_4 частину свого майна,
однак з заповітом його не ознайомили.

Подалі йому стало відомо, що
ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 частину
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, а йому - грошові кошти у
вигляді вкладів в установі Ощадбанку.

Вважаючи заповіт не законним та
таким, що не відповідає волі
заповідача, позивач посилався на те, що
ОСОБА_5 не складав жодного заповіту та
виявляв бажання передати половину
частини житлового будинку йому (
позивачу), де він проживав з народження
до 1980 року. Зазначав, що батько нічого
не знав про складання заповіту, жодного
документу стосовно житлового будинку
відказу чи заповіту він не складав та
не підписував, що підтверджується
відеозаписом волевиявлення батька за
життя.

Відповідач ОСОБА_4 позов не
визнав за його безпідставністю,
посилаючись на те, що заповіт повністю
відповідає волі спадкодавця.

Представник третьої особи проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
посвідчення заповіту відповідало
вимогам діючого на той час
законодавства.

Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 28 жовтня
2013 року в задоволенні вищезазначеного
позову ОСОБА_3 відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Зазначає, що розгляд справи
проведений односторонньо та
упереджено, оскільки районним судом не
були прийняті до уваги докази, надані
ним на підтвердження доводів позову
щодо іншого волевиявлення ОСОБА_5 ніж
зазначено в його заповіті, якого він не
підписував та не складав, в тому числі
відеозапис, зроблений ним за життя
батька, також судом не були
витребувані та досліджені оригінали
двох примірників оспорюваного
заповіту, не надано належної оцінки
порушення вимог щодо порядку
посвідчення заповіту.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 просить її відхилити за
безпідставністю доводів, які по суті є
доводами позовної заяви, зазначаючи, що
цим доводам районним судом надана
правильна правова оцінка.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
недоведеності його позовних вимог
щодо недійсності оспорюваного
заповіту.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Останні свідчать про те, що
батько сторін - ОСОБА_5 27 січня 2004
року склав заповіт, посвідчений
державним нотаріусом Дванадцятої
Харківської нотаріальної контори
Коваль О.Є. та зареєстрований в
реєстрі за №2-16.

Згідно цього заповіту ОСОБА_5
всю належну йому частину житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель АДРЕСА_1 заповів
сину ОСОБА_4, а грошові вклади з
відсотками та компенсацію за них, які
знаходяться в філії Ощадбанку №268 м.
Харкова, заповів синові ОСОБА_3.

Вказаний заповіт при житті ОСОБА_5 не
скасовував та не змінював, іншого
заповіту не складав.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель АДРЕСА_1 та грошових коштів
на вкладах у філії Ощадбанку.

Як вбачається з матеріалів справи
особу заповідача ОСОБА_5 при
посвідченні заповіту встановлено за
паспортом серії НОМЕР_1, виданого 06.07.2002
року Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України
в Харківській області, відповідно до
ст. 43 Закону України «Про нотаріат"» та
пункту 10 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України. Також додержані встановлені
ч.1 ст. 56 Закону України «Про нотаріат»
та ст.ст. 1233,1234,1247,1248,1251-1252 ЦК України
вимоги щодо його оформлення та
посвідчення уповноваженою на те
посадовою особою державної
нотаріальної контори.

При цьому районним судом відповідно
до ст. 187 ЦПК України були досліджені
оригінали заповіту та журнал запису
заповітів, наданих нотаріусом, та
обґрунтовано встановлено, що підпис на
заповіті вчинено спадкодавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підпис на оспорюваному договорі
зроблений не ОСОБА_5 є безпідставними,
оскільки відповідно до вимог ст.ст. 58-60,
ч.1 ст. 131 ЦПК України не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
саме висновком судової почеркознавчої
експертизи, про проведення якої
позивач клопотання не заявляв.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції повноважному представнику
апелянта ОСОБА_8 судовою колегією були
роз'яснені вимоги ст.ст. 10,11, ч.1 ст. 143
ЦПК України щодо надання доказів, в
тому числі призначення експертизи для
з'ясування обставин підпису на
заповіті, які потребують спеціальних
знань, та наслідки ненадання таких
доказів, однак представник апелянта
відмовилася від заявлення клопотання
про призначення судової експертизи.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
районним судом надана правильна
правова оцінка доказам у справі у їх
взаємному зв'язку та їх сукупності і
зроблений обґрунтований висновок про
те, що позивачем всупереч вимогам ст.ст.
58-60 ЦПК України не надано достовірних
доказів щодо наявності підстав,
передбачених ст.215-236 ЦК України щодо
недійсності заповіту ОСОБА_5

Рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях, тому висновки районного
суду про те, що посилання ОСОБА_3 на
непослідовність поведінки при житті
спадкодавця стосовно належного йому
майна, не є підставою для визнання
заповіту недійсним, відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
розгляду справи районним судом
односторонньо та упереджено не
підтверджується матеріалами справи,
оскільки відводів складу суду за цими
обставинами або заперечень на дії
головуючого у справі при її розгляді
позивачем та його представником не
заявлялося.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення якого відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК
України для відхилення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 28 жовтня 2013
року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)