інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/111/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі - Семенюк О.А.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
договором позики, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 пред'явив в суд позов до ОСОБА_3
про стягнення 16513 евро боргу за
договором позики, що в гривневому
еквіваленті становить 178249 грн. 58 коп.,
1904 грн. 58 коп. 3% річних за період
прострочення зобов'язання, та судові
витрати: 1881 грн. 54 коп. судового збору та
8000 витрат на правову допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 03 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_2 6513 евро, що згідно курсу
Національного банку України становить
178249 грн. 58 коп. боргу, 1904 грн. 58 коп. за
порушення грошового зобов'язання та 1801
грн. 54 коп. сплаченого судового збору,
всього на суму 181955 грн. 70 коп.

В решті вимог відмовлено.

На вказане рішення суду відповідач
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій
просила скасувати оскаржуване рішення,
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
позові ОСОБА_2 Вказує, що насправді між
сторонами був укладений договір
купівлі продажу з розстроченням
платежу за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3
цитрусові фрукти для реалізації
останньою.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2011 року ОСОБА_3 отримала у
ОСОБА_2 товар на суму 16513 евро, про що
остання написала відповідну розписку.
12 квітня 2013 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_3
вимогу про повернення боргу, яку
остання отримала 24 квітня 2013 року.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що у
встановлений строк після пред'явлення
позивачем вимоги, ОСОБА_3 так і не
повернула борг.

Апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних мотивів.

Як зазначено в ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як було встановлено судом першої
інстанції, розписка про передачу
товару на суму 16513 евро грн. від 20 червня
2011 року написана і підписана особисто
ОСОБА_3 Відповідно, між сторонами було
укладено договір позики про передачу
визначеної суми коштів еквівалентну
вартості товару.

Разом з тим, відповідач покликається на
укладання між сторонами договору
купівлі продажу, вказуючи, що ОСОБА_2 не
передавав кошти, а передав товар -
цитрусові фрукти для реалізації ОСОБА_3

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1053 ЦК України, за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.

За змістом вказаних правових норм, суд
прийшов до висновку, що за змістом
розписки ОСОБА_3 від 20 червня 2011 року
сторони погодили саме позикове
зобов'язання на суму 16513 евро, внаслідок
отримання товару, тому в даній справі
має місце власне договір позики, а не як
вказує відповідач договір
купівлі-продажу.

З цих підстав колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
неприйнятними.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Установивши, що ОСОБА_3 не повернула
борг після спливу семиденного строку
по пред'явлення вимоги, суд першої
інстанції підставно стягнув суму цього
боргу з урахуванням 3 % річних в користь
ОСОБА_2 При цьому сума процентів
сторонами не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги не містять
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції, яке
ухвалене у відповідності до норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді