Провадження № 2/742/176/14
Єдиний унікальний № 742/265/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Рябота В.І., при секретарі Риндя Л.A., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного варисгва комерційний банк «Приватбанк», представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач 10 вересня 2007 року з відповідачем було укладено договір кредиту іа платіжну картку з лімітом в 500 грн., з можливістю подальшого збільшення ліміту, але після утримання коштів відповідач не погашає отриманий кредит, в зв'язку з чим за ним виникла рборгованість, яку позивач і просить стягнути на його користь.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги.

Відповідач та його представник заявлених вимог не визнали в повному обсязі і відповідач пояснив суду, що в вересні 2007 року він, разом з дружиною, прибув до Прилуцького відділення «ІІриватбанку» для оформлення та отримання споживчого кредиту на придбання скутера. Але представник банку йому повідомив, що отримання споживчого кредиту можливе лише при умові укладення ще одного договору кредиту на платіжну картку, на що він був змушений погодитися. Після підписання договору платіжну картку йому не видали і в журналі отримання платіжної картки він не розписувався, оскільки за карткою йому запропонували прийти через кілька днів, але кожен раз йому казали прийти ще наступного дня, і таким чином картку він так і не отримав. В жовтні 2008 року по телефону представник банку повідомив йому, що у нього мається заборгованість по кредиту. Оскільки він не отримував кредитної картки, а тому не мав можливості отримувати кошти, він одразу звернувся з заявою до представника банку і в правоохоронні органи щоб розібралися, хто саме і коли скористався його карткою, але від банку ніякої відповіді він не отримав, а правоохоронними органами у відкритті кримінального провадження за його заявою було відмовлено в зв'язку з тим, що банком не надано відповідну інформацію. На підставі наведеного відповідач заявлених вимог зе визнає, оскільки кредитної картки не отримував, і взагалі в м. Алушта, де були зняті кошти, аі в 2008 році, ні в наступних роках, не бував.

Свідок ОСОБА_4. дружина відповідача, в судовому засіданні підтвердила, що під час отримання споживчого кредиту її чоловіка заставили підписати договір картковою кредиту, мотивуючи це тим, що інакше не нададуть споживчій кредит, але кредитну картку не видали, запропонувавши прийти за нею в інший день.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

В судовому засіданні встановлено, що в вересні 2007 року відповідач прибув у Прилуцьке відділення «Приватбанку» з метою отримання споживчого кредиту на придбання скутера, але працівник банку, мотивуючи тим, що не видасть споживчий кредит, примусила відповідача укласти ще і договір карткового кредиту з лімітом в 500 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що у них дійсно існує практика примусового укладення договорів карткового кредиту. Після підписання договору карткового кредиту відповідачу було повідомлено, що саму картку він отримає пізніше, і тоді розпишеться в спеціальному журналі отримання платіжної картки, після цього відповідач декілька разів заходив у відділення банку, але картку так і не отримав. 11 серпня 2008 року банк, самостійно, збільшує ліміт картки до 3200 грн. і вже 21 серпня 2008 року в м. Алушта, де за повідомленням відповідача він ніколи не був, з картки знімається сума 2065 грн. ( а.с. 47 ), при цьому, як встановлено в судовому засіданні, кошти знімаються не з банкомату «Приватбанку», а з банкомату банку «Аваль». В жовтні 2008 року по телефону відповідача повідомляють про наявність заборгованості за картковим кредитом, в звязку з чим він одразу звертається з заявами до керівництва Прилуцького відділення «Приватбанку» та правоохоронних органів про розслідування отримання коштів за карткою, яку він фактично не отримував. Правоохоронні органи, в межах розгляду заяви відповідача, направляють до «Приватбанку» запит про надання відповідних даних, в тому числі запис з камери відеоспостереження банкомату, але ніякої відповіді від банку не отримують, в звязку з чим в порушенні кримінальної справи по заяві відповідача було відмовлено ( відмовний матеріал знаходиться в матеріалах справи ). Ніякої відповіді від банку і свою заяву не отримав і відповідач, що вказує на то, що фактично ніякої службової перевірки по банку не проводилося. І крім того представник банку стверджує, що ніякої заяви відповідача неотримання ним кредитної картки та зняття коштів невідомою особою в банку не зареєстровано, що фактично суперечить поясненням відповідача і тому, що навіть правоохоронні органи направляли відповідний запит до банку. В судовому засіданні представник банку повідомила, що записи з камер відеоспостереження зберігаються протягом трьох місяців, тобто в тому випадку, якби банк провів службове розслідування, вони б мали можливість встановити, хто саме знімав кошти за карткою відповідача, але цього зроблено не було. Після цього банк в вересні 2009 року направляв відповідачу листа про наявність заборгованості і попередженням про можливість застосування відносно нього відповідних санкцій ( а.с. 100 ). і після цього ніяких дій не приймав до січня 2014 року, коли звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи наведене в сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не доведено,що відповідач дійсно отримував кредитну картку і використовував її в своїх цілях, оскільки суду не надано суду докази отримання відповідачем кредитної картки ( журнал видачі кредитних карток знищено ( а.с. 86 ), але не відомо в якому році ), банком не проводилося службове розслідування як за заявою відповідача про зняття коштів невідомою особою, так і за вимогою правоохоронних органів, а тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача, що факт отримання відповідачем кредитної картки є кредитний договір, де зазначено номер кредитної картки, яка видавалася відповідачу, оскільки даний договір перебував на зберіганні саме у позивача і внести дані про номер картки можливо в будь-який час, а тому єдиним доказом отримання кредитної картки може бути лише журнал реєстрації видачі кредитних карток, якій суду не надано, в звязку з його знищенням. При цьому суд звертає увагу на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду лише після знищення вище зазначеного журналу.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст., ст. 10, 60. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - ВІДМОВИТИ в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя