Провадження №2/521/1160/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді
- Поліщук І.О.,

при секретарі
- Святецькій І.О.,

за участю: представника позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача
- ОСОБА_2,

третьої особи приватного нотаріуса
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики, та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, за
участю третьої особи - приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики у розмірі 200000 гривень,
посилаючись на те, що 02 березня 2013 року
між ним та відповідачем укладено
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
відповідно до якого він передав
відповідачу у власність грошову суму у
розмірі - 200000 гривень. В свою чергу
позичальник - ОСОБА_5 зобов'язався
повернути ОСОБА_4 таку ж суму грошей в
строк до 02 червня 2013 року в порядку та
на умовах передбачених договором.
Гроші позичальник отримав повністю до
підписання договору. Оскільки, після
спливу строку повернення грошей
відповідач грошові кошти не повернув, а
на неодноразові нагадування щодо
повернення боргу не реагує, він
вимушений звернутися з наступним
позовом до суду.

ОСОБА_5, не погоджуючись з позовом
ОСОБА_4 про стягнення боргу, пред'явив
до суду зустрічний позов про визнання
недійсним договору позики, що був
укладений між ним та ОСОБА_4 02 березня
2013 року. Обґрунтовує зустрічний позов
тим, що насправді ніяких грошових
коштів від ОСОБА_4 не отримував ні до
підписання договору, ні під час його
підписання, ні після того. Оскільки,
договір позики був підписаний ним під
дією обману з боку ОСОБА_4, його слід
визнати недійсним за правилами статті
230 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
вимоги заявлені в позові про стягнення
боргу підтримав з підстав викладених у
заяві та просив суд постановити
рішення яким стягнути з ОСОБА_5 на його
користь 200000 гривень в рахунок
погашення боргу за договором позики та
сплачений судовий збір у загальній
сумі 344 гривні 10 копійок. Зустрічний
позов не визнав та пояснив суду, що
дійсно з ОСОБА_5 познайомився незадовго
до укладення цього договору. До цього
він добре знав сина ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
який декілька разів брав у нього гроші
в борг, але віддавав у визначені строки.
Стосовно договору позики, укладеного
між ним та відповідачем пояснив, що
погодився запозичити гроші ОСОБА_5, так
як знав його сина і син просив за
батька. Сім'ї ОСОБА_6 потрібні були
гроші для поїздки матері ОСОБА_6 на
лікування до Ізраїлю. В задоволенні
зустрічного позову просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_4 позов
свого довірителя підтримала з підстав
викладених у позовній заяві, вказуючи
що позивачем, при укладенні договору
позики, що оспорюється стороною
відповідача, дотримані всі умови
законодавства України, яке регулює
дані відносини. Представник ОСОБА_4
звернула увагу суду, що договір позики
посвідчений нотаріально, а документи,
що надійшли від приватного нотаріуса
та стали підставою для укладення
договору, свідчать про те, що як
позивачем та приватним нотаріусом, не
було допущено порушень цивільних прав
ОСОБА_5, тому позов її довірителя
необхідно задовольнити, а у
задоволенні зустрічного - відмовити.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_5
в судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_4 не визнав, пояснивши суду, що
договір позики від 02.03.2013 року був
укладений ним з позикодавцем ОСОБА_4
під дією обману з боку ОСОБА_4 Насправді
ніяких грошових коштів ОСОБА_4 йому не
передавав, всі обставини зазначені в
його позовних вимогах є абсолютно
надуманими. В судових засіданнях
ОСОБА_5 вказував, що з ОСОБА_4 не був
знайомий, вони не перебували ні в яких
відносинах, в нього не виникала
необхідність позичати у ОСОБА_4 гроші.
ОСОБА_4 був знайомий з його сином
ОСОБА_6, і як йому стало відомо зі слів
сина, саме сину ОСОБА_6 25 серпня 2008
року ОСОБА_4 позичив 25000 доларів США, що
на той час становило еквівалент - 200000
гривень. Оскільки його син не міг
своєчасно повернути борг, виникло
питання виконання цього грошового
зобов'язання з заміною боржника. Він не
заперечував з приводу переведення на
нього боргу сина у виконанні
зобов'язання за розпискою від 25.08.2012
року, крім того, ОСОБА_4 переконав його
що нотаріус шляхом нотаріально
укладеного правочину оформить їхню
домовленість про переведення на нього
обов'язків його сина за договором
позики, укладеним з ОСОБА_4 Вважаючи, що
ніякої небезпеки та обману за участю
нотаріуса не може бути, він підписав
договір позики, вважаючи, що бере на
себе зобов'язання свого сина за
борговою розпискою. Однак як
виявляється з позову, він є боржником,
який отримав від ОСОБА_4 200000 гривень та
своєчасно не віддав, що не відповідає
дійсності, тому в задоволенні позову
ОСОБА_4 слід відмовити, а його
зустрічний задовольнити, визнавши
договір позики укладений між ними 2
березня 2013 року - недійсним.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов ОСОБА_4 до її
довірителя не визнала, зустрічний
позов вважала обґрунтованим. ОСОБА_2
звернула увагу суду, що відповідно до
ст.1046 ЦК України, договір позики є
реальним. Як вбачається зі змісту
договору позики, в момент підписання
договору грошові кошти не
передавалися, як вказано в договорі
сума в 200000 гривень отримана ОСОБА_5 до
підписання договору, тому
позикодавець, передаючи грошові кошти
повинен був отримати у боржника
розписку про отримання грошей. Однак
боржник такої розписки про отримання
грошей не давав. На думку представника
відповідача сумніві щодо укладення
дійсного договору вбачаються і втому,
що в договорі в ч.1 зазначено, що договір
є безпроцентним, а відповідно до ч.3
статті 203 ЦК України, щодо загальних
вимог для чинності правочину необхідне
волевиявлення учасника правочину, яке
має бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Внутрішня воля її
довірителя не визначалася в бажанні
позичити гроші, як передбачено
законодавством сутність договору
позики. Волевиявлення ОСОБА_5 у
відповідних діях - вчинення правочину,
тобто укладення договору позики є
абсолютним введенням в оману ОСОБА_4
Свідомо розуміючи правову природу
правочину та правові наслідки її
довіритель ніколи, ні за яких би
обставин, не поклав би на себе такий
тягар боргу. Також представник ОСОБА_5,
пояснила, що відповідно до п.13 Договору
позики, який оскаржується їхньою
стороною, зазначено, що дружина
Позичальника - ОСОБА_8 дала згоду на
укладення такого договору, та підпис
якої посвідчений нотаріусом ОСОБА_3
Однак, на момент укладення договору
ОСОБА_8 була сліпою, тому самостійно ні
читати, ні писати не могла. З таких
підстав, договір позики укладений між
сторонами по справі 02 березня 2013 року
слід визнати недійсним за правилами
статті 230 ЦК України.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3
в судовому засіданні пояснила, що
дійсно 02 березня 2013 року нею - приватним
нотаріусом Одеського державного
нотаріального округу, посвідчений
договір позики, укладений між ОСОБА_4
(Позикодавець) з одного боку та ОСОБА_5
(Позичальник) з іншого, згідно з яким
ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5
грошову суму у розмірі - 200000 гривень.
Вона, попередньо ознайомила сторони з
загальними вимогами, додержання яких є
необхідними для чинності правочину. У
неї не виникало сумнівів, що сторони, і
особисто ОСОБА_5 повністю
усвідомлювали значення своїх дій та
згідно вільного волевиявлення діяли
добровільно, без будь-якого примусу, як
фізичного та і морального, володіючи
повним обсягом дієздатності, уклали
договір позики, який оспорюється
ОСОБА_5 в даному судовому засіданні.
Приватний нотаріус також показала
суду, що ще до укладення договору
позики, до нотаріальної контори
декілька разів приходив ОСОБА_5,
консультуватися з приводу укладення
договорів відчуження належної йому на
праві приватної власності частини
домоволодіння. З його слів їй було
відомо, що договір відчуження він має
намір укласти в рахунок погашення
боргу. Відчуження частини
домоволодіння вона посвідчувати
відмовилася, тому що земельна ділянка
не мала кадастрового номеру. Після цих
неодноразових консультацій, сторони
прийшли до нотаріальної контори, з тим
щоб укласти та посвідчити договір
позики, що нею було зроблено. Стосовно
залучення до участи у нотаріальних
діях рукоприкладника пояснила, що
дружина позичальника за даним
договором - ОСОБА_8 мала вади зору, тому
у відповідності до вимог ст.45 Закону
України «Про нотаріат», до участі у
нотаріальних діях була залучена
стороння особа - рукоприкладник, що
відповідає чинному законодавству.

Суд, вислухавши позивача, його
представника, відповідача та його
представника, третю особу - приватного
нотаріуса ОСОБА_3, свідків, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5
підлягають задоволенню, а зустрічний
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02
березня 2013 року громадяни: з однієї
сторони - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(Позикодавець) та з другої сторони -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2, далі по тексту
«Позичальник», разом «Сторони»,
попередньо ознайомлені нотаріусом з
загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
повністю усвідомлюючи значення своїх
дій та згідно вільного волевиявлення,
діючи добровільно, без будь-якого
примусу, як фізично та морального,
володіючи повним обсягом цивільної
дієздатності, уклали цей Договір про
нижченаведене: 1. Гр. ОСОБА_4 передав у
власність ОСОБА_5 грошову суму у
розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.
Вказана сума гр. ОСОБА_5 отримана
повністю до підписання цього договору,
про що сторони свідчать своїми
підписами під цим договором. Гр. ОСОБА_5
зобов'язується повернути гр. ОСОБА_4
таку ж суму грошей, в строк до 02.06.2013
року (другого червня дві тисячі
тринадцятого) року включно в порядку та
на умовах, передбачених цим Договором.
Сторони домовились проте, що договір є
безпроцентним. 2. Місцем виконання
грошового зобов'язання по цьому
договору за згодою сторін є приміщення
нотаріальної контори за адресою:
АДРЕСА_3. 3.Договір позики вважається
укладеним з моменту передачі грошей та
вважається належним образом виконаним
шляхом погашення боргу по позичці. 4. За
домовленістю сторін під погашенням
боргу по позичці слід вважати сплату, у
повному обсязі грошової суми яка
позичалася, що буд підтверджуватися
письмовою розпискою, яка б свідчила про
повне виконання зобов'язання, або
договором про виконання зобов'язання,
який посвідчується нотаріально, або
будь-яким іншим чином передбаченим
діючим законодавством України. 5.
«Позичальник» повинний сплатити
позичені гроші, а «Позикодавець» -
прийняти платіж.6. Борг повинен бути
повернутий «Позичальником» повністю. У
випадку неповернення позичених грошей
в обумовлений у договорі строк
«Позикодавець» має право пред'явити
цей договір до стягнення, шляхом
пред'явлення позовної заяви до суду,
або на підставі виконавчого надпису
нотаріусу. 7. Позичальник заявляє, що не
матиме заперечень проти вчинення
виконавчого надпису про безспірне
стягнення заборгованості у разі
невиконання ним, «Позичальником»,
свого зобов'язання.8. Сторони
домовилися, що документом, який
підтверджує безспірність
заборгованості, буде заява
«Позикодавця» передана зі зворотним
повідомленням «Позичальникові» у
порядку передбаченому ст.84 Закону
України «Про нотаріат». 9. Сторони
домовилися, що у разі відмови
«Позичальника» від одержання заяви,
підтвердженої відміткою особи, що її
доставляє, він вважається повідомлений
про її зміст.10. У разі, якщо
«Позичальник» своєчасно не поверне
суму позики, він зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 (три) відсотки
річних від простроченої суми. Згідно з
пунктом 13 Договору, цей Договір вчинено
за згодою дружини Позичальника, ОСОБА_8,
справжність підпису якої засвідчено
ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу 02.03.2013
року, реєстровий № 192, яка подана
нотаріусові при укладенні цього
договору і знаходиться у його справах.
Зазначені обставини доведені
нотаріусом до відома «Позикодавця».
Згідно п.17 Договору при відсутності
домовленості питання вирішується в
судовому порядку. В такому ж порядку
вирішуватимуться питання, що
стосуватимуться тлумаченню цього
договору чи визнання його недійсним. 18.
Зміст ст.ст. 524-533, 536, 537, 545, 598-608, 610-625,
1046-1052 Цивільного кодексу України
сторонам роз'яснено. Відповідно до п.19
цей договір складено і підписано у
трьох примірниках, що мають однакову
юридичну силу, із яких один залишається
в справах приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3, а
інші примірники видаються Сторонам
цього Договору. На прохання гр. ОСОБА_5
текст договору перекладено з
української мови на російську мову та
прочитано нотаріусом вголос. Договір
підписаний «Позикодавцем» ОСОБА_4 та
«Позичальником» ОСОБА_5 02 березня 2013
року у м. Одеса та посвідчено ОСОБА_3,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу.
Приватний нотаріус посвідчила, що
договір підписано сторонами в її
присутності. Особи сторін встановлено,
їх дієздатність перевірено. При цьому
нотаріусом засвідчено справжність
усного перекладу тексту документу з
української мови на російську мову.
Договір зареєстровано в реєстрі за №
195.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1046 ЦК України визначає договір
позики як реальний. Він не може
вважатися укладеним, доки не відбулося
передання позичальникові грошей або
речей, визначених родовими ознаками,
які передбачені договором позики.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст. 1047
ЦК України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи
договір позики, укладений 02 березня 2013
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладений не
тільки в письмовій формі, але й
посвідчений нотаріально, у
відповідності до правил встановлених
статтею 209 ЦК України, згідно з якими
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. За частиною ч.4 ст.209 ЦК України
на вимогу фізичної особи, будь-який
договір може бути посвідчений
нотаріально.

З цих підстав суд робить висновок про
те, що сторони по справі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 домовилися про нотаріальне
посвідчення договору позики, хоча
законом і не встановлено обов'язкове
нотаріальне посвідчення таких
договорів. У нотаріально посвідченому
договору позики від 02.03.2013 року
підписаного сторонами, зазначено, що
Позичальник - ОСОБА_5 в повному обсязі
отримав грошові кошти ще до підписання
договору, про що у присутності
нотаріуса поставив свою особисту
підпис, тому у суду не має сумнівів щодо
отримання ним грошей у розмірі
передбаченому договором саме у сумі -
200000 (двісті тисяч) гривень. Суд критично
ставиться до правової позиції
представника ОСОБА_5 в тієї частині, що
на підтвердження отримання грошей
позичальником стороною позивача
обов'язково повинна бути представлена
розписка, тому що за правилами ч.2 ст. 1047
ЦК України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової, тобто
законодавець припускає наявність
розписки, а не вказує на її
обов'язковість.

Відповідно до ч.1,2 статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика надана
за договором безпроцентної позики,
може бути повернена позичальником
достроково, якщо інше не встановлено
договором. Частиною 3 даної статті
передбачено, що позика вважається
повернутою в момент передання
позикодавцеві речей, визначених
родовими ознаками, або зарахування
грошової суми, що позичалася на його
банківський рахунок.

Закінчення строку договору відповідно
до частини 4 статті 631 ЦК України не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору. В контексті статі 526
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу України, інших
вимог цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною першою статі 1050 ЦК України
встановлено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Оскільки стороною відповідача ОСОБА_5
не надано суду доказів повернення
відповідної суми грошей отриманих ним
у власність від ОСОБА_4 за договором
позики укладеним між сторонами від 02
березня 2013 року, а ОСОБА_4 не просить
стягнути з відповідача суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 вказану за договором
суму в рахунок погашення боргу у
розмірі - 200000 (двісті тисяч) гривен.

Згідно зі статтею 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані в меншій кількості ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

В судовому засіданні допитаний свідок
ОСОБА_9, який пояснив суду, що являється
близьким другом ОСОБА_5 тому знав, що
ОСОБА_6 заборгував ОСОБА_4 гроші. Свідок
розповів, що батько мав бажання
погасити борг замість сина, але сам
ОСОБА_5 гроші в борг у ОСОБА_4 не брав.
Він особисто разом з ОСОБА_5 декілька
разів приїжджали до ОСОБА_4 додому з
метою врегулювати питання, пов'язані з
боргом, ОСОБА_5 мав намір перевести на
себе борг сина. Оцінюючи пояснення
даного свідка, суд вважає, що вони не
стосуються предмету доказування по
даній справі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання договору позики
недійсним, у зв'язку з укладенням його
під впливом обману з боку ОСОБА_4, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правих наслідків,
що обумовлені ним.

За правилами статті 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 ЦК Кодексу)
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. У контексті даної статті
підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до статі 230 ЦК
України є введення однією стороною
іншої сторони правочину в оману щодо
обставин, які мають істотне значення.
Ці обставини визначені у ч.1 ст.229 ЦК
України. Обман може полягати в тому, що
сторона неправдиво заперечує
наявність обставин, що можуть бути
перешкодою для вчинення правочину, або
в тому, що вона замовчує їх існування.
Суб'єктивною ознакою дій сторони, що
ввела іншу сторону в оману,є умисел на
введення в оману. Якщо сторона
правочину була ведена в оману не іншою
стороною правочину, а третьою особою,
підстав для застосування ст.230 ЦК не
має, крім випадків коли третя особа
була представником сторони правочину
при його укладенні.

ОСОБА_5 звернувшись до суду з
зустрічним позовом про визнання
недійсним договору позики від 02.03.2013
року, укладеного між ним та ОСОБА_4,
посилався на правила вставлені статтею
230 ЦК України, та в якості доказів,
підтверджуючих позов, не надав до суду
жодних доказів, вважаючи достатнім для
визнання недійсним нотаріально
посвідченого договору позики, тільки
його особистих пояснень. Судом, за
клопотанням представника ОСОБА_5, з
нотаріальної контори, де укладався
оспорю вальний договір позики,
витребувані всі засвідчені копії
документів із нотаріальної справи -
договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
від 02.03.2013 року за реєстровим № 125. В
документах наданих приватним
нотаріусом знаходиться сам договір
позики від 02.03. 2013 року, підписаний
сторонами правочину, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3, яка в
судовому засіданні пояснювала, що
особисто роз'яснювала ОСОБА_5 зміст
договору, права та обов'язки сторін
договору та правові наслідки цього
договору. В документах нотаріальної
справи також знаходяться: ксерокопії
паспортів ОСОБА_4, ОСОБА_5; свідоцтво про
укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_8,
згідно з яким вони уклали шлюб 25
вересня 1979 року; заява громадянина
України ОСОБА_4 - Позикодавця, який цією
заявою підтвердив, що на момент
укладення та підписання договору
позики у зареєстрованому шлюбі не
перебуває, ні з ким не проживає однією
сім'єю, договорів про спільне
проживання та ведення спільного
господарства ні з ким не підписував;
заява громадянина України ОСОБА_5, про
те, що він - «Позичальник» з обставинами
викладеними в заяві ОСОБА_4 -
ознайомлений; заява громадянки України
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як вбачається з заяви ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5, цією заявою вона надає
згоду своєму чоловіку громадянину
ОСОБА_5 на укладення та підписання
договору позики з гр. ОСОБА_4 строком з
02.03.2013 року до 02.06.2013 року включно. Сума
позики складає 200000 (двісті тисяч)
гривень. Вона підтверджує, що договір,
вказаний вище, не займає інтереси сім'ї,
укладається її чоловіком на умовах, які
вони попередньо обговорили та вважають
вигідними для них, укладення цього
договору відповідає їхньому спільному
волевиявленню. Заява складена 02
березня 2013 року, на прохання гр. ОСОБА_8
текст заяви перекладено з української
мови на російську мову та прочитано
нотаріусом уголос. Заява ОСОБА_8
підписана ОСОБА_10. З заяви випливає, що
на підтвердження шлюбних відносин
пред'явлено свідоцтво про укладення
шлюбу між ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5, серії НОМЕР_3, видане
Іллічівським РАГС м. Одеси 30.01.1986 року,
а/з № 746 від 25.09.1979 року, повторне
(Прізвища після укладення шлюбу:
чоловіка - ОСОБА_5, дружини - ОСОБА_8). З
заяви також вбачається, що другого
березня дві тисячі тринадцятого року,
мсто Одеса, Україна, ОСОБА_3, приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу, засвідчує
справжність підпису гр. ОСОБА_10, який
підписався за дорученням ОСОБА_8, у
зв'язку з вадами зору у її присутності.
Текст заяви до підписання прочитано
нею, нотаріусом, уголос і схвалено
ОСОБА_8. При цьому засвідчено
справжність усного перекладу тексту
документа з української мови на
російську мови. Особи ОСОБА_10 та ОСОБА_8
встановлено, їх дієздатність
перевірено. Зареєстровано в реєстрі за
№ 192.

В судовому засіданні допитаний в
якості свідка ОСОБА_10, пояснив суду, що
знайом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6, їх відносини
стосувалися виключно роботи. У березні
2013 року на їх прохання приїхав до
нотаріальної контори, що знаходиться
на АДРЕСА_3. Там йому пояснили, що він
повинний за згодою жінки, яка має вади
зору, вчинити підпис на документі від
її імені. Він познайомився з жінкою -
ОСОБА_8, вона погано бачила, тому він за
її згодою вчинив підпис на документі
від її імені. Події, які відбувалися в
нотаріальній конторі 02 березня 2013 року,
вже погано пам'ятає, але ніяких
конфліктів при підписанні документів у
нотаріуса, між тими людьми, які
знаходилися в нотаріальній конторі не
було. Нотаріус встановила їхні особи,
голосно прочитала документ, якій
повинна була підписати ОСОБА_8,
роз'яснила його зміст. Зауважень з боку
ОСОБА_8 не було, тому за її згодою заява
була ним підписана.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» зазначено, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом
обману формування волі потерпілого
відбувається не вільно, а вимушено, під
впливом недобросовісних дій інших
осіб, які полягають у навмисному
створенні у потерпілого помилкового
уявлення про обставини, які мають
істотне значення: природи правочину,
прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.
Внутрішня воля потерпілого на вчинення
правочину відповідає його зовнішньому
волевиявленню, однак її формування
відбувається не вільно, а під впливом
обману з боку інших осіб. Встановлення
наявності умислу у недобросовісної
сторони ввести в оману другу сторону,
щоб спонукати її до вчинення правочину,
є неодмінною умовою кваліфікації
правочину за ст.230 ЦК України. Спонукати
потерпілого до вчинення правочину
повинні не будь-які треті особи, як це
має місце при помилці, а саме друга
сторона правочину. Друга сторона
правочину може спонукати потерпілого
до вчинення правочину як
безпосередньо, так і через третіх осіб.
Головне, щоб цей вплив чинився на
потерпілого з відома або на прохання
другої сторони правочину. Якщо обман
здійснено третьою стороною за власною
ініціативою, підстав для визнання
правочину недійсним - не має. Обман може
відбуватися як у вигляді активної
поведінки сторони, повідомлення нею
про буд-які обставини, яких насправді
не має, так і у вигляді замовчування
обставин, що можуть перешкодити
вчиненню правочину.

Дослідивши перелічені вище в
мотивувальній частині рішення
документи, суд вважає недоведеною
правову позицію ОСОБА_5 та його
представника щодо укладення ним як
«Позичальником» з одного боку та
ОСОБА_4, «Позикодавцем» з іншого боку
договору позики, посвідченого 02
березня 2013 року, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 під впливом обману, тому
що, ні в позовній заяві, ні в ході
судових засідань, ними не зазначено,
які навмисні недобросовісні дії вчиняв
ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5, що примусили ОСОБА_5
укласти договір позики 02.03.2013 року під
впливом обману з боку ОСОБА_4

Суд, приймаючи рішення по справі, а саме
задовольняючи позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення боргу та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову,
враховує також твердження ОСОБА_4 про
те, що пред'являючи цей позов не мав
намір збагатися за рахунок сім'ї
ОСОБА_5, що він на даний час не має
майнових претензій до ОСОБА_6, просить
стягнути грошові кошти за договором
позики укладеним з його батьком ОСОБА_5
02 березня 2013 року, які посвідчений
нотаріально.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, суд на підставі сукупності
зібраних по справі доказів вважає, що
твердження ОСОБА_5 викладені у його
зустрічному позові є недоведеними та
не підтвердженими, у зв'язку з чим
відмовляє в задоволенні його
зустрічного позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 209, 229,
230, 526, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики
від 02.03.2013 року - задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце
народження: с. Словянка Кедабедського
району Азербайджан, паспорт НОМЕР_4,
виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області 03.03.1999 року,
реєстраційний номер платника податків
з Державного реєстру фізичних осіб
НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1,
місце народження м. Одеса, паспорт
НОМЕР_5, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області 22.10.1997 року ,
реєстраційний номер платника податків
з Державного реєстру фізичних осіб
НОМЕР_6: 200000 (двісті тисяч) гривень -
суму боргу за договором позики від 02
березня 2013 року, 344 (триста сорок чотири)
гривні 10 копійок - суму сплаченого
судового збору, а всього - 200 344 (двісті
тисяч триста сорок чотири) гривні 10
копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
за участю третьої особи - приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору позики,
укладеним між ОСОБА_4 «Позикодавець» з
одного боку та ОСОБА_5 «Позичальник» з
другого боку, 02 березня 2013 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_3
і зареєстрованим в реєстрі під № 195 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги на
протязі десяти днів.

Головуючий: