Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря -
Черненко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», 3-тя особа
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
іпотеки, суд

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2014 року до Жовтневого районного
суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 з
позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
3-тя особа ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору іпотеки, в якому
просила суд визнати недійсним договір
іпотеки №014/1800/74/71669/1 від 12.07.2006 року,
укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» в
особі Харківської обласної дирекції,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції, а також
стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 12.07.2006
року між її колишнім чоловіком ОСОБА_3
та АППБ «Аваль» було укладено договір
споживчого кредитування №014/1800/74/71669.

На кредитні кошти було придбано
будинок розташований за адресою
АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
ОСОБА_3 уклав з банком договір іпотеки
№014/1800/74/71669/1 від 12.07.2006 року, предметом
якого був вказаний вище будинок.

Позивач зазначає, що предмет іпотеки
було придбано під час її перебування у
шлюбі з ОСОБА_3, а отже вказане житло є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Позивач вважає, що договір іпотеки є
недійсним, оскільки вона не надавала
згоди на його укладання, що є
порушенням вимог чинного
законодавства.

У зв'язку з викладеним, позивач і була
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

Представник позивача, ОСОБА_4, яка діє
на підставі договору від 12.01.2014 року, в
судовому засіданні заявлений позов
підтримала, просила суд його
задовольнити.

Представник відповідача, Мікуліна Т.О.,
яка діє на підставі довіреності від
23.08.2013 року, в судовому засіданні проти
позову заперечувала, просила суд
відмовити в його задоволенні, та надала
суду докази на підтвердження своїх
заперечень.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, та дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено,
що 02 листопада 1986 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено шлюб,
зареєстрований Палацом одруження
«Дзержинський». (а.с. 16)

11.07.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 11.06.2006
року, зареєстрований в реєстрі під №2888.

Купівлю-продаж даного будинку було
здійснено за 725 940,00 грн., з яких 145 190,00
грн. продавець отримала від покупця під
час оформлення договору, а 580 750,00 грн.
покупець зобов'язався сплатити
продавцю до 18.00 години 13.07.2006 року. (а.с.
11,12)

Згідно витягу з Державного реєстру
правочинів №2616174 від 11.07.2006 року право
власності ОСОБА_3 було зареєстровано у
встановленому законом порядку. (а.с 12)

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), що передбачено ч. 1
ст. 60 Сімейного Кодексу України.

12.07.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено
Кредитний договір №014/1800/74/71669.

Відповідно до умов договору, кредитор
надає позичальнику кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 115 000 доларів США, строком
користування з 12.07.2006 року по 12.07.2025
року, а позичальник зобов'язується
отримати кредит, використати його за
цільовим призначенням та повернути
суму кредиту, сплатити проценти за
користування кредитом у розмір 12%
річних. (а.с. 5-7, 8-10)

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором 014/1800/74/71669, 12.07.2006
року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір
№014/1800/74/71669/1, який було посвідчено
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 1880 (а.с.
13-15).

Відповідно до умов іпотечного договору
предметом іпотеки є нерухоме майно:
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, яке належить
іпотекодавцю (ОСОБА_3) на праві
власності відповідно до договору
купівлі-продажу. Вартість предмета
іпотеки становить 586 058,00 грн. (а.с. 13-15)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України
«Про іпотеку», іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Позивач, вважає договір іпотеки таким,
що укладений з порушенням вимог
чинного законодавства, у зв'язку з чим і
звернулася до суду з позовом про
визнання його недійсними.

Але, не знаходить підстав для
задоволення даного позову у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частина 3 статті 215 ЦК України, вказує,
що якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Представник позивача вказувала, що
договір іпотеки був укладений без
згоди ОСОБА_1, що на її думку є підставою
для визнання договору іпотеки
№014/1800/74/71669/1від 12.07.2006 року недійсним.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України,
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним
майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Аналогічні вимоги викладені в ст. 65 СК
України, відповідно до якої дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Так, на підтвердження своїх заперечень,
представник відповідача в судовому
засіданні надала суду завірену копію
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1
про надання згоди на передачу в іпотеку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно даної заяви від 12.07.2006 року,
ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловікові
ОСОБА_3 на передачу в іпотеку житлового
будинку АДРЕСА_1, придбаного ними в
період зареєстрованого шлюбу за
спільні кошти, за суму та на умовах на
розсуд ОСОБА_3

Справжність підпису ОСОБА_1, який було
зроблено у присутності нотаріуса, була
посвідчена приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_9 12.07.2006 року. Зареєстровано в
реєстрі за №1879.

Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку»,
майно, що є у спільній власності, може
бути передане в іпотеку лише за
нотаріально посвідченою згодою усіх
співвласників. Співвласник нерухомого
майна має право передати в іпотеку
свою частку в спільному майні без
згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Крім того, п. 4. 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Мін'юсту України
від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що при
посвідченні правочинів щодо
розпорядження спільним майном
подружжя, якщо правовстановлюючий
документ оформлений на ім'я одного з
подружжя, нотаріус вимагає письмову
згоду іншого з подружжя. Справжність
підпису другого з подружжя на заяві про
таку згоду має бути нотаріально
засвідчена.

Якщо в заяві про згоду на відчуження
спільного майна зазначено прізвище,
ім'я, по батькові фізичної особи,
найменування юридичної особи, на
відчуження якого дається згода,
нотаріус при посвідченні відповідного
договору зобов'язаний перевірити
додержання умов, зазначених у такій
заяві.

Так, судом було достовірно встановлено,
що під час укладання та посвідчення
договору іпотеки від 12.07.2006 року
сторонами та нотаріусом було дотримано
всіх вимог чинного законодавства та
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, а тому і відсутні
підстави для визнання його недійсним.

Представник позивача в судовому
засіданні вказувала, що копія заяви
ОСОБА_1 від 12.07.2006 року є неналежним
доказом, оскільки відсутній оригінал
даної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Але суд не погоджується з даними
висловлюваннями, оскільки копія заяви
завірена уповноваженою особою
Управління пізнього збору
заборгованості роздрібних клієнтів
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 04.03.2014 року,
та не викликає у суду сумніву щодо її
справжності.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 31, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК,
ст. 203, 215, 328, 368, 369, 524, 1054 ЦК України, ст. 60,
65 СК України, ЗУ «Про іпотеку», Порядком
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», 3-тя особа
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Труханович