Номер провадження № 22-ц/785/1914/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до Ширяївської районної
державної адміністрації, ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на землю в
порядку права спадкування за законом
за апеляційною скаргою прокурора
Ширяївського району Одеської області
(в інтересах держави в особі інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області,
Ширяївської селищної ради
Ширяївського району Одеської області)
на ухвалу Ширяївського районного суду
Одеської області від 31 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди та
закриття провадження у справі,

встановила:

05 липня 2010 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу та визнання права власності
на землю в порядку права спадкування за
законом.

Ухвалою Ширяївського районного
суду Одеської області від 03 лютого 2011
року до участі у справі залучений в
якості третьої особи, що заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_4

07 травня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Сторони надали заяву про укладення
мирової угоди з метою врегулювання
спору по справі на наступних умовах:

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 являються
сторонами по цивільній справі про
визнання права власності в порядку
права спадкування і на основі взаємних
поступок, дійшли згоди про можливість
закінчення розгляду справи миром та
укладення мирової угоди на наступних
умовах:

- За ОСОБА_3 визнається право
власності на жилий будинок за адресою
АДРЕСА_1 в порядку права спадкування за
законом після смерті її батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

- За ОСОБА_4 визнається право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті його батька
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на
земельну ділянку площею 3,6131 га,
розташовану на території Ширяївської
селищної ради, яка належала померлому
згідно Державного акту серії ЯГ № 931846
виданого 21 березня 2008 року.

- Сторони гарантують, що з
моменту підписання цієї мирової угоди
та за умови належного її виконання не
матимуть жодних майнових претензій
один до одного.

- У відповідності до ст. 175 ЦПК
України, мирова угода укладається
сторонами з метою врегулювання спору
на основі взаємних поступок і може
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмета позову.

- Сторони можуть укласти мирову
угоду і повідомити про це суду,
зробивши спільну заяву. Якщо мирову
угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи.

- До ухвалення судового рішення, у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди, суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення.

- Відповідно до ст. 205 ч. 4 ЦПК
України, сторони можуть закінчити
справу мировою угодою, якщо вона
визнана судом.

- Сторонами по цивільній справі
наслідки закриття провадження по
справі, зазначені в ст. 206 ЦПК України
відомі та зрозумілі.

Сторони просять мирову угоду
затвердити, а провадження по справі
закрити.

Ухвалою Ширяївського районного
суду Одеської області від 31 липня 2013
року визнано мирову угоду, укладену 31
липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за
якою:

За ОСОБА_3 визнається право
власності на жилий будинок за адресою
АДРЕСА_1 в порядку права спадкування за
законом після смерті її батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

За ОСОБА_4 визнається право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті його батька
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на
земельну ділянку площею 3,6131 га,
розташовану на території Ширяївської
селищної ради, яка належала померлому
згідно державного акту серії ЯГ № 931846
виданого 21 березня 2008 року.

Сторони гарантують, що з моменту
підписання цієї мирової угоди та за
умови належного її виконання не
матимуть жодних майнових претензій
один до одного.

У відповідності до ст. 175 ЦПК
України мирова угода укладається
сторонами з метою врегулювання спору
на основі взаємних поступок і може
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову
угоду і повідомити про це суду,
зробивши спільну заяву. Якщо мирову
угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи.

До ухвалення судового рішення, у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди, суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до ст. 205 ч. 4 ЦПК
України, сторони можуть закінчити
справу мировою угодою, якщо вона
визнана судом.

Сторони просять мирову угоду
затвердити, а провадження по справі
закрити.

Сторонам роз'яснені наслідки
закриття провадження у справі на
підставі ч. 3 ст. 206 ЦПК України про що, в
разі закриття провадження по справі,
повторне звернення до суду з приводу
спору між тими ж сторонами про цей саме
предмет спору і з тих самих підстав не
допускається.

Провадження по справі за позовом
ОСОБА_3 до Ширяївської районної
державної адміністрації, ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на землю в
порядку права спадкування за законом
закрито.

В апеляційній скарзі прокурор
Ширяївського району Одеської області
(в інтересах держави в особі інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області,
Ширяївської селищної ради
Ширяївського району Одеської області)
просить ухвалу Ширяївського районного
суду Одеської області від 31 липня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Судова колегія вважає, що зазначена
вище ухвала постановлена прийнята з
грубими порушеннями норм
матеріального та процесуального права
України.

Задовольняючи вищевказану заяву, суд
першої інстанції виходив з того, що
мирова угода, яка укладена сторонами,
не суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси осіб, вчинена в
інтересах обох сторін.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Як вбачається з положень ст. 182 ЦК
України, право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

З положень ст. 657 ЦК України, вбачається,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 216 ЦК
України, вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою. Суд
може застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно з п. 13 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочипів недійсними» від 06
листопада 2009 року, з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню. Вирішуючи
спір про визнання правочину, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
дійсним, судам необхідно враховувати,
що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК України, пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину. У зв'язку з недодержаннями
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України.
Інші вимоги щодо визнання договорів
дійсними, в тому числі заявлені в
зустрічному позові у справах про
визнання договорів недійсними, не
відповідають можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів.
Такі позови не піддягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України,
істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.
Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Як вбачається зі ст.ст. 3, 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Права на нерухоме майно та
їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в порядку
черговості надходження заяв. Будь-які
правочини щодо нерухомого майна
(відчуження, управління, іпотека тощо)
вчиняються, якщо право власності чи
інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

В матеріалах даної справи відсутні
будь-які відомості щодо наявності у
сторін належним чином зареєстрованих
прав власності на об'єкти нерухомості.

Між тим, згідно зі ст. 658 ЦК України,
право продажу майна (товару), крім
випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом,
належить власникові товару.

Як вбачається зі ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам.

Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно. Право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Згідно зі ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою та право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Однак, в матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували право
власності чи право користування набуте
відповідно до вимог чинного
законодавства на земельну ділянку, на
якій розміщено житловий будинок.

Таким чином, земельна ділянка на якій
розташовано житловий будинок зайнята
та використовується без достатніх
правових підстав.

В результаті визнання права власності
на спірний об'єкт нерухомості, з
державної власності фактично вибула
земельна ділянка, на якій розташований
спірний об'єкт нерухомості, оскільки
відповідно до вимог ст. 120 ЗК України до
набувача прав власності на споруди
переходить право користування
земельною ділянкою, що порушує
інтереси розпорядника земельної
ділянки - Ширяївської селищної ради
Ширяївського району Одеської області.

Постановляючи вищезазначену ухвалу,
суд першої інстанції не дослідив
причини, через які сторонами укладено
договір не в нотаріальній формі, як
того вимагає ст. 657 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія вважає, що визнавши за ОСОБА_3
право власності на вищевказаний
житловий будинок, а за ОСОБА_4 право
власності на зазначену вище земельну
ділянку, суд першої інстанції не
врахувавши вимоги ч. 5 ст. 175 ЦПК України,
а саме, якщо умови мирової угоди
суперечать закону чи порушують права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
визнанні мирової угоди і продовжує
судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 4 ч. 2 ст. 307,
п. 4 ч. 1 ст. 311, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 2 ч. 1
ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора
Ширяївського району Одеської області
(в інтересах держави в особі інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області,
Ширяївської селищної ради
Ширяївського району Одеської області) -
задовольнити частково.

Ухвалу Ширяївського районного суду
Одеської області від 31 липня 2013 року
про затвердження мирової угоди та
закриття провадження у цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
Ширяївської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу та визнання права власності
на землю в порядку права спадкування за
законом - скасувати.

Матеріали цивільної справи за позовною
заявою ОСОБА_3 до Ширяївської районної
державної адміністрації, ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на землю в
порядку права спадкування за законом -
передати на новий розгляд до того ж
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда