АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2712/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/167/14
Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Бургели І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука від 12 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Кременчуці
Полтавської області про відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із вказаним позовом, в якому просив
стягнути з Управління Державної
казначейської служби України у м.
Кременчуці Полтавської області на його
корись завдану неправомірними діями
Управління пенсійного фонду України в
м. Кременчуці моральну шкоду в сумі 40
000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначалося, що
постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 02 лютого 2011 року
визнано протиправними та скасовано
рішення Колегіального органу з
призначення пенсії УПФУ
Автозаводського району м. Кременчука
№6 від 2009 року, та зобов'язано вказаний
орган вирішити питання щодо
призначення та здійснення виплат
ОСОБА_1 у відповідності з нормами ст.37
ЗУ «Про державну службу». Однак УПФУ в
м. Кременчуці, що є правонаступником
УПФУ Автозаводського району м.
Кременчука, не виконало вимог вказаної
постанови та повторно рішеннями №1120
від 23 листопада 2012 року та №533 від 19
липня 2012 року відмовило ОСОБА_1 у
призначенні пенсії відповідно до ст.37
ЗУ «Про державну службу».

Позивач зазначав, що незаконними діями
управління йому заподіяно моральних
страждань, він пережив стрес, вимушений
був змінити звичний уклад життя, тому
відповідачі мають виплатити йому
відповідну компенсацію.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 12 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні позовної
заяви ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області, Управління
Державної казначейської служби
України у м. Кременчуці Полтавської
області про відшкодування шкоди.

Позивач ОСОБА_1 не погодившись із
вказаним рішенням оскаржив його в
апеляційному порядку. Посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову.

Вказує, що в результаті відмови УПФУ в
м. Кременчуці в призначенні йому пенсії
у відповідності до норм Закону України
«Про державну службу», його вже більше
ніж на протязі чотирьох років
незаконно позбавлено відповідного
права.

Зазначає, що надав належні докази в
обґрунтування заподіяння йому
моральної шкоди, вказав якими
неправомірними діями її спричинено та
навів міркування щодо розміру її
компенсації, а тому рішення щодо
відмови у позові вважає
необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом,
постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 02 лютого 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року, визнано рішення Колегіального
органу з призначення пенсії УПФУ
Автозаводського району м. Кременчука в
Полтавській області №6 від 2009 року
протиправним та скасовано.

Зобов'язано УПФУ Автозаводського
району м. Кременчука вирішити витання
щодо призначення та здійснення виплат
пенсії ОСОБА_1 у відповідності з
нормами ст. 37 Закону України «Про
державну службу» /а.с.5-7/.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Полтавській області від 07
липня 2012 року відкрито виконавче
провадження №33299385 за виконавчим
листом №2а-84/2011 від 12 квітня 2012 року,
виданим на виконання вказаного вище
судового рішення.

Рішенням колегіального органу з
призначення пенсії УПФУ в м. Кременчуці
№533 від 19 липня 2012 року на виконання
постанови Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 02 лютого 2011 року
встановлено, що ст.37 Закону України
«Про державну службу» визначено, що на
одержання пенсії державних службовців
мають право чоловіки, які досягли 62
років за наявності страхового стажу та
стажу державної служби визначеної
тривалості. При цьому до досягнення
віку, встановленого першим реченням ч.1
цієї статті, право на пенсію за віком
мають державні службовці-чоловіки 1955
року народження і старші після
досягнення ними віку, чітко
визначеного законом. З огляду на
наведене вирішено, що відповідно до
ст.37 Закону України «Про державну
службу» ОСОБА_1 набуде право на
призначення пенсії за віком за
наявності віку 61 рік 6 місяців /а.с.10/.

Рішенням УПФУ в м. Кременчук з
призначення пенсії №1120 від 23 листопада
2012 року також відмовлено ОСОБА_1 у
призначенні пенсії відповідно до ст.37
Закону України «Про державну службу» з
підстав недосягнення пенсійного віку
/а.с.11/.

Відповідно до ст.107 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійний фонд, його
органи та посадові особи за шкоду,
заподіяну особам внаслідок
несвоєчасного або неповного надання
соціальних послуг, призначення
(перерахунку) та виплати пенсій,
передбачених цим Законом, а також за
невиконання або неналежне виконання
ними обов'язків з адміністративного
управління Накопичувальним фондом
несуть відповідальність згідно із
законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз'яснень, викладених у п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року N 4,
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що ОСОБА_1 не навів жодних
доказів в обґрунтування наявності у
нього фізичних та душевних страждань,
погіршення стану здоров'я, порушення
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушення
стосунків з оточуючими людьми.

Також місцевий суд підставно визнав, що
позивач не обґрунтував належним чином,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується, не
підтвердив наявності причинного
зв'язку між моральною шкодою і
протиправними діями відповідача та
вини останнього в її заподіянні, не
надав доказів на підтвердження самого
факту заподіяння моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
спрямовані на переоцінку доказів,
фактично зводяться до незгоди з
оцінкою обставин справи, наданою
районним судом.

Моральна шкода - категорія суб'єктивна
та оціночна як у своєму виникненні,
коли постає питання про наявність
підстав для її матеріальної
компенсації, так і у грошовому вимірі,
коли визначається розмір її
компенсації. Під моральною шкодою
фізичної особи розуміється наявність
негативного сприйняття особою
вчинених стосовно неї протиправних
дій, що досягло певного психологічного
стану - фізичних (відчуття фізичного
болю) та душевних страждань.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру: за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
нематеріальній формі позивач визначає
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не доведено факту завдання моральних
страждань, душевних переживань та
психологічного розладу, наявність
втрат немайнового характеру, що
настали у зв'язку з діями суб'єктів
владних повноважень, не визначено,
якими доказами це підтверджується.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука від 12 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/
П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук