інстанції Шовкопляс О.С.Провадження №
22-ц/780/1993/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., із участю секретарів
Лопатюк В.Ю., Ромашини І.В., Химинець Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 30 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради "Служба
приватизації державного житлового
фонду" про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
скасування державної реєстрації,
визнання права власності на квартиру
та позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору,
- ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради Служба приватизації державного
житлового фонду про визнання права
володіння на квартиру на підставі
добросовісного придбання та позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради Служба
приватизації державного житлового
фонду про визнання права володіння та
розпорядження на квартиру на підставі
добросовісного придбання,

В С Т А Н О В И Л А :

13 липня 2012 року ОСОБА_1
звернулась до суду із названим позовом,
де просила визнати незаконним та
скасувати розпорядження №1-2-10
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради "Служба
приватизації державного житлового
фонду" від 02 квітня 2012 року про
передачу у власність ОСОБА_4 квартири
АДРЕСА_1, недійсним свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру,
скасувати державну реєстрацію права
власності на житло, визнати за нею
право власності на квартиру.

На обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що її незаконно було знято з
реєстраційного обліку і без її участі
приватизовано спірне житло.

Відтак, були порушені її права на
отримання у власність частини квартири
та вимоги Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

В свою чергу, ОСОБА_2 07 вересня 2012
року подав позов, де просив визнати за
ним право володіння спірною квартирою
на підставі добросовісного придбання,
посилаючись на рішення суду про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування нею та придбання
житла за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 10 липня
2012 року.

ОСОБА_3 20 лютого 2013 року також
звернувся до суду із позовом про
визнання за ним права на володіння та
розпорядження спірною квартирою,
вказуючи на аналогічне рішення суду та
придбання житла за договором
купівлі-продажу від 07 квітня 2012 року.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року в задоволенні
заявлених позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого
рішення зазначено, що не доведено факту
порушення прав та інтересів ОСОБА_1 та
необхідності їх захисту в судовому
порядку, оскільки квартира у її
власності не знаходилась.

Вимоги ж ОСОБА_3, ОСОБА_2 не
ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства та заявлені передчасно.

Не погоджуючись із ухваленим
рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали
апеляційні скарги, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права при його
ухваленні.

При цьому, ОСОБА_1 просила рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні її вимог скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
первісний позов, а в решті рішення -
залишити без змін.

ОСОБА_2, в свою чергу, просив змінити
рішення в частині відмови у
задоволенні його вимог та задовольнити
заявлений ним позов.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити, а ОСОБА_1 -
задовольнити частково, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_1 з 20 вересня 1995 року проживала і
була зареєстрована в АДРЕСА_1 ( а.с. 4, 66,
67, 68, 69-70 т. 1, а.с. 40, 41, 42, 43 т. 2 ).

В порушення встановленого законом
порядку, прав та інтересів ОСОБА_1, 27
березня 2012 року за заявою ОСОБА_4 вона
була безпідставно знята з
реєстраційного обліку ( а.с. 36, 101, 102, 103,
104 т. 1 ).

28 березня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою про передачу у власність
спірної квартири ( а.с. 110, 111 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_1, за якою зберігалось
право на житло, до числа повнолітніх
членів сім'ї заявник не вніс у
порушення положень ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду».

Незважаючи на це, розпорядженням №1-2-10
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради "Служба
приватизації державного житлового
фонду" від 02 квітня 2012 року у власність
ОСОБА_4 передана квартира АДРЕСА_1 ( а.с.
5 т. 1 ).

Цього ж дня, на його ім'я видано
свідоцтво про право власності №44272, яке
зареєстровано 07 квітня 2012 року ( а.с. 38,
39, 169, 170, 171, 172 т. 1 ).

07 квітня 2012 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_4 відчужив
зазначену квартиру ОСОБА_3 ( а.с. 41, 42, 167,
168 т. 1 ).

За таким же договором, 10 липня 2012 року
квартиру в останнього придбав ОСОБА_2,
право на яку зареєстрував 17 вересня 2012
року ( а.с. 166 т. 1, а.с. 30-32, 33 т. 2 ).

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 жовтня 2012 року частково
задоволено позовну заяву ОСОБА_1 і
зобов'язано Білоцерківський міський
відділ Управління державної
міграційної служби у Київській
області провести її реєстрацію за
адресою спірної квартири ( а.с. 187-189 т. 1
).

За результатами проведеної перевірки
щодо рішення суду від 06 серпня 2008 року
про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування спірною квартирою
встановлено, що така справа у суді не
перебувала і 16 листопада 2011 року
Білоцерківським МВ ГУ МВС України в
Київській області ухвалена постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи за ознаками злочину,
передбаченого ст. 358 КК України ( а.с. 36 т.
1, а.с. 144-146 т. 2 ).

Таким чином, судом апеляційної
інстанції безспірно встановлений факт
порушення прав та інтересів ОСОБА_1 при
приватизації спірного жилого
приміщення, встановленого законом
порядку передачі житла у власність
громадян, унаслідок чого позивач за
первісним позовом позбавлена
можливості його отримати.

Відповідно, з метою захисту її прав та
інтересів, суд другої інстанції вважає
за необхідне скасувати рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру на підставі ст. 309 ЦПК України
і ухвалити за цими вимогами нове
рішення про задоволення означених
вимог.

Правовою підставою такого рішення є
положення ст.ст. 21 ч. 1, 203, 215, 216 ЦК
України.

За таких обставин, суд першої інстанції
необґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру та без
дотримання чинного матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.ст. 21
ч. 1, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
212-213 ЦПК України.

При цьому, послався на ст.ст. 182, 319, 321, 334,
393 ЦК України, які не регламентують
правовідносини між сторонами, що
склалися.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення суду
першої інстанції, неповне з'ясування
судом обставин справи, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права при його ухваленні, на думку
апеляційного суду, в зазначеній вище
частині знайшли своє підтвердження при
розгляді справи, а тому апеляція у цій
частині підлягає задоволенню із
ухваленням нового рішення про
задоволення цих вимог за їх
обґрунтованістю.

В іншій частині рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Відповідно,
рішення має бути залишено без змін.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
ОСОБА_1, щодо решти позовних вимог та
ОСОБА_2, зокрема, і про незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права при його
ухваленні, на переконання апеляційного
суду, не є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції в іншій
частині, в силу зазначених причин.

Тим паче, що вимоги про скасування
державної реєстрації права власності
на квартиру ОСОБА_1 заявила не у спосіб,
визначений ст. 16 ЦК України та без
залучення уповноваженої особи у якості
відповідача по справі.

Окрім цього, вона не приймала участі у
приватизації житла і інших правових
підстав для визнання за нею права
власності, передбачених ст. 328 ЦПК
України, згідно матеріалів справи, не
вбачається.

При цьому, ОСОБА_3, на даний час не є
власником спірного майна, а тому
будь-яке право чи його інтерес, у даному
випадку не порушується, відповідно,
вони не потребують захисту в
установленому законом порядку.

Що ж до рішення суду першої інстанції
за позовом ОСОБА_2, то суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
його законність та обґрунтованість,
оскільки зазначений ним спосіб
захисту, як він вважає, порушеного
права та інтересу, не ґрунтується на
положеннях ст. 16 ЦК України.

Окрім цього, право володіння на захист
якого заявлені ним вимоги, не підлягає
захисту у відповідності до положень ст.
391 ЦК України.

Таким чином, викладені у апеляціях
доводи, в частині скасування рішення за
позовом ОСОБА_1 про скасування
державної реєстрації права власності
на майно, визнання права власності на
квартиру, за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
суд другої інстанції відносить до
числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено у названій частині
рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року, в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру - скасувати і ухвалити за цими
вимогами нове рішення.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження №1-2-10 Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради "Служба приватизації державного
житлового фонду" від 02 квітня 2012 року
про передачу у власність ОСОБА_4
квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності №44272 від 02 квітня 2012 року на
квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба