Єдиний унікальний номер 234/7260/13ц
Номер провадження 22-ц/775/838/2014
інстанції: Сухоручко Ю.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючої:
Прокопчук Л.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 Олександровичана
рішення Краматорського міського суду
від 10 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Донецькій області про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними діями
органу досудового розслідування,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Донецькій області про стягнення
матеріальної та моральної шкоди ,
завданої незаконними діями органу
досудового розслідування.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 20.03.2012 року вироком Апеляційного
суду Луганської області його було
визнано винним за ст. 166 ч.3 КК України
(ред. 1960 р.), за ст. 384 ч.2 КК України.
Призначено покарання у вигляді семі
років позбавлення волі. За ст. 257 КК
України - його виправдано за
відсутністю в його діях складу злочину,
за ст. 146 ч. 3, ч.4 ст.189, ч.3 ст. 289, п.п.1, 6, 12, 13
ч.2 ст. 115 КК України - його було
виправдано за недоведеністю його
участі у вчиненні цих злочинів. Ухвалою
Вищого Спеціалізованого суду України
від 12.12.2012 року виправдувальна частина
вироку суду, залишена без змін.
Відповідно до вимог ст. 49 ч.1 КК України
його за ч. 3 ст. 166 КК України звільнено
від призначеного покарання у зв'язку з
закінченням строків давності.

Оскільки його незаконно було
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст.ст. 257, ч. 3 ст. 146,
ч.4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК
України, він знаходився під вартою та
мало місце необґрунтоване провадження
строків його утримання під вартою за
слідством більш ніж 9 місяців. Вважає,
що він незаконно утримувався під
вартою 57 місяців, то виходячи з
європейських норм, підлягає стягненню
70 євро за одну добу, тобто - 1241289 гривень.

Також незаконне утримання під вартою
довгий час завдало йому моральні
страждання, ці обставини зламали його
уклад життя, з урахуванням положення,
яке він займав в суспільстві, він
пережив судові засідання у яких по
помилковому обвинуваченню відносно
нього, сторона обвинувачення, вимагала
застосувати довічне позбавлення волі.

Також на його майно було накладено
арешт, а саме на автомобіль «Ауді - А 6»,
у зв'язку з чим його дружина не мала
можливості продати його, автомобіль
втратив значну частину своєї споживчої
вартості, яку він оцінює - 24000 гривень.
Також у зв'язку з накладенням арешту на
квартиру, меблі, побутове обладнання,
це майно втратило свою споживчу
вартість, яку він оцінує в 50000 гривень.

За надання юридичних послуг його
дружина - ОСОБА_2 сплатила адвокату -
ОСОБА_3 - 64000 гривень. Також адвокат
ОСОБА_4 приймав участь в кримінальній
справі, за його послуги було сплачено -
13400 гривень, 7258 гривень, також за проїзд,
житло та харчування було витрачено - 28700
гривень, а разом 49358 гривень.

Також витрати у зв'язку з приїздом та
мешканням в м. Луганськ, де були
проведені судові засідання, складають -
10750 гривень.У зв'язку з незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності за особо тяжкі
злочини, він знаходився під вартою,
переніс тяжкі душевні переживання, у
нього був нервовий зрив, мав місце
гіпертонічний криз. Також слідство по
кримінальній справі ще в 2004 році
розповсюдило неправдиву інформацію
про його причетність до вбивства та
викрадення людей. У зв'язку з
тривалістю та характером незаконних
дій робітників досудового слідства,
направлених на те, щоб вбити в ньому
особистість, оцінює моральні
страждання в розмірі - 1759339 гривень,
матеріальну шкоду - 134108 гривень (а.с. 190).

Рішенням Краматорського міського
суду від 10 грудня 2013 рокуу задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Донецькій області про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними діями
органу досудового розслідування
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює
обґрунтованість судового рішення,
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового рішення по суті його
позовних вимог та доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що суд
неповно з'ясував всі обставини справи,
які мають значення для правильного
вирішення спору, рішення винесено з
порушенням норм матеріального права.
Вказує на те, що суд не врахував ,що
відносно нього було винесено
виправдувальний вирок, який набрав
законної сили, а тому він має право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відповідно до вимог
Закону Україні «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» у визначеному ним
розмірі.

В судовому засіданні позивач доводи
апеляцийної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

Представник відповідача - Головного
управління Державної казначейської
служби України в Донецькій області у
засідання апеляційного суду не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, позивача, вивчив матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що 13.02.2004 року ОСОБА_1 було
притягнуто у якості обвинуваченого за
ст. 166 ч.3 КК України (ред. 1960 р.), та в той
же день 13.02.2004 року постановою
Печерського районного суду м. Києва,
обрано запобіжний захід у вигляді
утримання під вартою в Київському СИЗО
(т.1 а.с. 133-137).

Згідно копії Постанови Печерського
районного суду м. Києва від 06.04.2004 року,
продовжено строк утримання під вартою
відносно ОСОБА_1 до 4-х місяців (т.1 а.с.
138-139).

Згідно копії Постанови Апеляційного
суду м. Києва від 03.06.2004 року, продовжено
строк тримання під вартою
обвинуваченого ОСОБА_1 (т.1 а.с. 140-141).

Згідно копії Постанови від 25.10.2004 року,
ОСОБА_1 було притягнуто у якості
обвинуваченого за п.п.1,3,6,12 ч.2 ст.115, ч.2
ст.147, ч.4 ст.189 КК України (т.1 а.с. 142-144).

Згідно копії Постанови Верховного суду
України від 09.11.2004 року, продовжено
строк тримання під вартою
обвинуваченого ОСОБА_1О до 14 місяців
(т.1 а.с. 145-150).

26.06.2005 року порушено кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.384 КК України
(т.1 а.с. 151).

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 05.08.2005 року, продовжено строк
тримання під вартою обвинуваченого
ОСОБА_1О (т.1 а.с. 153-154).

Згідно копії Постанови від 25.02.2005 року,
арештоване рухоме та нерухоме майно
ОСОБА_1О (т.1 а.с. 155).

Ухвалою Верховного суду від 29.10.2009 року,
вирок апеляційного суду Запорізької
області від 17.02.2009 року, щодо ОСОБА_1
скасовано, справу направлено на новий
судовий розгляд (т.1 а.с. 156-171).

20.03.2012 року вироком Апеляційного суду
Луганської області ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні злочинів передбачених
ч.3 ст. 166 КК України (ред. 1960 р.), ч.2 ст. 384
КК України, по ч. 3 ст.166 КК України
призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 7 років, по
ч. 2 ст. 384 КК України до 4-х років
позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.49,
ч.5 ст.74 КК України, звільнено ОСОБА_1 від
покарання призначеного по ч.2 ст. 384 КК
України. Зараховано в строк покарання,
час знаходження під вартою з 10.02.2004 року
по 19.02.2009 року, строк покарання
обчислювати з 25.01.2012 року. За ст. 257 КК
України ОСОБА_1 виправдано за
відсутністю в його діях складу злочину,
за ч.3 ст.146, ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 189, ч.3 ст.289,
п.п. 1,6,12,13 ч.2 ст. 155 КК України - ОСОБА_1
виправдано за недоведеністю участі у
вчиненні цих злочинів (т.1 а.с.172-249).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду
України від 12.12.2012 року виправдувальна
частина вироку залишена без змін.
Відповідно до вимог ст. 49 ч.1 КК України
ОСОБА_1 за ч.3 ст.166 КК України звільнено
від призначеного покарання у зв'язку з
закінченням строків давності (т.1 а.с.
92-111).

Згідно п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 2 Закону від
01.12.94 N 266/94-ВР "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" (далі - Закон від 01.12.94) підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Відповідно до ст.2ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: постановлення
виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 13 Закону від
01.12.94 розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, установлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться,
виходячи з розміру, не меншого ніж один
мінімальний розмір заробітної плати за
кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

Згідно з п. 3 Положення про
застосування зазначеного закону,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції, Генеральної прокуратури та
Міністерства фінансів від 04.03.96 N 6/5/3/41,
право на відшкодування шкоди в
громадянина, який був незаконно
засуджений судом, виникає у випадку
повної його реабілітації.

Відмовляючи у задоволенні позовніх
вимог, суд першої інстанції, всупереч
доводів апеляційної скарги позивача,
прийшов до обгрунтованого висновку,що
підстави для відшкодування шкоди
відповідно до вимог Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду"
відсутні,оскількі не мала місце повна
реабілітація позивача.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на ті обставини, що він має право
на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди на підставі п. 1-1
частини 1 ст.2 Закону України«Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», суд не може
прийняти до уваги , оскільки вони також
не грунтуються на законі.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 2 Закону
України«Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку передбаченому цим
Законом виникає також у випадках :
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду факту,
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів.

Визначені законом обставини вироком
суду чи іншим рішенням суду
встановлені не були.

Інші доводи, викладені в скарзі, не
спростовують правильності висновків,
зроблених судом першої інстанції і не
містять правових підстав для
скасування судового рішення, оскільки
воно ухвалене з дотримання вимог
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
рішенні судом першої інстанції вимоги
ст.213 ЦПК України не порушені. В
рішенні повно відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Нових доказів чи обставин, які не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції та могли вплинути на рішення
суду позивачем апеляційному суду не
надано.

Рішення суду постановлено з дотримання
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1
Олександровичавідхилити.

Рішення Краматорського міського суду
від 10 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Судді: