АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/567/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Шабанов А.М.
Справа №175/947/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 13
червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1,3-тя особа:
приватний нотаріус Дніпропетровського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та переведення на
позивача прав та обов'язків покупця,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким визнати
договір купівлі-продажу від 12
листопада 2007 року житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований у реєстрі за №3320, -
фіктивним, та перевести на ОСОБА_2 права
та обов'язки покупця будинку АДРЕСА_1

В обгрунтування заявленого позову
позивач посилавсь на те, що 12 листопада
2007 року він передав ОСОБА_3 гроші в сумі
7500 грн. (грошовий еквівалент 1500,00
доларів США) за придбання
домоволодіння - житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 йому пояснила, що в
зв'язку з тим, що він не є громадяном
України, договір купівлі-продажу в
письмовому вигляді та нотаріально
посвідченим не може бути оформлено.

17 грудня 2012 року він звернувся до
ОСОБА_3 щодо належного оформлення
договору купівлі-продажу
домоволодіння. Остання йому
повідомила, що 12 листопада 2007 року вона
письмово оформила договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 покупцем ОСОБА_1, посвідчила
його в приватного нотаріуса
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєструвала в реєстрі за №3320,
зареєструвала за ОСОБА_5 право
власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 в цей день передала позивачу
відповідну розписку від 17 грудня 2012
року, ксерокопію вказаного договору та
витягу про реєстрацію власності на
нерухоме майно №18193962 від 21 березня 2008
року. Також підтвердила, що ОСОБА_1 за
домоволодіння їй гроші не платила та є
фіктивним покупцем. ОСОБА_3 після 12
листопада 2007 року звільнила та
передала йому в користування своє
домоволодіння (передала ключі від
будинку).

З 2007 року по даний час позивач в
домоволодінні збудував криницю, парк,
посадив дерева, обробляє землю, сплачує
за комунальні послуги. Наявні у нього
оригінали платіжок за комунальні
послуги вказує на те, що всі проплати за
ці послуги здійсненні ним. Грошові
кошти на оплату комунальних послуг він
передавав ОСОБА_3 Відповідні платіжки
потім отримував від неї.

Заочним рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 13 червня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнано
договір купівлі-продажу від 12
листопада 2007 року житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований у реєстрі за №3320, -
фіктивним. Переведено на ОСОБА_2 права
та обов'язки покупця будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити ,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог з
наступних підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак , вище викладені вимоги судом
виконані не були при ухваленні
оскаржуваного заочного рішення.

Так, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те , що 12 листопада 2007 року
позивач передав відповідачці ОСОБА_3
гроші в сумі 7500 грн.(грошовий
еквівалент 1500 доларів США) за придбання
домоволодіння - житлового будинку
АДРЕСА_1

Позивач стверджував , що продавець
вказаного вище домоволодіння ОСОБА_3
йому пояснила, що оскільки він не є
громадянином України, договір
купівлі-продажу в письмовому вигляді
та нотаріально посвідченим не може
бути оформлено на нього , ОСОБА_2 , в
зв»язку з чим договір купівлі-продажу
було оформлено з ОСОБА_1 ( ар. сп. 6).

17 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_3 щодо належного оформлення
договору купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1, однак ОСОБА_3
повідомила, що 12 листопада 2007 року вона
письмово оформила договір
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку з покупцем ОСОБА_1, посвідчила
його у приватного нотаріуса
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєструвала в реєстрі за №3320, та
зареєструвала за ОСОБА_5 право
власності на нерухоме майно ( ар. сп. 7).

ОСОБА_3 передала позивачу вище вказану
розписку від 17 грудня 2012 року,
ксерокопію вказаного договору та
витягу про реєстрацію власності на
нерухоме майно №18193962 від 21 березня 2008
року, підтвердивши той факт, що ОСОБА_1
за домоволодіння їй гроші не платила (
ар. сп.5).

Позивач зазначав , що ОСОБА_3 після 12
листопада 2007 року звільнила та
передала позивачу у користування
домоволодіння АДРЕСА_1 та стверджував ,
що з 2007 року по даний час він у
домоволодінні АДРЕСА_1 збудував
криницю, паркан, посадив дерева,
обробляє землю, сплачує за комунальні
послуги, дані факти у судовому
засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

У позивача наявні платіжні документи
по сплаті за комунальні послуги , що
повинно вказувати на те, що всі
проплати за ці послуги здійснені саме
позивачем. Грошові кошти на оплату
комунальних послуг позивач передавав
ОСОБА_3, на чиє ім.»я виписувались
вказані квитанції. Ксерокопії
документів на підтвердження виконаних
робіт, придбання матеріалів, сплати за
комунальні послуги надані позивачем як
докази до позовної заяви.

Виходячи з вище наведеного , суд першої
інстанції задовольняючи в повному
обсязі позовні вимоги , посилався на
положення ст. 234 ЦК України та прийшов
до висновку про те , що право чин ,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
являється фіктивним , оскільки не
відповідає загальним підставам
дійсності право чинів , зазначеним у ч.5
ст. 203 ЦК України , оскільки не
спрямований на реальне настання
правових наслідків , зумовлених ним.

Однак , погодитись з такими висновками
не можна виходячи з такого.

Як роз»яснено в п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними» від 6
листопада 2009 року, для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати , що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає , що укладено фіктивний право
чин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину , суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі, якщо на виконання правочину було
передано майно , такий право чин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з матеріалів справи , а
саме з розписки ОСОБА_3 від 17 грудня 2012
року ( ар. сп. 5) , яка була надана суду
ОСОБА_2 та заперечень на позовну заяву
від ОСОБА_3 ( ар. сп.44) спірний будинок
було продано нею ОСОБА_5 з відома ОСОБА_2
, а про те , що даний договір являється
фіктивним їй не було відомо. Як
вбачається з п. 1.5 договору про
купівлю-продаж спірного будинку , ключі
від нього були передані ОСОБА_1 до
оформлення даного договору.

Таким чином дійти до висновку про
наявність умислу всіх сторін
правочину про його фіктивність не
можливо.

Окрім того , ОСОБА_1 в суді апеляційної
інстанції категорично заперечувала
фіктивність цього правочину і
наполягала на тому , що вона фактично
являється власницею спірного
домоволодіння , де здійснює зі своєю
родиною господарську діяльність,
проводить необхідні комунальні оплати
за електроенергію , землекористування ,
тощо, про що надала квитанції,
займається питанням земелевідведення
, переоформила на своє ім.»я
електролічильник.

Таким чином, за спірним право чином
ОСОБА_5 реально отримала майно , в
зв»язку з чим правочин не може бути
визнаний фіктивним.

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає за необхідне оскаржуване
рішення скасувати і в задоволенні
позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ст. 307, п.4 ч.1 ст.
309, 313,316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 13 червня 2013 року -
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1,3-тя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та переведення на
позивача прав та обов'язків покупця -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили .

Судді