АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/781/13-ц 22-ц/774/604/К/14
Справа № 177/781/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/604/К/14
суддя Строгова Г.Г.
Категорія - 27 ( ІІІ )
Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан
Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» - Чурілов Дмитро
Миколайович, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 березня 2012 року позивач Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит») звернувся до суду з позовом
до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат,
посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3
належним чином не виконує зобов'язання
за кредитним договором № 106-пк-2007 від
28.02.2007 року, поручителем по якому
виступає ОСОБА_6, в результаті чого
утворилася заборгованість станом на
03.09.2011 року в розмірі 130 062,68 грн.

Ухвалою Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 22 червня
2012 року провадження у справі в частині
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості закрито у зв'язку з його
смертю.

У липні 2013 року позивач уточнив позовні
вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 155 179,52
грн.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором №106-пк-2007 від 28.02.2007
року станом на 27.06.2013 року в розмірі 85 184,
73 грн., яка складається з
заборгованості за простроченою
комісією в розмірі 10 010,00 грн. та пені за
несвоєчасне погашення комісії в
розмірі 75 174,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» витрати по сплаті
судового збору у розмірі 851,84 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить змінити рішення суду
та задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Висновок суду щодо початку перебігу
строку позовної давності з моменту
невиконання ОСОБА_3 чергових
щомісячних платежів суперечить п. 3.2.
кредитного договору, яким визначено, що
боржник зобов'язується здійснити
останню сплату щомісячного платежу по
погашенню позичкової заборгованості
не пізніше 28.02.2010 року, і саме з цього
часу починається перебіг позовної
давності.

Звернення Банку до суду за захистом
порушеного права в межах строку дії
кредитного договору є його правом, а не
обов'язком, що закріплено у ч. 2 ст. 1050 ЦК
України та пп. 3 п. 3.8. кредитного
договору.

Відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи за апеляційною
скаргою представника позивача ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року шляхом SMS-повідомлення,
направленого у відповідності до
Порядку надсилання учасниками
судового процесу текстів судових
повісток у вигляді SMS-повідомлень,
затвердженого наказом Державної
судової адміністрації України від
01.06.2013 року №73, про що Програмою
автоматизованого документообігу
апеляційного суду Дніпропетровської
області (Д-3) сформовано довідку в
електронному вигляді, в судове
засідання не з'явився, що (у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України)
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» - Чурілова Д.М.,
який підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
колегією суддів не перевіряється,
оскільки представником ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» рішення суду в цій
частині позовних вимог не
оскаржується, відповідач ОСОБА_7 своїм
правом на апеляційне оскарження
рішення суду взагалі не скористався, а
згідно з вимогами частини 1 статті 303
ЦПК України і зважаючи на роз'яснення,
викладені в п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
р., - під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором та у задоволенні
частини позовних вимог про стягнення
простроченої комісії, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності про
застосування якого заявлено
відповідачем.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч.3,4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі №
6-116цс13 від 6 листопада 2013 року
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору ( графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
лютого 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та
Кредит», правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3
укладено кредитний договорі №106-пк-2007,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
отримав від позивача на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості та платності кредитні
ресурси в сумі 11 000,00 грн. з оплатою по
процентній ставці 0,0001% річних з
кінцевим терміном повернення до 28
лютого 2010 року.

При цьому, згідно п. 3.3. цього Договору
позичальник (ОСОБА_3) зобов'язався
щомісячно, в термін з 1 по 20 число
кожного місяця, здійснювати погашення
заборгованості за кредитними
ресурсами в розмірі 305, 56 грн. та
нарахованими процентами, відповідно до
Графіку зниження розміру
заборгованості (Додаток №1, який є
невід'ємною частиною цього Договору).
Останню сплату щомісячного платежу по
погашенню позичкової заборгованості
позичальник зобов'язується здійснити
не пізніше 28 лютого 2010 року.

Згідно п. 4.7. цього Договору позичальник
щомісяця, в строк з 1 по 20 число кожного
місяця, сплачує комісійну винагороду
за надання кредитних ресурсів у
розмірі 192,50 грн. У зазначений термін
сплачується комісійна винагорода за
попередній календарний місяць.
Комісійна винагорода Банка
сплачується позичальником щомісячно,
за весь період до моменту повного
виконання позичальником зобов'язань по
поверненню отриманих кредитних
ресурсів.

Строк дії договору сторонами погоджено
до повного виконання ними прийнятих
на себе зобов'язань.

Як встановлено судом, у порушення
умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав та станом на 27.06.2013 року має
заборгованість в сумі 155 179,52 грн., яка
складається з: 7 310,01 грн. - прострочена
заборгованість по кредиту, 11 510,00 грн. -
прострочена комісія, 61 184,78 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту (за
період з 14.03.2011р. по 27.06.2013р.), 75 174,73 грн. -
пеня за несвоєчасне погашення комісії
(за період з 14.03.11р. по 27.06.2013р.).

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до
моменту виконання сторонами в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань (п. 7.2), так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі підлягав виконанню
в строк до 28 лютого 2010 року.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у лютому
2007 року, щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту з лютого 2008 року не
виконував, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся 14 березня 2012 року,
включивши до позовних вимог всю
заборговану суму.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 305,56
грн. (п. 3.3.), а також встановлено
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту (п.3.5., п. 3.8., п.3.9.).

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця згідно Графіку
зниження розміру заборгованості (а.с. 7),
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
те, що строк дії договору та строк
виконання боргового зобов'язання
сплинув, оскільки початком перебігу
позовної давності є останній черговий
платіж здійснений ОСОБА_3, тобто з 21.02.2008
року, а з позовом банк звернувся у
березні 2012 року, ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Із наданого ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» розрахунку заборгованості за
кредитним договором вбачається, що
позичальник почав порушувати умови
кредитного договору по сплаті
заборгованості по кредиту уже з лютого
2008 року, а по сплаті щомісячної
комісійної винагороди з 01.07.2011 року. З
відповідним позовом до суду Банк
звернувся у березні 2012 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач
просив, у тому числі про застосування
строків позовної давності (а.с143-144).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Зважаючи на те, що умовами кредитного
договору передбачений обов'язок
позичальника щомісячно погашати
кредит, з урахуванням положень ст.ст. 261,
530, 631 ЦК України на користь кредитора
підлягають стягненню несплачені до
моменту звернення кредитора до суду з
позовом щомісячні платежі (з
процентами) в межах позовної давності
щодо кожного із цих платежів.

Отже, у відповідності з умовами
кредитного договору, Графіком зниження
розміру заборгованості і наданим ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» розрахунку,
який не спростовано відповідачем, з
останнього на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» підлягає
стягненню 5 967,50 грн. простроченої
заборгованості по сплаті щомісячних
платежів з 20 березня 2009 року по 28 лютого
2010 року виходячи з розрахунку: 11
прострочених щомісячних платежів х
305,56 грн. (розмір щомісячного платежу) = 5
967,50 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту, колегія суддів
виходить із того, що підставою, яка
породжує обов'язок сплатити неустойку,
є порушення боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно п. 6.1. Кредитного договору за
прострочення повернення Кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує Банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадку порушення
позичальником строків платежів,
передбачених п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7.,
4.8. цього Договору, а також будь-яких
інших строків платежів, передбачених
цим Договором.

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до суду із
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором 14 березня 2012
року, стягнення неустойки проводиться
за період з 14.03.2011 року по 27.06.2013 року та
становить 61 184,78 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту (5 967,50
грн. х 837 х 1%/100 = 61 184,78 грн.).

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення простроченої заборгованості
за кредитним договором та пені за
несвоєчасне погашення кредиту та
ухвалює нове рішення про часткове
задоволення цих позовних вимог на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України,
якщо суд апеляційної інстанції, не
передаючи справи на новий розгляд,
змінює або ухвалює нове рішення, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів
вважає необхідним змінити рішення
суду, додатково стягнувши з
відповідача на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» понесені витрати
на сплату судового збору у суді першої
інстанції у розмірі 448,79 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені судові
витрати за подання апеляційної скарги
на рішення суду в розмірі 650,32 грн.
пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» -
задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення простроченої заборгованості
за кредитним договором та пені за
несвоєчасне погашення кредиту
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення простроченої заборгованості
за кредитним договором та пені за
несвоєчасне погашення кредиту
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» прострочену
заборгованість за кредитним договором
№106-пк-2007 від 28.02.2007 року станом на 27.06.2013
року у розмірі 5 967,50 грн. та пеню за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 61 184,78 грн., а всього 67 152,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір
у розмірі 448,79 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір
за подання апеляційної скарги у
розмірі 650,32 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: