АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/540/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

встановила:

У червні 2013 року позивач ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
суму заборгованості по кредиту на
загальну суму 88 587, 51 доларів США, що
еквівалентно по курсу НБУ на час
здійснення розрахунку 14.03.2013 року - 708
079 грн. 97 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
представник позивача зазначав, що
зметою зменшення фінансового
навантаження на ОСОБА_2 09.03.2011 року та
14.05.2012 року між ПАТ «Райффайзен банк
Аваль» та ОСОБА_2 були укладені
додаткові угоди № 1 до кредитного
договору про зміну умов погашення
(реструктуризацію) кредиту, за умовами
яких строк кредиту було збільшено на 33
календарних місяці, до 01.05.2024 року,
також вирішено питання щодо періодів
збільшення фактичної заборгованості
за сумою кредиту на суму
заборгованості за відсотками та щодо
періодів тимчасового зменшення
розмірів щомісячного платежу. ОСОБА_2
кошти отримала, однак договірні
зобов'язання, передбачені кредитним
договором в частині повернення кредиту
та сплати процентів за користування
наданими коштами не виконала, що надає
банку право вимагати дострокового
повернення кредиту та сплату
відсотків.

Заочним рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 08 жовтня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/4006/74/60056 від 31.08.2007 року у розмірі 88
587, 51 доларів США (708 079 грн. 97 коп. ), з
яких: 79 649,61 доларів США -
заборгованість по кредиту, 5131,75 доларів
США - заборгованість за відсотками, 30 422
грн. 56 коп. - пеня за несвоєчасну сплату
заборгованості по кредиту та
відсотках, а також понесені витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.,
всього - 711 520 грн. 97 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення -
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Вказувала, що позивачем не було
надано доказів, а судом першої
інстанції взагалі не було з'ясовано, чи
є підтвердження щодо одержання
відповідачем вимоги позивача про
дострокове погашення кредиту, як
передбачено п.10 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів».
Зазначала, що її було позбавлено права
на усунення порушення умов договору
щодо наявної заборгованості у 60-денний
строк, а банком було порушено порядок
врегулювання спірних правовідносин,
встановлений п.10 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів». Вважає,
що вимога про дострокове повернення
кредиту є передчасною, оскільки
заявлена позивачем з порушенням
обов'язкового порядку, встановленого п.
10 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

В судове засідання апелянт та її
представник не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, зазначені
представником апелянта причини його
неявки в судове засідання визнані
колегією суддів неповажними, неявка
апелянта є повторною, тому колегією
визнано за можливе розглянути справу у
відсутності апелянта та її
представника відповідно до вимог ст. 305
ЦПК України.

Представник позивача також в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
31.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
014/4006/74/60056 про надання кредиту у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 85 138,20 доларівСША, зі сплатою 14,
25% річних за його користування та
кінцевим терміном повернення до 31.08.2021
року.

Також судом встановлено, що 09.03.2011 року
та 14.05.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_2 були укладені
додаткові угоди до кредитного договору
про зміну умов погашення (
реструктуризацію ) кредиту.

Додатковою угодою від 09.03.2011 року було
збільшено строк кредитування на 33
календарних місяці, до 01.05.2024 року. Крім
того, на підставі цієї угоди фактична
заборгованість за сумою кредиту
збільшується на суму заборгованості за
відсотками. Тимчасово на період з 15.03.2011
року по 14.03.2012 року сторони домовились
зменшити розмір щомісячного платежу
ОСОБА_2 за кредитним договором до
розміру, визначеного у графіку
погашення кредиту та інших платежів, що
є додатком до додаткової угоди.

На підставі цієї додаткової угоди
фактична заборгованість за сумою
кредиту збільшується на 15 календарний
день з дня закінчення відстрочки
сплати процентів на суму залишкової
заборгованості за процентами, у зв'язку
з чим відбувається зміна строку
погашення ОСОБА_2 цієї заборгованості.
Таке збільшення не супроводжується
видачею кредитних коштів останній.

Додатковою угодою від 14.05.2012 року було
встановлено, що тимчасово на період з
15.05.2012 року до 14.05.2013 року сторони
домовилися зменшити розмір
щомісячного платежу ОСОБА_2 за
кредитним договором до розміру,
визначеного у графіку погашення
кредиту та інших платежів, що є
додатком до додаткової угоди.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що протягом дії кредитного
договору ОСОБА_2 несвоєчасно та не в
повному обсязі сплачувала залишок
заборгованості по кредиту та відсотки
за користування кредитом, що призвело
до утворення заборгованості, яка
станом на 14.03.2013 року становить 88 587, 51
доларів США (708 079 грн. 97 коп. ), з яких: 79
649,61 доларів США - заборгованість по
кредиту, 5131,75 доларів США -
заборгованість за відсотками, 30 422 грн.
56 коп. - пеня за несвоєчасну сплату
заборгованості.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, колегія
суддів дійшла висновку, що обставини,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими при вирішенні
справи, доведені. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що апелянт вважає відсутніми
правові підстави для дострокового
стягнення усієї суми заборгованості,
оскільки банком не дотримано
досудового порядку врегулювання
правовідносин за кредитним договором,
тоді як відповідно до п. 10 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
за кредитом на придбання житла банк мав
установити строк для погашення
заборгованості - 60 календарних днів з
моменту отримання вимоги
позичальником.

Проте зазначені доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає
необґрунтованими і такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості. Статтею 629 ЦК України
встановлено обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Відповідно до п.1.1 додаткової угоди від
14.05.2012 року до кредитного договору,
станом на дату її укладення фактична
заборгованість позичальника за
кредитним договором по сплаті суми
кредиту становить 80 189,62 доларів США.

Пунктами 1.1 - 1.3.4 додаткової угоди
сторони передбачили умови сплати
простроченої заборгованості,
зменшення щомісячних платежів, інші
умови реструктуризації, у наступному
порядку:

- в період з 15.05.2012 року до 14.05.2013 року
сукупна заборгованість позичальника
по сплаті процентів за кредитом
становитиме 11 364,98 доларів США;

- тимчасово на період з 15.05.2012 року по
14.05.2013 року сторони домовились зменшити
розмір щомісячного платежу
позичальника за кредитним договором до
розміру, визначеного в графіку
погашення кредиту та інших платежів за
кредитним договором, що є додатком до
цієї додаткової угоди ( Відстрочка
сплати процентів) на таких умовах:

- протягом відстрочки сплати процентів
позичальник зобов'язується сплатити
54,45% сукупної заборгованості за
процентами шляхом здійснення
щомісячних платежів у твердо
визначеній сумі, зокрема, у розмірі 530
доларів США, що підлягають сплаті 15.05.2012
року, з поступовим зменшенням до суми
500,62 доларів США, що підлягає сплаті
15.04.2013 року.

- протягом дії відстрочки сплати
процентів проценти на щомісячну
залишкову заборгованість за
процентами не нараховуються;

- позичальник зобов'язується здійснити
погашення залишкової заборгованості
за процентами у майбутньому у складі
щомісячних платежів відповідно до
графіка погашення кредиту та інших
платежів за кредитним договором.

Пунктом 3 зазначеної додаткової угоди
графік погашення кредиту та інших
платежів за кредитним договором
викладено в новій редакції в додатках
№ 1,2 до цієї додаткової угоди.

Як вбачається з вказаного графіку -
Додатку № 1 до додаткової угоди, схема
погашення є ануїтетною, за якої
щомісячний платіж на період відстрочки
сплати процентів складає 741,85 доларів
США. Також у даному графіку зазначено,
що позичальнику необхідно чітко
дотримуватись графіку платежів та
щомісяця вносити зазначену суму не
пізніше 15 числа кожного місяця. При
затримці платежу хоча б на 1 день,
відстрочення відсотків не
відбувається, тобто виникає
прострочена заборгованість, яку
необхідно сплатити в повному обсязі.

Пунктом 1.5 додаткової угоди визначено,
що відстрочка сплати процентів не
відновлюється, якщо протягом строку її
дії позичальник прострочить виконання
своїх грошових зобов'язань за
кредитним договором на більш ніж 90
календарних днів підряд.

Проте, як вбачається з розрахунку
заборгованості станом на 14.03.2013 року,
умови додаткової угоди від 14.05.2012 року
відповідач виконувала неналежним
чином: з серпня 2012 року сплачувала не
усі платежі по кредиту, не сплативши
щомісячні платежі у серпні, вересні,
грудні 2012 року та січні 2013 року.
Щомісячні платежі по відсотках, сума
яких була визначена у додатковій угоді,
відповідач також з липня 2012 року
сплачувала несвоєчасно та не в повному
обсязі, що відповідно до п. 1.4
додаткової угоди є підставою для
припинення відстрочки сплати
процентів з дня, наступного за днем
прострочення.

Враховуючи зазначені порушення
зобов'язань з боку відповідача, станом
на 14.03.2013 року утворилась прострочена
заборгованість в сумі 889,83 долари США,
загальна сума непогашеної
заборгованості по кредиту - 79 649,61 долар
США. Заборгованість за відсотками на
вказану дату склала 5131,75 доларів США. За
прострочення сплати платежів по
кредиту та відсотках банком нараховано
пеню: за прострочку кредиту - 606,1
доларів США, за прострочення сплати
відсотків - 3200,05 доларів США, що загалом
складає 3806,15 доларів США, та в
гривневому еквіваленті становить 30 422
грн. 56 коп.

Розрахунок і сума заборгованості в
апеляційній скарзі апелянтом не
оспорювались.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору
позичальник зобов'язалась достроково
здійснити повернення кредиту,
процентів та інших платежів, що
визначені договором у разі невиконання
або неналежного виконання
позичальником умов договору. У такому
разі кошти мають бути повернуті
позичальником протягом 30 календарних
днів з моменту надіслання кредитором
на адресу позичальника відповідного
листа-повідомлення.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п. 29 Постанови № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з
того, що якщо договором встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (із розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому від суми кредиту.

Згідно з п.6.5 кредитного договору,
кредитор має право вимагати
дострокового погашення позичальником
заборгованості за кредитом,
нарахованих процентів за користування
кредитом, неустойки, відшкодування
збитків у випадках невиконання
позичальником умов цього договору та в
інших випадках, передбачених цим
договором. Таке дострокове погашення
повинно бути здійснене позичальником
не пізніше 30 календарного дня з дня
надіслання позичальнику відповідного
повідомлення від кредитора з вимогою
дострокового погашення.

З матеріалів справи вбачається, що 30
листопада 2012 року банком була
надіслана на адресу ОСОБА_2, зазначену в
кредитному договорі та копії паспорту,
вимога про дострокове виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором у зв'язку з наявністю
простроченої заборгованості - протягом
30 календарних днів з дати цієї вимоги.
Вказана кореспонденція була повернута
до банку без вручення за закінченням
терміну зберігання в поштовому
відділенні.

Таким чином з матеріалів справи
вбачається, що порушення умов
додаткової угоди, якою був
встановлений новий графік погашення
кредиту, позичальник стала допускати з
липня 2012 року, вимога про дострокове
виконання зобов'язань за кредитним
договором була надіслана ОСОБА_2 30
листопада 2012 року, станом на 14 березня
2013 року розмір простроченої
заборгованості збільшився, а до суду з
даним позовом банк звернувся 06 червня
2013 року.

За таких обставин доводи відповідача
про ненадання їй строку - 60 календарних
днів для виконання вимог про
дострокове погашення заборгованості є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки матеріали справи не містять
жодних доказів, що відповідачем були
усунуті порушення умов договору шляхом
погашення заборгованості.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
дострокового стягнення усієї суми
заборгованості за кредитним договором
з відповідача на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що ним допущено порушення
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Таким чином, суд першої інстанції з
достатньою повнотою з'ясував обставини
справи, зібраним доказам дав належну
оцінку, правильно застосував норми
матеріального права та послався на
положення ст. 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК
України й ухвалив законне та
обґрунтоване рішення. Доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: