Справа №486/2932/13-ц 20.03.2014 20.03.2014 20.03.2014
Провадження №22-ц/784/983/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання -
Яценко Л.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача - Борця Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 р., за позовом

ОСОБА_3

до

комунального підприємства
«Теплопостачання та
водо-каналізаційного господарства»

про поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до комунального підприємства
«Теплопостачання та
водо-каналізаційного господарства» (
далі - КП ТВКГ) про поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що з 15 січня 2003 р. працював у
відповідача на посаді начальника
дільниці механізації та
ремонтно-будівельних робіт. Наказом №
122/1-ОС від 3 липня 2006 р. він був
переведений на посаду головного
механіка - начальника дільниці
механізації КП ТВКГ. 18 вересня 2013 р.
його було звільнено з займаної посади
за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату.

Посилаючись на незаконність свого
звільнення, оскільки скороченню
підлягала лише посада головного
механіка, а він займав й посаду
начальника дільниці, а також на те, що
незважаючи на переважне право
залишення його на роботі, відповідач
після його звільнення ввів посаду
начальника дільниці й прийняв на цю
посаду іншу особу, позивач просив
поновити його на роботі на посаді
начальника дільниці механізації та
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 р. у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на ті самі обставини, що
зазначені у позовній заяві, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення його позову у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційного скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає на
підставі наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 15
січня 2003 р. перебував з КП ТВКГ в
трудових правовідносинах, працював на
посаді начальника дільниці
механізації та ремонтно-будівельних
робіт. Наказом № 122/1-ОС від 3 липня 2006 р.
він був переведений на посаду
головного механіка - начальника
дільниці механізації КП НВКГ.

З 1 квітня 2008 р. у зв'язку з проведеними
змінами у штатному розкладі, назву
посади, яку обіймав позивач, було
приведено у відповідність до
Класифікатора професій, та починаючи з
цього часу назва професії, яку обіймав
позивач була зазначена як головний
механік.

У зв'язку з тяжким фінансовим
становищем, наказом № 76 від 10 червня 2013
р. були внесені зміни до штатного
розкладу та скорочена чисельність
працівників КП ТВКГ, яким з 11 вересня 2013
р. чисельність робочих місць
скорочувалась на 35 одиниць, в тому
числі посада головного механіка.

Наказом № 68-к від 20 червня 2013 р.
позивача було попереджено про наступне
звільнення 27 червня 2013 р. ( а.с. 35-37).

18 вересня 2013 р. на підстав наказу № 95-ОС
ОСОБА_3 було звільнено з посади
головного механіка у зв'язку із
скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України. На скорочення ОСОБА_3 з
посади головного механіка у
передбачені законом строки, 23 серпня 2013
р. була отримана згода профспілкового
комітету КП ТВКГ.

За такого, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що звільнення
позивача відбулося відповідно до норм
трудового законодавства, а тому
відсутні підстави для поновлення його
на роботі.

Доводи позивача про те, що згідно
запису в трудовій книжці він працював
на посаді головного механіка -
начальника дільниці механізації, а
посада начальника дільниці не
скорочувалась, колегія суддів вважає
безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
дійсно наказом № 122/1-ОС від 3 липня 2006 р.
позивач був переведений на посаду
головного механіка - начальника
дільниці механізації КП НВКГ.

Проте, Класифікатором професій, такої
професії як головний механік -
начальник дільниці механізації не
передбачено. Разом з цим, відповідно до
примітки 2 Додатку В Класифікатора
професій назви професій можуть бути
розширені за потребою користувача для
внутрішнього користування. У зв'язку з
чим, до 1 квітня 2008 року КП ТВКГ
використовувало розширену назву
посади головний механік, а саме
головний механік - начальник дільниці.

З 1 квітня 2008 р. у зв'язку з проведеними
змінами у штатному розкладі, назву
посади, яку обіймав позивач, було
приведено у відповідність до
Класифікатора професій, та починаючи з
цього часу назва професії, яку обіймав
позивач була зазначена як головний
механік. Посада начальника дільниці
(відділу механізації) штатним
розкладом передбачена не була.

При цьому будь-яких змін у посадових
обов'язках, чи умовах праці позивача не
відбулось.

Вподальшому штатні розклади
підприємства змінювались 6 разів, але
назва посади позивача - головний
механік не змінювалась.

У свою чергу ОСОБА_3 був
повідомлений про зміну назви своєї
посади як усно, так і письмово, що
підтверджує його підпис від 1 жовтня 2012
р. в посадовій інструкції головного
механіка № 15-057 ИД, затвердженої
директором КП ТВКГ 20 вересня 2012 р. ( а.с.
100-110).

Крім того, протягом 5 років своєї
роботи після приведення назви посади у
відповідність до Класифікатора
професій позивач був обізнаний про це,
оскільки виконував свої обов'язки
головного механіка, про що свідчать
підписані ним, як головним механіком
підприємства, документи (а.с 116-129).

Відсутність відповідного запису в
трудовій книжці щодо точної назви
посади, яку обіймав позивач, не є
безперечним доказом того, що позивач
працював на посаді саме начальника
дільниці, оскільки це спростовується
вищезазначеними доказами.

Що стосується доводів позивача про
прийняття відповідачем іншої особи на
посаду, що обіймав позивач, то колегія
суддів виходить з того, що дійсно з 1
жовтня 2013 р. в КП ТВКГ діє новий штатний
розклад, в якому затверджено нову
посаду - начальника дільниці і з 15
жовтня 2013 р. на цю посаду було
призначено ОСОБА_5

Відповідно до ст. 42-1 КЗпП України
працівник, з яким розірвано трудовий
договір з підстав, передбачених п. 1 ст.
40 КЗпП України (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації)
протягом одного року має право на
укладення трудового договору у разі
поворотного прийняття на роботу, якщо
власник або уповноважений ним орган
проводить прийняття на роботу
працівників аналогічної
кваліфікації.

Проте, звертаючись до суду,
позивач оспорював лише законність
свого звільнення. Вимог щодо
зобов'язання відповідача укласти з ним
трудовий договір з підстав,
передбачених ст. 42-1 КЗпП України,
позивачем не заявлялось.

За такого, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: