Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0609/2-3193/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

з участю секретаря судового засідання
Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 02 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и л
а :

16 серпня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (далі Банк) звернувся до суду з
даним позовом. Зазначав, що 12 грудня 2005
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № А14-2/006-4/49396 про
надання кредиту в розмірі 12 678 дол. США з
кінцевим терміном повернення 11.12.2010
року.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання позичальником
між Банком та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки. Також між позивачем та
відповідачем було укладено договір
застави, відповідно до якого
відповідачем надано в заставу позивачу
автомобіль марки OPEL Astra 1.4 I, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Свої зобов'язання перед позичальником
Банк виконав у повному обсязі.

Відповідач умови укладеного договору
порушує, кредит своєчасно не погашає.
Станом на 18 червня 2012 року утворилась
заборгованість на суму 20 165,16 дол. США,
що є еквівалентною 161 170,05 грн., з яких: 34
341,77 грн. - заборгованість за кредитом; 23
399,64 грн. - заборгованість за відсотками;
64 047,41 грн. - пеня за прострочення тіла
кредиту; 39 381,22 грн. - пеня за
прострочення відсотків по кредиту.

З наведених підстав, ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просив стягнути в
солідарному порядку із ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на свою користь заборгованість
за кредитним договором у розмірі 161 170,05
грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 02
листопада 2012 року позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитом - 34 341,77 грн.,
заборгованість по відсоткам - 23 399,64
грн., пеню за прострочення тіла кредиту
- 34 341,77 грн., пеню за прострочення
відсотків по кредиту - 10 000 грн., витрати
по сплаті судового збору - 1 611,70 грн.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати заочне рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 02.11.2012 р. і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Зазначає, що ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» не надано будь-яких доказів,
якими підтверджується факт видачі
кредитних коштів. Саме підписання
кредитного договору не може свідчити
про фактичне отримання кредиту
позичальником. Тому кредитний договір
не може вважатися укладеним, а договір
поруки є недійсним.

Крім того вважає, що договір поруки
припинив свою дію відповідно до ч.4 ст.559
ЦК України, оскільки кредитор вимогу до
ОСОБА_3 як поручителя пред'явив після
спливу шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання.

Зазначене, на думку відповідача, не
було враховане судом, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, 12 грудня 2005 року між
Банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № А14-2/006-4/49396 про
надання кредиту в розмірі 12 678 дол. США з
кінцевим терміном повернення 11.12.2010
року.

У забезпечення виконання зобов'язання
позичальником між Банком та ОСОБА_3
12.12.2005 року укладено договір поруки.

Банк 22.09.2011 року на адресу позичальника
ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, тобто
після спливу кінцевого терміну
повернення кредиту, яким є 11.12.2010 року,
направив письмову вимогу про
дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором у
загальній сумі 9 272,97 доларів США (а.с.24).

16.08.2012 року Банк звернувся до суду з
позовом до позичальника ОСОБА_2 та
поручителя ОСОБА_3 про стягнення в
солідарному порядку заборгованості по
кредиту у розмірі 161 170 грн.05 коп., яка
виникла станом на 18.06.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4ст.559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої
статті 251 ЦК України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
(частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної
події, яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Пунктом 3.1 договору поруки
визначено, що договір вступає в силу з
моменту його підписання сторонами та
припиняє свою дію після повного
виконання зобов'язання за кредитним
договором (а.с.19).

В пункті 1.1 кредитного договору №
А14-2/006-4/49396 від 12.12.2005 року, укладеного
між Банком та ОСОБА_2, строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строком повного
погашення кредиту є 11.12.2010 року (а.с.15, 16).

Згідно положень третього
абзацу пункту 24 Постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», пред'явленням вимоги
до поручителя є як направлення
/вручення/ йому вимоги про погашення
боргу (залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому,
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

За таких обставин в ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» право пред'явити вимогу
до поручителя ОСОБА_3 про виконання
порушеного боржником зобов'язання щодо
повернення кредиту виникло, починаючи
з 12 грудня 2010 року, протягом наступних
шести місяців, тобто до 13.06.2011 року.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, письмову вимогу до поручителя
ОСОБА_3 Банк направив 22.09.2011 року (після
спливу строку повного погашення
кредиту, яким є 11.12.2010 року), а позов до
суду подав 16.08.2012 року. Тобто письмова
вимога до поручителя та позов
пред'явлені Банком вже після спливу
встановленого ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячного строку.

З врахуванням наведених вимог закону
та обставин справи, колегія суддів
ввважає, що на момент пред'явлення
Банком письмової вимоги про дострокове
виконання грошових зобов'язань за
кредитним договором та на момент
подання позову укладений між Банком та
ОСОБА_3 12.12.2005 року договір поруки є
припиненим відповідно до ч.4 ст.559 ЦК
України, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного виконання усіх зобов'язань
боржника за кредитним договором, а
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, не пред'явив
вимоги до ОСОБА_3, як до поручителя.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
18 липня 2012 року у справі за заявою
Особа-1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 серпня 2011 року у справі за
позовом Особа-1 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання договору поруки
припиненим.

Відтак, підстав для задоволення позову
про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості
за кредитним договором у суду не було.

Оскільки рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором ухвалено без додержання норм
матеріального права, а тому відповідно
до ст.309 ЦПК України наявні підстави
для його скасування в цій частині з
ухваленням нового рішення про відмову
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у
задоволенні позову до ОСОБА_3

Так як рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову до ОСОБА_2
не оскаржується в апеляційному
порядку, то відповідно до ст.303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції в
цій частині судове рішення на предмет
законності та обґрунтованості не
перевіряє.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 02
листопада 2012 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 в солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
№ А14-2/006-4/49396 від 12 грудня 2005 року та
витрат по сплаті судового збору
скасувати та ухвалити в цій чатині нове
рішення.

Відмовити публічному акціонерному
товариству «Райффайзен Банк Аваль» у
задоволенні позову до ОСОБА_3 про
стягнення у солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
№А14-2/006-4/49396 від 12 грудня 2005 року та
витрат по сплаті судового збору.

В решті заочне рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді