Справа № 459/5421/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1742/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.

при секретарі Данилик І.І.,

з участю представника відповідача
Музика М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 16 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області,
Державного підприємства "Львіввугілля"
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"язків
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 16
січня 2014 року позовні вимони ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 5
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди спричиненої ушкодженням здоров"я
при виконанні трудових обов"язків
внаслідок трудового каліцтва.

Стягнуто з Державного підприємства
"Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 6 000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"язків
внаслідок професійного захворювання.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржив відповідач -
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в апеляційній
скарзі просить рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 16 січня 2014 року
скасувати частково в частині стягнення
моральної шкоди у зв"язку з нещасним
випадком на виробництві з Відділення
виконавчої дирекції Фонду в м.
Червонограді та в позовних вимогах
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду в м. Червонограді
відмовити повністю. Вважає, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Стверджує, що
Фонд не є винною особою у заподіянні
потерпілому ушкодження здоров"я, а
відтак у потерпілого відсутнє право на
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Також стверджує,
що судом не вз"ято до уваги п.3. ч.3
розділу 9 Прикінцеві положення Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного страхування, які
спричинили втрату працездатності де
встановлено, що відшкодування Фондом
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року.
Звертає увагу, що позивачем не долучено
жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв"язку з ушкодженням
здоров"я на виробництві, судом не
повністю враховано норми статей Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Червонограді Львівської області до
задоволення не підлягають із наступних
підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Згідно з вимогами ст.ст.1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на
належні,безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно трудової книжки на ім"я ОСОБА_3,
останній 10.02.1993 року прийнятий
машиністом екскаватора III розряду на
поверхні - шахта №7 «Великомостівська».
24.02.1997 року переведений учнем гірничого
робітника підземного I розряду. 12.05.1997
року переведений гірничим робітником
підземним III розряду. 04.10.2000 року
переведений гірником підземним III
розряду. 01.11.2002 року переведений
електрослюсарем підземним III розряду.
20.12.2002 року переведений
електрослюсарем підземним IV розряду.
07.05.2003 року переведений підземним
електрослюсарем IV розряду. 13.01.2009 року
переведений електрослюсарем підземним
V розряду. 12.07.2009 року звільнений по ст.40
п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що
перешкоджає продовженню даної роботи.

20.10.2004 року із позивачем стався
нещасний випадок, про що шахтою
«Зарічна» ДП «Львівугілля» 22.11.2004 року
складено акт № 33 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом.

Згідно з повідомленням МСЕК № 45 від
26.03.2013 року ОСОБА_3 вперше був оглянутий
травматологічною МСЕК: акт № 1246/4 від
24.05.2005 року встановлено 25% втрати
профпрацездатності по трудовому
каліцтву. Дата переогляду 20.05.2006 року.
Акт № 518 від 18.05.2006 року, встановлено 25%
втрати профпрацездатності по
трудовому каліцтву. Дата переогляду
18.05.2009 року. Акт № 918 від 20.08.2009 року
встановлено III групу профзахворювання
55%. Дата переогляду 04.08.2010 року. Акт №
1381/7 від 26.08.2010 року встановлено III групу
профзахворювання 55%. Дата переогляду
26.07.2012 року. Огляд обласною МСЕК № 1 акт
№ 1350 від 07.08.2012 року встановлено III
групу профзахворювання 60%. Дата
переогляду 26.06.2015 року.

Як вбачається з виписки з акту огляду
МСЕК до довідки серії ЛВА-2 № 026727 від
20.08.2009 року позивачу встановлено 55%
втрати профпрацездатності, з яких: 30% -
встановлено вперше профзахворювання -
радикулопатія, 25% - трудове каліцтво.

У зв"язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці,
ОСОБА_3 неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні, звертався за
медичною допомогою, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
виписок з історії хвороби.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999 року
№ 1105-ХІV «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» так
і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно
з якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоровя, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у звязку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоровя.

Встановлення Законом обовязку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Встановлено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи те, що висновком МСЕК від
24.05.2005 року позивачу вперше було
встановлено 25% втрати працездатності
внаслідок трудового каліцтва, районний
суд прийшов до обгрунтованого
висновку, що обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
трудового каліцтва повинен бути
покладений на Фонд, який у
відповідності до ст. 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» несе обов'язок по
відшкодуванню позивачу моральної
шкоди на час встановлення позивачу
втрати професійної працездатності.

Задовольняючи позов частково та
стягуючи з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді 5
000 грн., районний суд визначив розмір
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням тяжкості завданої
позивачу моральної шкоди, глибини,
тривалості та характеру моральних та
фізичних страждань позивача, стану
його здоров»я, тяжкості
професійного захворювання, настання
у зв'язку з цим негативних змін у
його житті, необхідності лікування,
втрати у зв'язку з цим
життєвих зв'язків, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, та виходячи з засад
розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України
від 31 березня 1995 року №4„Про судову
практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди".

З урахуванням наведених обставин, не
заслуговують на увагу обґрунтування
вимог апеляційної скарги щодо
обов»язкових умов для підтвердження
факту моральної шкоди - висновку
лікарських установ про наявність
моральної шкоди.

Суд першої інстанції не повинен був
брати до уваги Прикінцеві положення
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань в Україні», яким
встановлено, що відшкодування Фондом
моральної шкоди припиняється 01.01.2008 р.,
оскільки наведені положення визнано
неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Червонограді Львівської області
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для їх задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій