Справа № 367/7740/13ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/2128/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого -Малорода О.І.

суддів - Поліщука М.А., Верланова С.М.

при секретарі - Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_5 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» про визнання особи такою,
що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду з зазначеним позовом,
мотивувала свої вимоги тим, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1. Колишня
власниця квартири - ОСОБА_4 знялася з
реєстрації. У квартирі залишився
зареєстрованим відповідач по справі -
ОСОБА_1.

Зазначала, що відповідач 11 вересня 1999
року забрав свої особисті речі та
виїхав з квартири. Відповідач був
власником ? частини спірної квартири, 16
лютого 2001 року ця частина квартири була
подарована ним ОСОБА_4, але відповідач
далі мав право проживати у зазначеній
квартирі як член сім'ї власника. 21
березня 2007 року власниця квартири -
ОСОБА_4 подарувала квартиру її
/позивачці/.

Вказувала, що на момент, коли вона стала
власником квартири, відповідач в ній не
проживав, не є членом його сім'ї, але в
добровільному порядку знятися з
реєстрації не бажає.

Оскільки вона має намір продати
зазначену квартиру, реєстрація
відповідача у квартирі перешкоджає їй
використовувати своє право власності у
повному обсязі на власний розсуд і
розпоряджатися майном.

Тому просила позов задовольнити у
повному обсязі, та визнати відповідача
таким, що втратив право користування
вказаною квартирою.

Рішенням суду позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позивних вимог в повному обсязі.

Мотивує свої вимоги тим, що суд першої
інстанції не повністю з'ясував
обставини справи.

Зазначає, що виїхавши за кордон на
роботу, він видав на ім'я сестри -
позивачки по справі, довіреність, якою
уповноважив її вчиняти від його імені
певні дії.

На його думку, позивачка незаконно
уклала договір дарування належної йому
? частини квартири на ім'я матері -
ОСОБА_4, оскільки зазначеною
довіреністю він не уповноважував
позивачку на передачу майна. Крім
того він перебував закордоном і сам не
передавав майно у власність ОСОБА_4

Також зазначає, що на даний час у
провадженні Ірпінського
міськрайонного суду знаходиться
справа про визнання договорів
дарування недійсними, тому суд мав
зупинити провадження по справі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 та відповідач були
співвласниками квартири по ? частині. В
1999 році відповідач виїхав на роботу за
кордон і видав на ім'я позивачки
довіреність на розпорядження
квартирою.

16 лютого 2001 року позивачка від його
імені подарувала 1/2 частину квартири
матері - ОСОБА_4

21 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 -
позивачкою по справі, було укладено
договір дарування квартири по АДРЕСА_1,
за яким позивачка прийняла в дар усю
зазначену квартиру.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 18
квітня 2007 року позивачка є власником
спірної квартири.

Відповідач не проживає в квартирі з 1999
року, що підтверджується актами
обстеження матеріально-побутових умов
проживання, копією рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 14
червня 2013 року, добровільно знятись з
реєстрації відповідач не бажає.

Крім цього судом встановлено, що
відповідач не проживає разом з
позивачкою, не веде з нею спільне
господарство.

За встановлених обставин суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач не є членом сім'ї позивачки,
не веде з нею спільне господарство в
розумінні ст.. 156 ЖК України, не проживає
в спірній квартирі більше одного року і
тому суд з посиланням на ст.. 405, 391 ЦК
України задовільнив позовні вимоги.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, що він є членом
сім'ї позивачки і має право на
проживання у спірній квартирі, а
відсутність його у спірній квартирі
понад один рік зумовлена неправомірною
поведінкою позивачки.

В ході апеляційного розгляду
відповідач та його представник
заявили, що вони оскаржують договори
дарування квартири, однак рішення суду
з цього приводу на даний час відсутнє.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 308, 315 ЦПК України
колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 04 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: