Справа № 750/9182/13-ц Провадження №
22-ц/795/253/2014 Головуючий у I інстанції
-Коверзнев В. О. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Мамонової О.Є.при
секретарі:Халимон Т.Ю. , ОстапенкоГ.С.за
участю:представника позивача - Допи В.І.
та представника відповідача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 12 грудня 2013 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 12 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
„Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором в розмірі 34482 грн. 08
коп. та 344 грн. 82 коп. у відшкодування
судових витрат, а всього 34826 грн. 90 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.
Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду про наявність підстав для
задоволення позову фактичним
обставинам справи в зв'язку з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує,
що він ніякого договору кредиту 07
жовтня 2004 року не підписував, оскільки
на той час він втратив паспорт. Також
суд першої інстанції не врахував, що 10
січня 2006 року Деснянським районним
судом м.Чернігова був виданий судовий
наказ про стягнення з відповідача на
користь позивача 3326,03 грн.
заборгованості за кредитним договором
№CNH0RK01500175 від 07 жовтня 2004 року, а 27
серпня 2008 року винесено рішення про
стягнення з відповідача 2225,95 грн. за
вказаним договором. Тобто суд першої
інстанції не врахував вже стягнуті
зазначеними рішеннями суми боргу та
повторно стягнув їх. Також ОСОБА_8
посилається, що в кредитному договорі
невірно вказано прізвище та ім'я його
дружини, що свідчить про те, що ніякої
згоди на підписання договору дружина
не надавала. Крім того, апелянт
посилається, що під час розгляду справи
він наголошував, що його матір'ю була
сплачена частина заборгованості в
розмірі 6358,93 грн.

Заслухавши доповідача, учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до слідуючого
висновку.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2004 року
між ПАТ КБ „Приватбанк", ОСОБА_8
(позичальник) і ЧФ ТОВ „Моцарт"
(продавець) укладено договір №CNH0RK01500175,
згідно умов якого продавець
зобов'язувався передати позичальнику у
власність певний товар (побутову
техніку) за актом прийому-передачі, а
позичальник зобов'язувався прийняти
його і сплатити продавцю повну
вартість товару; банк зобов'язувався
надати позичальнику строковий кредит
на строк по 09 жовтня 2006 року включно в
розмірі 3920 грн. із сплатою відсотків за
його користування в розмірі 1,50% в
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту і сплатою комісії щомісяця в
період сплати в розмірі 1,00%.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
„Приватбанк" посилався, що відповідач
ухиляється від виконання зобов'язання
і заборгованість за вказаним договором
не погашає, в результаті чого станом на
21 серпня 2013 року має заборгованість в
сумі 81119,04 грн., яка складається з: 1613,41
грн. - заборгованість за кредитом, 22868,67
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 55852,96 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що,
заперечуючи проти позову, відповідач
не надав суду жодного доказу на
підтвердження обгрунтованості цих
заперечень, зокрема, докази часткового
погашення заборгованості та/або докази
визнання кредитного договору
недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором в сумі 34482 грн. 08 коп. без
врахування стягнутої судовим наказом
від 10 січня 2006 року суми боргу не
грунтується на матеріалах справи.

Так, згідно судового наказу від 10 січня
2006 року у справі № 2-н-1/06 з ОСОБА_8 на
користь ЗАТ КБ „Приватбанк" було
стягнуто 3 326 грн. 03 коп. заборгованості
за кредитним договором. В судовому
наказі не зазначено на погашення за
якими кредитними зобов'язаннями
відповідача проведено стягнення
коштів.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, зазначені кошти стягнуто за
кредитним зобов'язанням ОСОБА_8 перед
АБ „Приватінвест", який уступив право
вимоги ЗАТ „ПриватБанк" згідно
договору № 2782-1004/026 від 22 серпня 2005 року.

Згідно розрахунку заборгованості за
даним кредитним договором прострочене
зобов'язання станом на 22.12.2005 року
становило 3 326 грн. 03 коп., що
узгоджується з сумою заборгованості 3
326 грн. 03. коп., стягнутої судовим
наказом від 10.01.2006 року.

Проте, заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в частині
повторного стягнення судом пені в сумі
2 225 грн. 59 коп. за даним кредитним
договором за період з 07.10.2004 року по
11.03.2008 року, що знайшло підтвердження
матеріалами цивільної справи № 2-3327/08,
в якій Деснянським районним судом м.
Чернігова 27 серпня 2008 року було
ухвалено рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
зазначеної суми пені розміром 2 225 грн.
59 коп. Зазначені кошти було стягнуто в
примусовому порядку згідно
виконавчого листа та перераховано на
користь боржника в грудні 2012 року.

Як вбачається з матеріалів даної
справи №750/9182/13-ц, позивачем повторно
заявлено вимогу про стягнення пені, в
тому числі за той же період згідно того
ж кредитного договору, яку вже було
стягнуто рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27
серпня 2008 року у справі № 2-3327/08.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 205 ЦК
України наявність рішення суду, яке
набрало законної сили, у спорі між тими
самими сторонами, про той самий предмет
спору і з тих самих підстав є підставою
для закриття провадження у справі.

Оскільки суд першої інстанції не
з'ясував зазначених обставин, то їх
встановлення апеляційним судом з
врахуванням викладеного та положень
ст. 310 ЦПК України є підставою для
закриття провадження у справі в
частині вимог про стягнення пені в сумі
2 225 грн. 59 коп. станом на 11.03.2008 року.

Крім того, зазначеним рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 серпня 2008 року в межах
предмета спору не було взято до уваги
доводи відповідача про непідписання
ним кредитного договору, який було
укладено іншою особою від його імені з
використанням втраченого ним паспорту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи.

На час розгляду апеляційним судом
даної справи договір №CNH0RK01500175 не
визнано судом недійсним, відсутні
докази його недійсності в силу закону,
а тому згідно ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним.

З врахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги в цій частині не
дають підстав для її задоволення і
скасування рішення суду з підстав
непідписання договору апелянтом.

Судом апеляційної інстанції
встановлено розбіжності щодо розміру
заборгованості за кредитним договором:
згідно довідки у справі №2-3327/08 про
стягнення пені станом на 11.03.2008 року
відсутні дані про наявну
заборгованість, а згідно довідки у
даній справі заборгованість за тілом
кредиту становить 3 920 грн.

Проте, залишаються неспростованими
доводи позивача, що в даному випадку
мала місце помилка в зв'язку зі збоєм в
роботі електронних програмних
комплексів, які обліковують
заборгованість за укладеними угодами,
що узгоджується з самими розрахунками,
в яких відсутні відомості про внесення
коштів на погашення зобов'язань за
кредитним договором до грудня 2012 року.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ставила
питання про застосування до позовних
вимог строків позовної давності.

Однак, відповідно до положень ч.3 ст.267
ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Оскільки в суді першої інстанції
відповідачем не заявлялось про
застосування строків позовної
давності до вимог банку, зазначена
заява не може бути розглянута судом
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310 ч.1, 205 п.2 ч. 1,
313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 12 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_8 пені за
кредитним договором №CNHORK01500175 від
07.10.2004 року в сумі 2225 грн. 59 коп.
скасувати і в цій частині провадження
по справі закрити.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: