Ухвала

іменем україни

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
Страхування», публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк» про
відшкодування збитків та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4,
поданою представником - ОСОБА_5, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Альфа
Страхування» (далі - ПрАТ СК «Альфа
Страхування») та публічним акціонерним
товариством «Альфа Банк» (далі - ПАТ
«Альфа Банк») йому було заподіяно
збитки у розмірі 6 378 081 грн 51 коп., з яких
37 240 896 грн - розмір упущеної вигоди,
тобто з суми страхового відшкодування,
яка присуджена рішенням
господарського суду м. Києва від 6 липня
2010 року до стягнення з ПрАТ СК
«Альфа Страхування» на користь ПАТ
«Альфа Банк» за договором страхування
від 31 березня 2009 року, укладеним між ЗАТ
СК «Альфа Страхування», іпотекодавцем,
товариством з обмеженою
відповідальністю «І.Б.С.» та
банком-вигодонабувачем. Оскільки після
настання стразового випадку та
набрання законної сиди рішенням
господарського суду м. Києва від 6 липня
2010 року ПАТ «Альфа Банк» як
вигодонабувач за договором
страхування діє недобросовісно, тобто
не здійснює свій обов'язок отримати на
підставі судового наказу суму
страхового відшкодування та
зарахувати вказану суму в рахунок
погашення заборгованості за договором
від 27 травня 2008 року про відкриття
кредитної лінії між ОСОБА_4 та ПАТ
«Альфа Банк». Зазначав, що діями банку
йому завдано збитки в сумі 26 544 185
грн 51 коп., оскільки всупереч
виникнення зобов'язання у страхової
компанії здійснити погашення кредиту,
заборгованість була стягнута саме з
нього на користь банку на підставі
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 10 червня 2013 року за період з
травня 2010 року по квітень 2013 року і
витрати щодо такої суми він змушений
понести на підставі кредитного
договору та судового рішення для
відновлення свого порушеного
страховою компанією та банком права
бути вільним від боргових зобов'язань і
така заборгованість виникла через
протиправні дії відповідачів щодо
неотримання банком спрямованого на
його користь страхового відшкодування
за договором страхування, що вважав
реальними збитками. Також зазначав, що
вказаними діями відповідачів йому було
завдано моральну шкоду, яку він оцінив
у 10 млн. грн..

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь суму завданих збитків у
розмірі 63 785 081 грн 51 коп. та моральну
шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19 грудня
2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач не довів
наявність всіх складових для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди. При цьому він не
знаходився у договірних відносинах з
відповідачами, а вчинення дій щодо
виконання рішення суду, ухваленого на
користь стягувача, банка, залежить від
стягувача і не може призвести до
завдання шкоди позивачу.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 3 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник