УХВАЛА

іменем україни

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
вселення за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5,
придбав квартиру АДРЕСА_1 та за
домовленістю із нею оформив вказану
квартиру на доньку, ОСОБА_4 Під час
проживання з ОСОБА_5 між ними постійно
виникали сварки, що призвело до
розірвання шлюбу, після чого він
продовжував проживати у вказаній
квартирі. У подальшому на ґрунті
неприязних стосунків ОСОБА_5 почала
перешкоджати йому у користуванні
власністю. Оскільки він має право на
користування спірною квартирою, просив
вселити його у спірну квартиру.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 19 серпня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Вселено ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19 листопада 2013
року рішення суду першої інтенції
скасовано та ухвалено нове рішення. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 вселився у спірну квартиру як
член сім'ї власника, тому відповідно до
ст. 405 ЦК України має право на
користування спірним приміщенням.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
власником спірної квартири на момент
ухвалення рішення суду була ОСОБА_5,
тому ОСОБА_4 є неналежним відповідачем
у справі.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру,
виданого виконавчим комітетом
Одеської міської ради від 18 серпня
2004 року. У вказаній квартирі
проживають і зареєстровані, крім
ОСОБА_4, її мати ОСОБА_5, брат ОСОБА_3

Також судом встановлено, що з лютого 2013
року ОСОБА_3 не проживає в квартирі. Як
зазначає позивач: з поважних причин,
так як колишня дружина, ОСОБА_5 вчиняє
безпідставно сварки, перешкоджає
позивачу спілкуватися з дітьми, дітей
налаштовує проти батька. У спірній
квартирі знаходяться речі позивача,
він несе витрати по утриманню квартири
та сплачує комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з тим, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
займати, визначаються його власником.

Проте апеляційний суд, скасовуючи
рішення районного суду та відмовляючи
у задоволенні позову, виходив із того,
що відповідно до договору дарування
спірної квартири від 23 липня 2013 року та
витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, власником спірної
квартири на момент ухвалення рішення
суду була ОСОБА_5, а тому ОСОБА_4 є
неналежним відповідачем у даній
справі.

Проте апеляційний суд не врахував
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Апеляційний суд зазначене не врахував
та у порушення вимог ст. ст.
37, 214, 303, 317 ЦПК України не здійснив
процесуальне (сингулярне)
правонаступництво, не залучив нового
власника квартири, ОСОБА_4, яка ним
стала після ухвалення рішення суду, до
участі у справі, що призвело до
неправильного вирішення справи.

При цьому законність і
обґрунтованість рішення суду по суті
апеляційний суд не перевірив.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко