Провадження №2/761/1451/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві, про визнання права власності на
частину квартири в порядку
Позивач звернувся до суду із позовом до
Київської міської ради, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві,
згідно якого просив визнати за ним
право власності, в порядку спадкування
за законом, на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2 (надалі - квартира). Позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2.
При цьому, оскільки за життя його
батька свідоцтво про право власності
на квартиру було втрачено, на підставі
розпорядження Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації позивачу було
видано дублікат свідоцтва про право
власності на квартиру, відповідно до
якого 1/2 частина квартири належить на
праві спільної часткової власності
Таким чином, після смерті батька
позивача відкрилась спадщина на 1/2
частину квартири, у зв'язку з чим 07
лютого 2013 року позивач, як єдиний
спадкоємець першої черги, звернувся з
відповідною заявою до Першої Київської
державної нотаріальної контори
Головного управління юстиції в м. Києві
щодо прийняття спадщини.
Разом з тим, 19 листопада 2013 року
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори
позивачу було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки відсутня
реєстрація на ім'я померлого у
відповідному компетентному органі,
який проводив державну реєстрацію
(відсутні правовстановлюючі
На підставі зазначеного позивач
вважає, що оскільки він подав заяву про
прийняття спадщини, фактично він її
прийняв. Однак, він не має юридичної
можливості отримати витяг з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності для
оформлення в установленому
законодавством порядку права
власності в порядку спадкування за
законом. У звязку з зазначеним позивач
просив позов задовольнити в повному
Позивач в судовому засіданні 30 січня 2014
року позов підтримав та просив
задовольнити, щодо заочного розгляду
справи не заперечував. В судове
засідання 21 березня 2014 року позивач не
з'явився, надав до суду заяву, в якій
просить справу розглядати у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, зазначив, що проти
заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання свого
представника не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, про причини неявки
представника суд не повідомив.
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився. Разом з тим, до
суду надійшли пояснення представника
Головного управління юстиції у м.
Києві, згідно яких він просить справу
розглянути за відсутності
представника третьої особи, а також
вказує, що оскільки у позивача
відсутній документ про реєстрацію
права власності спадкодавця на
нерухоме майно питання про визнання
права власності в порядку спадкування
може бути вирішено лише в судовому
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що позивач проти
заочного розгляду справи не заперечує,
суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно
до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив
ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що квартира АДРЕСА_2 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, про що свідчать дублікат
Свідоцтва про право власності на житло
від 06 травня 1997 року, виданий на
підставі розпорядження відділу
(органу) приватизації державного
житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації (а.с. 10), Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 12 листопада 2013 року (а.с.
16), інформаційні довідки Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 12 лютого та 06 листопада 2013 року (а.с.
14, 53).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується копією Свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2012
року (а.с. 7).

Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.
1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні,
заповіту щодо розпорядження майном на
випадок своєї смерті ОСОБА_2 складено
не було.

Згідно положень ч. 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З аналізу матеріалів спадкової справ
судом встановлено, що єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
після померлого ОСОБА_2 є позивач по
справі - ОСОБА_1, який є його сином, що
підтверджується копією Свідоцтва про
народження Серії НОМЕР_2 від 07 квітня 1988
року (а.с. 6).

При цьому, положеннями ч. 3 ст. 1268 та ч. 1
ст. 1270 ЦК України встановлено, що
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, 07 лютого 2013 року
позивачем було подано заяву до Першої
Київської державної нотаріальної
контори про прийняття спадкового майна
після смерті спадкодавця ОСОБА_2, тобто
в строк передбачений ст. 1270 ЦК України.

Також, 19 листопада 2013 року позивачем
було подано відповідну заяву до Першої
Київської державної нотаріальної
контори про видачу йому Свідоцтва про
право власності на спадщину за законом
(а.с. 57).

Разом з тим, 19 листопада 2013 року
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори Обиход
В.М. було винесено постанову про
відмову у вчиненні нотаріальних дій,
оскільки у відповідному компетентному
органі, який проводить державну
реєстрацію, відсутня реєстрація
квартири на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 15).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого.2014 року № 5,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте
право власності на нерухоме майно у
разі прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом
із тим суди повинні розмежовувати
право на спадщину як майнове право
(об'єкт спадкування) та виникнення
права власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має
право звернутися із заявою про
державну реєстрацію переходу права
власності до органу, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, після прийняття спадщини в
порядку, передбаченому законом. Якщо
право власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Також слід зазначити, що відповідно до
п. 4.18 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5, якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус виготовляє витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно. За відсутності у
спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Як встановлено судом, на час набуття
ОСОБА_2 права власності на квартиру,
чинним законодавством не вимагалась
реєстрація нерухомості у Державному
реєстрі прав власності. Таким чином,
нотаріус не має можливості виготовити
витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, як того
потребує зазначений Порядок, а позивач
в свою чергу не має правових підстав
зареєструвати право власності на
частину квартири, яка належала
спадкодавцю, в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
оскільки таким правом наділенні лише
безпосередні власники нерухомого
майна.

Таким чином, з огляду на вказані
положення закону, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи встановленні в
судовому засіданні обставини, суд
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до
Київської міської ради, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві,
про визнання права власності на
частину квартири в порядку спадкування
є обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
15, 16, 182, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2, загальною площею 29,9 м2,
житловою площею 17,2 м2, в порядку
спадкування після смерті його батька -
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

СУДДЯ: