Номер провадження: 22-ц/785/2977/14
Номер справи місцевого суду: 522/557/13
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення факту розірвання шлюбу
фіктивним, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, за участю третьої особи Першої
Одеської державної нотаріальної
контори, про усунення перешкод по
охороні спадкового майна та усунення
перешкод по управлінню спадщиною. (т. 1
а. с. 2-5)

Згодом ОСОБА_3 звернулась з зустрічним
позовом до ОСОБА_2, який в процесі
розгляду справи уточнила, про
встановлення факту розірвання шлюбу
фіктивним, визнання майна спільною
сумісною власністю та поновлення
терміну на подання заяви про прийняття
спадщини. (т. 1 а. с. 51-55, 160-164)

ОСОБА_3 обґрунтовує позовні вимоги тим,
що 26.08.2006 року між нею та ОСОБА_4 був
зареєстрований шлюб, який був фіктивно
розірваний 27.05.2010 року у зв'язку з
убезпеченням один одного від
несприятливих наслідків ведення
підприємницької діяльності. При цьому
продовжували проживати однією сім'єю в
квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4
відкрилась спадщина, яка, на думку
ОСОБА_3, є спільною сумісною власністю
подружжя. Тому вона просить визнати
факт розірвання шлюбу фіктивним та
визнати за нею право власності на: 2/3
автомобіля марки «ТОYОТА PRADO», ринкова
вартість якого складає 500 000 гривень; 2/3
від грошових коштів, які зберігаються
на депозитному вкладі відкритому у
Філії Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» на ім'я ОСОБА_4 у розмірі 100 000
гривень; 2/3 від грошових коштів в
розмірі 14 000 гривень, які є залишком на
картковому рахунку № НОМЕР_2 на виплату
процентів на депозитну платіжну картку
в АТ Банк «Фінанси та Кредит»; ? частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 06 червня 2013 року за
заявою ОСОБА_2 її позовні вимоги до
ОСОБА_3 про усунення перешкод по
охороні спадкового майна, про усунення
перешкод по управлінню спадщиною
залишені без розгляду, а позовна заява
ОСОБА_3 - продовжена розглядом по суті.
(т. 1 а. с. 62-63)

06.08.2013 року ОСОБА_2 подала зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, яка була прийнята судом до
спільного розгляду з первинним позовом
за ухвалою суду від 19 серпня 2013 року. (т.
1 а. с. 70-73)

ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона є єдиною
спадкоємицею після смерті батька
ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 була розлучена
з ним. Кожен з них мав своє житло,
мешкали вони з 27 травня 2010 року окремо,
тому немає підстав вважати розірвання
шлюбу між ними фіктивним. Також просить
визнати право власності в порядку
спадкування на квартиру АДРЕСА_1,
автомобіль марки «ТОYОТА PRADO»,
депозитний вклад, відкритий у Філії
Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
на ім'я ОСОБА_4, у розмірі 100 000 гривень,
картковий рахунок № НОМЕР_2 на виплату
процентів на депозитну платіжну картку
в АТ Банк «Фінанси та Кредит» з
залишком на рахунку в розмірі 14 000
гривень, а також на картковий рахунок
на виплату заробітної плати № НОМЕР_3 з
залишком 35,24 гривень та на картковий
платіжний рахунок № НОМЕР_4 з залишком
355,09 гривень.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено факт розірвання шлюбу між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.05.2010 року
фіктивним. Анульовано актовий запис №
123 від 27.05.2010 року про розірвання шлюбу
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Анульовано
свідоцтво про розірвання шлюбу між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, серії НОМЕР_5 від 27
травня 2010 року. Визнано автомобіль
марки «ТОYОТА PRADO», державний номер
НОМЕР_1, ринкова вартість якого складає
500 000 гривень, грошові кошти, які
зберігаються на депозитному вкладі
відкритому у Філії Одеське РУ АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на ім'я ОСОБА_4 у
розмірі 100 000 гривень, грошові кошти у
розмірі 14 000 гривень, які зберігаються
на картковому рахунку № НОМЕР_2 на
виплату процентів на депозитну
платіжну картку в АТ «Банк «Фінанси та
Кредит», картковий рахунок на виплату
заробітної плати № НОМЕР_3 з залишком
35,24 гривень та картковий платіжний
рахунок № НОМЕР_4 з залишком 355,09
гривень спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вважати
ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину у
вигляді: 3/4 від грошових коштів, які
зберігаються на депозитному вкладі
відкритому у Філії Одеське РУ АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на ім'я ОСОБА_4 у
розмірі 100 000 гривень, 3/4 від грошових
коштів у розмірі 14 000 гривень, які
зберігаються на картковому рахунку № -
НОМЕР_2 на виплату процентів на
депозитну платіжну картку в АТ Банк
«Фінанси та Кредит» та 1/2 двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4 В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право на спадкування
за законом на 1/2 частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому ОСОБА_4; ? частини автомобіля
марки «ТОYОТА PRADO»; ? частини від
грошових коштів, які зберігаються на
депозитному вкладі відкритому у Філії
Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
на ім'я ОСОБА_4 у розмірі 100 000 гривень; 1/4
від грошових коштів у розмірі 14 000
гривень, які зберігаються на
картковому рахунку № НОМЕР_2 на виплату
процентів на депозитну платіжну картку
в АТ Банк «Фінанси та Кредит»; на
картковий рахунок на виплату
заробітної плати № НОМЕР_3 з залишком
35,24 гривень; на картковий платіжний
рахунок № НОМЕР_4 з залишком 355,09
гривень, після смерті ОСОБА_4 (т. 2 а. с.
221-229)

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі, а її
зустрічний позов задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (т. 2 а. с. 240-249)

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 26 серпня 2006 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був зареєстрований
шлюб, про що Другим відділом реєстрації
актів цивільного стану Приморського
районного управління юстиції м. Одеси
був складений актовий запис № 420. Від
шлюбу спільних дітей немає.

За спільною заявою подружжя від 15.04.2010
року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був
розірваний, про що 27.05.2010 року Другим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморського районного
управління юстиції м. Одеси був
складений актовий запис № 123. В той же
день ОСОБА_3 було видано свідоцтво про
розірвання шлюбу НОМЕР_6 від 27.05.2010 року,
ОСОБА_4 було видано свідоцтво про
розірвання шлюбу НОМЕР_5 від 27.05.2010 року
( т.1 а. с. 98, т. 2 а. с.37-42).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у м. Одесі Одеського
міського управління юстиції складений
актовий запис № 10887. (т. 1 а. с. 9)

Після смерті ОСОБА_4, в червні 2013 року,
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
доньки померлого - ОСОБА_2 про
встановлення факту розірвання шлюбу
фіктивним, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності в порядку
спадкування.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про
встановлення факту розірвання шлюбу
фіктивним, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3, у
зв'язку з убезпеченням один одного від
несприятливих наслідків ведення
підприємницької діяльності, не маючи
на меті припинення шлюбних відносин,
розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу
вони продовжували проживати разом як
подружжя, вели спільне господарство,
спільно здійснювали підприємницьку
діяльність та продовжували мешкати
разом в квартирі АДРЕСА_1, виконували
подружні права та обов'язки, тому їх
можна вважати сім'єю.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки він не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

За правилами ст.108 СК України, за заявою
заінтересованої особи розірвання
шлюбу, здійснене відповідно до
положень статті 106 цього Кодексу, може
бути визнане судом фіктивним, якщо буде
встановлено, що жінка та чоловік
продовжували проживати однією сім'єю і
не мали наміру припинити шлюбні
відносини.

Слід зазначити, що подальше спільне
проживання колишнього подружжя само по
собі є недостатньою підставою для
визнання розірвання шлюбу фіктивним.
Для визнання розірвання шлюбу
фіктивним необхідна наявність не лише
факту спільного проживання, а і фактів
які підтверджують існування у обох з
подружжя внутрішньої волі до
підтримання подальших шлюбних
відносин та її виявлення у вигляді
активних дій. Такими активними діями є:
1) дії спрямовані на реалізацію функцій
сім'ї та мети шлюбних відносин
(наприклад репродуктивної функції); 2)
подальше активне ведення спільного
господарства, подальша спільна праця,
спрямована на забезпечення фінансової
стабільності союзу чоловіка та жінки
та збільшення їх спільного капіталу.

Представник ОСОБА_3 у судовому
засіданні зазначала, що і ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 займались підприємницькою
діяльністю, яка є нестабільною і
наповнена різного роду ризиками, а отже
убезпечення одного з подружжя від
ризиків, що виникають при веденні
підприємницької діяльності іншим
подружжям стало причиною фіктивного
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів того,
що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 займались
підприємницькою діяльністю, яка
пов'язана між собою, і наявністю у
зв'язку з цим ризиків від яких
необхідно убезпечувати один одного.

Так, зі змісту статуту ТОВ «ЛОУРЕНС
ЛАН», засновником якого був в тому
числі і ОСОБА_4, вбачається, що
діяльності підприємства реалізується
у наступних напрямках - посередництво в
торгівлі машинами, промисловими
устаткуваннями, суднами та літаками;
посередництво в торгівлі меблями,
побутовими товарами, залізними та
іншими металевими виробами; діяльність
у сфері інжинірингу; виробництво,
ремонт, монтаж електророзподільної,
контрольної та передавальної
апаратури, а також інші види
діяльності, які не пов'язані з
передачею нежитлових приміщень в
оренду. (т.1 а.с.100-116)

Свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця, виданого на
ім'я ОСОБА_3, матеріали справи не
містять, наявні договір оренди
нежитлового приміщення № 02/1 від 01
жовтня 2008 року і договір оренди
приміщення №11а/11 від 01 листопада 2011
року, які укладені між СПД ОСОБА_3 та
ТОВ «ЛОУРЕНС ЛАН», в особі директора
ОСОБА_4 про передачу в оренду
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с.
91-97)

Судова колегія вважає надуманою
причину з якої, як зазначає представник
позивача, було фіктивно розірвано шлюб
- пов'язаність бізнесу.

Поняття пов'язані особи визначено
Податковим кодексом України. Так, за
правилами ст. 14.1.159. Податкового кодексу
України пов'язані особи - юридичні
та/або фізичні особи, відносини між
якими можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють. При визнанні осіб
пов'язаними враховується вплив, який
може здійснюватися через володіння
однією особою корпоративними правами
інших осіб відповідно до укладених між
ними договорів або за наявності іншої
можливості однієї особи впливати на
рішення, що приймаються іншими особами.
При цьому такий вплив враховується
незалежно від того, чи здійснюється він
особою безпосередньо і самостійно або
спільно з пов'язаними особами, що
визнаються такими відповідно до цього
підпункту.

Отже, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не мали
пов'язаного бізнесу ні в період шлюбу,
ні після розірвання шлюбу, не були
пов'язаними особами в сенсі ст.14.1.159
Податкового кодексу України, що вказує
на безпідставність висновку суду
першої інстанції про те, що після
розірвання шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_3
спільно здійснювали підприємницьку і
убезпечили один одного від
несприятливих наслідків ведення
підприємницької діяльності шляхом
фіктивного розірвання шлюбу.

Крім того, вимоги позивача про
встановлення факту розірвання шлюбу
між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 фіктивним не
підлягають задоволенню, оскільки
главою 6 розділу IV ЦПК України
зазначені факти, які можуть бути
встановлені в судовому порядку. Ст. 256
ЦПК України, п. п. 1, 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 5 від 31.03.95
року "Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення" з послідуючими змінами
зазначено, що судом встановлюються
факти, якщо чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення, заявник повинен
зазначити з якою метою просить
встановити факт, з яких причин
неможливо одержати або відновити
документ, що посвідчує даний факт,
якими доказами цей факт
підтверджується. Жодна із зазначених
вимог заявником не викладена в
позовній заяві для обґрунтування
необхідності встановлення факту
розірвання шлюбу фіктивним. Статтею 108
СК України визначений перелік підстав
визнання фіктивним розірвання шлюбу, а
саме здійснене відповідно до положень
статті 106 цього Кодексу, може бути
визнане судом фіктивним, якщо буде
встановлено, що жінка та чоловік
продовжували проживати однією сім'єю і
не мали наміру припинити шлюбні
відносини.

Розірвання шлюбу, підтверджене
свідоцтвом, виданим державним органом
реєстрації актів цивільного стану і
скріпленим гербовою печаткою, створює
презумпцію дійсності наміру хоча б
когось з подружжя на припинення шлюбу
до тих пір, поки таке розірвання шлюбу
не буде визнане фіктивним. Проте, жодна
із обставин, які в сенсі ст. 108 СК
України дають підстави для визнання
розірвання шлюбу фіктивним, є
недоведена ОСОБА_3

Так, на підтвердження
подальшого спільного проживання
колишнього подружжя надані фотокартки
і роздруківка по телефонним
переговорам (деталізація по локальним
і роумінговим дзвінкам). (т. 2 а. с. 1-27)

Згідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зі змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України випливає,
що доказами є відомості про факти, що
цікавлять суд, на підставі яких він
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для справи.

Проте, фотокартки і роздруківка по
телефонним переговорам, які наявні в
матеріалах справи не можуть
підтвердити обставини, які викладені у
позовній заяві ОСОБА_3, оскільки вони не
є носіями такої інформації.

На підтвердження подальшого спільного
проживання колишнього подружжя однією
сім'єю, ведення спільного господарства
суд першої інстанції посилається на
показання свідків.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які добре
знали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому
засіданні пояснили, що вони проживали
однією сім'єю, вели спільне
господарство, бували разом на різних
святах, про те, що вони розлучені свідки
не знали, або дізнались про даний факт
лише на похоронах ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснили, що зі слів померлого знають,
що він усвідомлено розірвав шлюбні
відносини з ОСОБА_3, після розірвання
шлюбу він більше з нею не проживав, вів
холостяцький образ життя, часто був не
доглянутий, харчувався в кафе та
ресторанах, а під час відвідування його
квартири бачили, що він проживає там
один.

Отже, покази свідків протирічать одні
одним і за відсутності письмових
доказів по справі, з якими необхідно їх
узгоджувати, вони не можуть бути
покладені в основу судового рішення по
справі.

Довідкою про склад сім'ї і реєстрацію №
138 від 22.11.2012 року підтверджується, що
ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 81)

Твердження представника ОСОБА_3 про те,
що вона спільно проживала з ОСОБА_4 до
05.11.2012 року, тобто до того часу поки з
ним не трапився другий інсульт і він не
попав до лікарні, спростовується
копією журналу реєстрації заяв та
повідомлень про злочин, що вчинені або
готуються, копією повідомлення 102 від
05.11.2012 року та рапортом працівника
міліції, із яких вбачається, що 05.11.2012
року о 10.45 від громадян надійшло
повідомлення про необхідність
прибуття міліції за адресою: АДРЕСА_1
Рапортом працівника міліції
зафіксовано, що після прибуття на
місце, до працівника міліції
звернулась ОСОБА_3, яка пояснила що її
колишній чоловік ОСОБА_4 третій день не
виходить на зв'язок, двері закриті,
автомашина знаходиться біля парадної.
Працівники ОСМД «Наш будинок»
підтвердили, що ОСОБА_3 дійсно є
колишньою дружиною ОСОБА_4, і вони
підтримують добрі стосунки. Робітником
ОСМД було зламано вікно квартири
АДРЕСА_1, після чого працівником
міліції ОСОБА_4 був знайдений на кухні
на підлозі без свідомості. Була
викликана бригада швидкої допомоги,
після чого ОСОБА_4 був госпіталізований
в Міську клінічну лікарню № 1 у
відділення реанімації. Зміст цього
рапорту кореспондується зі змістом
акту ПП «ЖЕК» «Наш будинок» від 01.09.2013
року, який був складений замість
втраченого акту від 15.11.2012 року, з якого
вбачається, що відкриття замків
вхідної двері було обумовлено тим, що
ключів від квартири ні у кого не було,
оскільки ОСОБА_4 проживав один і
знаходився в квартирі в безпорадному
стані. (т. 2 а. с. 280)

Безпідставним є довід суду і про те, що
31 травня 2011 року ОСОБА_4 потрапив в
дорожньо-транспортну пригоду та
знаходився на лікуванні у Міській
клінічній лікарні № 1 в м. Одесі, а
ОСОБА_3, як дружина, піклувалась про
нього, оплачувала всі необхідні
операції, купувала ліки, оскільки
будь-яких доказів цього матеріали
справи також не містять.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_3 при розірванні
шлюбу діяла відповідно своєї волі,
брала особисту участь при поданні
заяви про розірвання шлюбу, особисто її
підписала, була присутня при
реєстрації розірвання шлюбу, особисто
отримала свідоцтво про розірвання
шлюбу, за життя ОСОБА_4, ні ОСОБА_3, ні
ОСОБА_4 не оспорювали актового запису
про розірвання шлюбу, не вчиняли
будь-яких дій для поновлення шлюбу, а
відтак правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 про
встановлення факту розірвання шлюбу
фіктивним немає.

Після відкриття дверей квартири
АДРЕСА_1 працівником міліції, з метою
передачі ОСОБА_4 бригаді швидкої
допомоги, ОСОБА_3, скориставшись
можливістю безперешкодного доступу до
спірної квартири, там оселилась та
утримує оригінали правовстановлюючих
документів на спадкове майно.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1,
яка належала померлому на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру № 195/02 від 12 квітня 2002 року,
автомобіль марки «ТОYОТА PRADO»,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, придбану у власність
спадкодавцем 30.06.2011 року, депозитний
вклад відкритий у Філії Одеське РУ АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» на ім'я
ОСОБА_4 у розмірі 100 000 гривень,
картковий рахунок № НОМЕР_2 на виплату
процентів на депозитну платіжну картку
в АТ Банк «Фінанси та Кредит» з
залишком на рахунку в розмірі 14 000
гривень, а також на картковий рахунок
на виплату заробітної плати № НОМЕР_3 в
АТ Банк «Фінанси та Кредит» з залишком
35,24 гривень та на картковий платіжний
рахунок № НОМЕР_4 в АТ Банк «Фінанси та
Кредит» з залишком 355,09 гривень. (т. 1 а. с.
11, 142-а, т. 2 а. с. 22)

За правилами ч.ст.1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець не проживав
постійно разом зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини і не є малолітнім,
неповнолітнім, недієздатним або особою
з обмеженою дієздатністю, тобто не
вважається таким, що прийняв спадщину
автоматично на підставі ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК,
обов'язковою умовою реалізації його
спадкових прав є подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини. Невиконання цих
дій матиме наслідком пропущення строку
для прийняття спадщини.

Відповідно зі ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_4, що
вбачається із свідоцтва про народження
серії НОМЕР_7, виданого Ізмаїльським
міським відділом РАЦС 31 травня 1988 року,
актовий запис № 593. (т. 1 а. с. 74)

Колишня дружина - ОСОБА_3 не є
спадкоємницею майна ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_2 звернулась у строк, визначений
законодавством для прийняття спадщини,
до приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу із
заявою про прийняття спадщини після
смерті свого батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була заведена
спадкова справа 21/2012. ОСОБА_2 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, у зв'язку
з відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів на
майно, що входить до складу спадщини. (т.
1 а. с. 76)

Таким чином, спадкоємцем першої
черги щодо майна померлого - ОСОБА_4 є
його донька ОСОБА_2, яка у встановленому
законом порядку і у встановлені
законом строки звернулась до
нотаріальної контори, вважається
такою, що прийняла спадщину, проте
позбавлена можливості оформити
спадщину у позасудовому у порядку у
зв'язку з відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

За таких обставин, колегія суддів
вважає позов ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом є обґрунтованим і підлягає
задоволенню.

При указаних обставинах,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції не визначився з виниклими
між сторонами правовідносинами,
застосував закон, який не підлягає
застосуванню, що відповідно, призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті заявлених позовних
вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 грудня 2013 року -скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення факту розірвання
шлюбу фіктивним, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та визнання права власності на майно -
відмовити в повному обсязі.

Позов ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 53,3
кв.м., загально площею 99,4 кв.м. в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль ТОYОТА LANDCRUISER PRADO, державний
номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_8, рік випуску 2006, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
грошові кошті, які зберігаються на
депозитному вкладі відкритому у Філії
Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
на ім'я ОСОБА_4 у розмірі 100 000 гривень;
грошових коштів у розмірі 14 000 гривень,
які зберігаються на картковому рахунку
№ НОМЕР_2 на виплату процентів на
депозитну платіжну картку в АТ Банк
«Фінанси та Кредит»; на грошові кошти в
розмірі 35,24 гривень, які зберігаються
на картковому рахунку по виплаті
заробітної плати № НОМЕР_3 в АТ «Банк
«Фінанси та Кредит»; на грошові кошти в
розмірі 355,09 гривень, які зберігаються
на картковому платіжному рахунку №
НОМЕР_4 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Цюра Т.В.