Справа № 2-2550/11
Провадження № 22-ц/790/2102/14
Головуючий 1 ін. - Срокіна
Категорія: «авторська винагорода»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: Бородіна М.М.,

суддів - Міненкової Н.О., Костенко Т.М.,

при секретарі - Ригіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Виробничо-технологічне
підприємство «Вода» на заочне рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 04 лютого 2014 року у справі за позовом
Комунального підприємства
«Виробничо-технологічне підприємство
«Вода» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
договорів на авторську винагороду за
використання винаходу та додаткової
угоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року КП «ВТП «Вода»
звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договорів на
авторську винагороду за використання
винаходу та додаткової угоди.

В обґрунтування позовних вимог
вказали, що аудиторською перевіркою КП
«ВТП «Вода» у вересні 2008 р. встановлено
факт незаконної виплати підприємством
авторської винагороди авторам
винаходів на підставі договору на
авторську винагороду за використання
винаходу від 30 листопада 2004 p.,
укладеного між Виробничим управлінням
водопровідного господарства «Дніпро»
та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, додаткової угоди до
нього від 10 травня 2005 р. та договору на
авторську винагороду за використання
винаходу від 31 червня 2006 p.. Предметом
зазначених договорів було
використання винаходу «Спосіб відбору
води з водосховища для водопровідної
насосної станції першого підйому» та
«Вантажозахоплюючий кліщовий
пристрій».

Зокрема договори укладені не від імені
КП «ВТП «Вода», а від імені управління,
що суперечить нормам Положення про
ВУВГ «Дніпро». Начальнику управління
Кузубу B.C., який підписав вказані
договори та додаткову угоду, на момент
їх укладення відповідна довіреність не
видавалася, тобто були відсутні
повноваження щодо їх укладання. Факт
здійснення виплат за цими договорами,
які тривали до березня 2008 p., формально
свідчить про схвалення КП «ВТП «Вода»
цих правочинів. Ці виплати проводилися
бухгалтерією управління та
безпосередньо контролювалися
начальником управління Кузубом B.C., а
незаконність їх здійснення
встановлена лише при проведенні
аудиторської перевірки.

Представник позивача також вказав, що
Кузуб B.C. підписав договір на авторську
винагороду за використання винаходу
від 30 листопада 2004 р. та додаткову угоду
до цього договору від 10 травня 2005 р. не
лише з боку Виробничого управління
водопровідного господарства «Дніпро»,
а й з боку авторів винаходу, як один з
них, тобто в своїх інтересах.

Комісією по інвентаризації винаходів
ВУВГ «Дніппро» КП «ВТП «Вода»
встановлено, що фактично на
Краснопавлівському водосховищі
застосовується спосіб відбору води,
який відтворює лише деякі елементи
вищевказаного винаходу.

Винахід, як об'єкт права
інтелектуальної власності, КП «ВТП
«Вода» не використовувався та не
використовується.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд визнати недійсними договір
на авторську винагороду за
використання винаходу від 30 листопада
2004 p., додаткову угоду до нього від 10
травня 2005 p., договір на авторську
винагороду за використання винаходу
від 31 січня 2006 р..

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду Харківської області від 04 лютого
2014 року у задоволенні позову
Комунального підприємства
«Виробничо-технологічне підприємство
«Вода» - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник КП
«ВТП «Вода» просить рішення суду
скасувати та постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Апелянт зокрема
зазначає, що представник КП «ВТП «Вода»
не мав повноважень на укладання
спірних договорів, а промисловий
винахід за результати перевірки не
використовується на підприємстві. Крім
того, він розроблений колишніми
працівниками підприємства, на що суд не
звернув увагу.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить
з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30
листопада 2004 року між Виробничим
управлінням водопровідного
господарства «Дніпро» в особі ОСОБА_4
та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_6, укладено договір на
авторську винагороду за використання
винаходу. Предметом договору є виплата
авторської винагороди за використання
винаходу по деклараційному патенту
«Спосіб відбору води з водосховища для
водопровідної насосної станції
першого підйому».

10 травня 2005 року сторони уклали
додаткову угоду до вищевказаного
договору, яким збільшили строк дії
основного договору до 29 грудня 2022 року.

Крім того, 31 січня 2006 року між
Виробничим управлінням водопровідного
господарства «Дніпро» в особі ОСОБА_4
та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_11 укладено договір на авторську
винагороду за використання винаходу
«Вантажозахоплюючий кліщовий
пристрій».

Вказані договори були підписані
начальником Виробничого управління
водопровідного господарства «Дніпро».

Всупереч ч.1 ст. 60 ЦПК України
представник КП «ВТП «Вода» не надав
суду будь-яких доказів того, що ОСОБА_4
не мав довіреності на вчинення
вказаних правочинів.

Крім того, представник позивача не
заперечує, що до березня 2008 року на
підставі вказаних договорів
підприємство здійснювало виплати
авторської винагороди авторам
винаходу, що свідчить про визнання цих
договорів.

Проте, колегія суддів зазначає, що
ОСОБА_4 підписав договір на авторську
винагороду за використання винаходу
від 30 листопада 2004 року та додаткову
угоду до нього від 10 травня 2005 року не
лише як начальник Виробничого
управління водопровідного
господарства «Дніпро», але і як
винахідник.

Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
однозначно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

За таких обставин колегія суддів
зазначає, що в цій частині вказані
договори є незаконними, оскільки
укладені ОСОБА_4 всупереч вимогам ст. 238
ЦК України у своїх інтересах.

Колегія суддів також зазначає, що є
безпідставними посилання представника
апелянта на те, що зазначені в
договорах винаходи не
використовуються на підприємстві.

Відповідно до акту перевірки
фактичного використання у виробничий
діяльності ВУВГ «Дніпро» способу
відбору води з водосховища від 06 липня
2011 року комісія встановила, що відбір
води з водосховища, у вигляді який
передбачений патентом на відкриття, у
виробничій діяльності ПУВХ «Дніпро» не
використовується та не могло
використовуватися.

Суд критично відноситься до вказаного
висновку, оскільки до цього, відповідно
до актів від 27 лютого 2002 року, складених
працівниками КП «ВТП «Вода» та ВУВГ
«Діпро» про використання винаходів,
підтверджується використання
винаходів.

Представник позивача клопотання про
призначення судової експертизи щодо
можливого використання вказаних
винаходів у господарській діяльності
підприємства не заявляв.

Крім того, апелянтом суду не надано
висновків аудиторської перевірки КП
«ВТП «Вода» згідно яких встановлено
факт незаконної виплати підприємством
авторської винагороди за спірними
договорами.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробничо-технологічне
підприємство «Вода» - задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04 лютого 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов Комунального підприємства
«Виробничо-технологічне підприємство
«Вода» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
договорів на авторську винагороду за
використання винаходу та додаткової
угоди- задовольнити частково.

Визнати недійсним договір на авторську
винагороду за використання винаходу
від 30 грудня 2004 року та додаткову угоду
до нього від 10 травня 2005 року в частині
виплати ОСОБА_4 авторської винагороди.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно, суддя