УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника за довіреністю
ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного
суду м. Сімферополя від 09 січня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11 лютого 2014 року в
справі за скаргою представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на дії Управління Державної
казначейської служби України в м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим щодо повернення виконавчого
документа стягувачу без виконання,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду м.
Сімферополя від 09 січня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі за скаргою представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на дії Управління Державної
казначейської служби України в м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим щодо повернення виконавчого
документа стягувачу без виконання з
підстав, встановлених ст. 8, ч. 2 ст. 122, ст.
383 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11 лютого 2014 року
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилено, ухвалу
Київського районного суду
м. Сімферополя від 09 січня 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати ухвали судів попередніх
інстанцій і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій,
постановляючи ухвалу про відмову у
відкритті провадження у справі,
керувалися п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та
дійшли обґрунтованого висновку, що
Управління Державної казначейської
служби України у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим не є
виконавчою службою, а тому оскарження
її дій не підлягають в порядку
ст. 383 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд правильно
зазначив, що ОСОБА_2 не позбавлена
можливості звернутися із вимогами до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим в порядку
адміністративного судочинства.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних ухвал не дають підстав
для висновку, що судами при розгляді
справи були допущені порушення норм
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових ухвал.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_3 на
ухвалу Київського районного суду
м. Сімферополя від 09 січня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11 лютого 2014 року в
справі за скаргою представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на дії Управління Державної
казначейської служби України в м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим щодо повернення виконавчого
документа стягувачу без виконання,
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і
кримінальних справ
Л.М. Мазур