АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/376/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В.В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Кіктенко Л.М., Осіяна О.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська 11 жовтня 2013 року про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного підприємства «НИВА В.Ш.»,
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
недійсними прилюдних торгів та
повернення сторін у первісний стан, -

ВСТАНОВИЛА:

Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська 11.10.2013 року
постановлено ухвалу про відмову ОСОБА_2
в задоволенні його заяви про
забезпечення позову /а. с. 1-2/.

З цією ухвалою не погодилася
позивач ОСОБА_2 і звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати ухвалу та постановити нову,
задовольнивши його заяву про
забезпечення позову, посилаючись на те,
що ухвала постановлена з порушенням
норм процесуального права / а. с. 8-9 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, а ухвалу суду -
скасувати з наступних підстав.

Суддею Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська було розглянуто
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову /
а. с. 3-6 / і 11.10.2013 року постановлено
ухвалу про відмову в задоволенні її
заяви про забезпечення позову / а. с.1-2 /.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені ЦПК України,
заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає,
що повинно бути зазначено у заяві про
забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України -
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст.
153 ЦПК України - про вжиття
забезпечення позову суд постановляє
ухвалу, в якій зазначає вид
забезпечення позову і підстави його
обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в п.1 постанови Пленуму від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
,- єдиною підставою для забезпечення
позову є мотивована заява будь-кого з
осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні його
заяви про забезпечення позову суддя
виходив з того, що позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів,
які б свідчили про те, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову та про те, що
невжиття заходів забезпечення може
дійсно утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду / а. с. 1-2 /.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають обставинам і матеріалам
справи та вимогам процесуального
права.

Так, в матеріалах справи на а. с. 3-6
знаходиться заява ОСОБА_2 про
забезпечення позову, де ним чітко
зазначено підстави для забезпечення
позову. Зокрема, позивач вказує на ту
обставину, що предметом спору є
квартира АДРЕСА_1, яка належала йому на
праві власності, але яка на думку
позивача незаконно була відчужена на
прилюдних торгах і власником якої став
відповідач ОСОБА_3, який на даний час
фактично має можливість розпорядитися
спірною квартирою на власний розсуд, що
в подальшому може ускладнити та
зробити неможливим виконання рішення
суду.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, при зверненні до суду з
позовом, надав суду зокрема копію
договору купівлі-продажу від 20.08.2010
року (згідно якого він придбав спірну
квартиру і був її власником) та копію
свідоцтва від 06.06.2012року, виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_3, на
підставі протоколу про проведення
прилюдних торгів спірної квартири,
згідно якого ОСОБА_3 є власником
спірної квартири, а тому має
можливість розпорядитися спірною
квартирою на власний розсуд.

Отже, посилання суду в ухвалі від 11.10.2013
року на те, що позивачем не надано
належних доказів, які б свідчили про те,
що існує реальна загроза невиконання
чи утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову та
про те, що невжиття заходів
забезпечення може дійсно утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, - є безпідставними та надуманими.

За таких обставин, ухвала суду від
11.10.2013 року про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні його заяви про
забезпечення позову не може залишатись
в силі і підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, а ухвала суду - скасуванню,
як така що не відповідає вимогам
процесуального закону та матеріалам
справи, з передачею питання щодо
забезпечення позову на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки
справа не розглянута судом першої
інстанції по суті, а тому питання щодо
забезпечення позову, відповідно до
вимог процесуального закону,
відносяться до компетенції суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська 11 жовтня 2013 року про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову - скасувати та
передати питання щодо забезпечення
позову на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

СУДДІ: