Номер провадження № 22-ц/785/19/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «СоцКом Банк» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 вересня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «СоцКом Банк» - «Про визнання
кредитного договору недійсним», -

ВСТАНОВИЛА:

31.10.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
визнати недійсним кредитний договір
від 30.03.2010 року та стягнути з
відповідача судові витрати у розмірі
3708,22 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що у травні 2011 року він дізнався про те,
що «КБ «СоцКом Банк» звернулось до
суду із позовними вимогами до нього
про розірвання кредитного договору від
30.03.2010 року, стягнення заборгованості
та додаткової угоди до нього від 30.09.2010
року в загальному розмірі 16 973 843,56 грн.
Однак він не є стороною за вказаним
кредитним договором, оскільки договір
він не укладав та не підписував,
кредитні кошти не отримував.

Позивач та представник позивача позов
підтримали, просили його задовольнити
у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «КБ
«СоцКом Банк» у судове засідання не
з'явився, був сповіщений належним
чином, однак, в минулих судових
засіданнях був присутнім та
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 12.09.2013 року позов ОСОБА_3
задоволений: визнаний недійсним
кредитний договір № 041/1-1036 від 30.03.2010
року, укладений між ПАТ «КБ «СоцКом
Банк» з однієї сторони та ОСОБА_3 з
другої сторони про надання кредиту у
вигляді відкличної не відновлювальної
кредитної лінії з лімітом 15422546,63 грн.,
стягнуто з ПАТ «КБ «СоцКом Банк» на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
сплаті судового збору у загальному
розмірі 3708,22 грн.

18.11.2013 року ПАТ «КБ «СоцКом Банк» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Судом були встановлені наступні
обставини у справі.

30.03.2009 року року між ПАТ КБ «СоцКом
Банк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 041/1-1036 від 30.03.2010
року та додаткову угоду до за вказаного
кредитного договору від 30.03.2011 року,
згідно до яких ОСОБА_3 отримав кредит у
вигляді відкличної не відновлюваної
кредитної лінії з лімітом 15 422 546,63 грн.
на власні потреби.

В травні 2011 року ОСОБА_3 дізнався про те,
що ПАТ КБ «СоцКом Банк» звернулось до
суду із позовом до нього про розірвання
кредитного договору № 041/1-1036 від 30.03.2010
року, стягнення заборгованості за цим
кредитним договором та додаткової
угоди до нього від 30.09.2010 року в
загальному розмірі 16 973 843,56 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ
КБ «СоцКом Банк» посилалось на
укладання зазначеного між банком та
ОСОБА_3 та додаткової угоди до
вказаного кредитного договору від
30.03.2011 року, згідно до яких ОСОБА_3
отримав кредит у вигляді відкличної не
відновлюваної кредитної лінії з
лімітом 15 422 546,63 грн. на власні потреби.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 10.04.2012 року (головуючи суддя
Турецький О.С.) провадження у цивільній
справі за позовом ПАТ КБ «СоцКмі Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором бум зупинено до
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «СоцКом Банк» про
визнання договору недійсним
(головуючий судця Домусчі Л.В.).

З матеріалів справи вбачається, що
оскільки ОСОБА_3 не укладав, не
підписував кредитний договір, не
отримував кошти за договором, та не
використовував їх на власні потреби,
він звернувся з заявою до Управління
СБУ України в Одеській області, згідно
якої УСБУ в Одеській області була
порушена оперативно-розшукова справа
№ 3-3181. В ході проведення перевірки УСБУ
в Одеській області було отримано від
ПАТ КБ «СоцКом Банк» копії документів,
які послугували укладанням між ОСОБА_3
та ПАТ КБ «СоцКом Банк» зазначеного
кредитної договору із додатковими
угодами та додатками до нього, а також
копії документів, які стали підставою
для відкриття рахунків на ім'я ОСОБА_3

З висновку спеціаліста УНІІТСЕ СБУ при
УСБУ в Одеській області від 28.10.2011 року
№ 151 вбачається, що підписи на
документах: заяві - анкеті на отримання
кредиту фізичною особою від 29.03.2010 року,
кредитному договорі № 041/1-1036 від 30.03.2010
року, доповненні № 1 до кредитного
договору № 041/1-1036 від 30.03.2010 року,
додатковому договорі № 1 до кредитного
договору № 041/1-1036 від 30.03.2010 року, заяві
про відкриття поточного рахунку на ім'я
ОСОБА_3 від 30.03.2010 року, заяві про видачу
готівки № 105 93 від 31.03.2010 року, договорі
№ 032-07/182 банківського рахунку від 30.03.2010
року, опитувальнику клієнта - фізичної
особи, договорі поруки № 041/1-1036-ДП від
30.03.2010 року - виконані не ОСОБА_3.

Одеським науково-дослідним інститутом
судових експертиз було виконано
експертне дослідження щодо підписання
ОСОБА_3 кредитного договору № 041/1-1036 від
30.03.2010 року та відповідних документів
до нього та наданий висновок № 1304/02 від
26.08.2012 року, з якого вбачається, що
підписи від імені ОСОБА_3 у оригіналах
документів, що надійшли на експертизу у
матеріалах кримінального провадження
№ 000065, а саме: у договорі поруки №
041/1-1036-ДП від 30.03.2010 року; кредитному
договорі № 041/1-1036 від 30.03.2010 року,
укладеного між ПАТ КБ «СоцКом Банк» та
ОСОБА_3; додатку № 1 «Графік погашення
кредиту» до кредитного договору №
041/1-1036 від 30.03.2010 року; додатковій угоді
№ 1 від 30.09.2010 року до кредитного
договору № 041/1-1036 від 30.03.2010 року; заяві
анкеті на отримання кредиту фізичною
особою від імені ОСОБА_3 від 29.03.2010 року,
виконані не ОСОБА_3, а іншою (-ими) особою
(-ами) з наслідуванням підписам ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів вважає, що
районним судом були правильно
встановленні обставини справи щодо не
підписання позивачем кредитного
договору та відповідних документів до
нього і не отримання коштів за
договором.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
встановлено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Спірний договір укладено з порушенням,
оскільки позивач вказаний договір не
підписував, тому колегія суддів
погоджується з висновками районного
суду в частині недійсності зазначеного
правочину з підстав, передбачених
ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити вказаному кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1,2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Колегія суддів вважає, що оскільки
оспорюваний договір підписаний не
позивачем, а іншою особою, то наявні
правові підстави для визнання його
недійсним з підстав ч. 1 ст. 203 ЦК України
та ст. 215 ЦК України, що узгоджуються з
нормами матеріального та
процесуального права.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено,
що договір укладений, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Встановивши, що спірний договір, який
за формою і змістом відповідає вимогам
закону, але експертизою підтверджено,
що одна із сторін його не підписувала,
суд має виходити з того, що такий
договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» про не вчинення
договору, чи не укладення не
застосовується. Зазначене вище є
підставою для визнання договору
недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як
підписання договору особою, яка не має
на це повноважень.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком районного суду, що вказаний
спірний кредитний договір є також і
фіктивним, а тому його необхідно
визнати недійсним і з цих підстав.

Необхідними ознаками фіктивного
причину є те, що він має бути
підписаний всіма сторонами правочину
та внутрішня воля сторін не відповідає
зовнішньому її прояву, тобто сторони,
укладаючи його, знають заздалегідь, що
він не буде виконаний. Такий правочин
завжди укладається умисно.

Тому, в цій частині рішення районного
суду необхідно змінити: скасувати
рішення в частині визнання оспореного
правочину фіктивним та в задоволенні
позовних вимог в цій частині відмовити.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат, оскільки
судові витрати позивача
підтверджуються наявними в матеріалах
справи квитанціями та підлягають
стягненню з відповідача відповідно до
положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Отже, неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права, а саме ст. 234 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «СоцКом Банк» - задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 вересня 2013 року - змінити.

Скасувати рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору № 041/1-1036 від 30.03.2010
року, укладеного з ПАТ «КБ «СоцКомБанк»
- фіктивним.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову
про визнання кредитного договору №
041/1-1036 від 30.03.2010 року, укладеного з ПАТ
«КБ «СоцКомБанк», фіктивним.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

26.03.2014 року
м. Одеса