Провадження № 2/127/656/14
Вінницький міський суд Вінницької
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Солтисюк К.В.
з участю прокурора Сичук М.В.
представника позивачки ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особи
без самостійних вимог - орган опіки і
піклування, виконком Вінницької
міської ради про визнання таким, що
втратив право користування житлом і за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя
особа - служба у справах дітей
Вінницької міської ради про вселення,
зміну договору найму, -
ОСОБА_1 мотивувала позов тим, що
вона є наймачем квартири АДРЕСА_1. В цій
квартирі з 1983 року прописаний брат її
покійного чоловіка - ОСОБА_3, проте з 1994
року він не проживав в квартирі,
фактичне місце його проживання
невідоме. У вересні 2013 року вона
дізналась, що відповідач без її відома
і дозволу зареєстрував в квартирі
своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, хоча
жодного дня діти не проживали в
квартирі. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК
України просила визнати ОСОБА_3 та його
неповнолітніх дітей такими, що
втратили право користування житлом.
ОСОБА_3 мотивував свій позов тим,
що він перебуває в шлюбі з ОСОБА_11 з 1994
року, від шлюбу має дітей: доньку
ОСОБА_12, 1995 р.н., сина ОСОБА_6 2001 р.н., сина
ОСОБА_7 2005 р.н., доньку ОСОБА_8, 2008 р.н.,
доньку ОСОБА_9 2009 р.н., сина ОСОБА_10, 2011
р.н., двоє дітей є інвалідами. Він та
його діти зареєстровані в квартирі
АДРЕСА_1. Дана квартира надавалась його
батькам і йому з братом ще в 1977 році, але
на сьогоднішній день квартиронаймачем
є ОСОБА_1. Він сплачує плату за
комунальні послуги і борги по
житлово-комунальним послугам, але не
може проживати разом з дітьми в
квартирі, оскільки відповідачка чинить
йому перешкоди. Добровільно змінити
договір найму та розділити особовий
рахунок відповідачка відмовляється,
тому він просив вселити його разом з
неповнолітніми дітьми в квартиру
АДРЕСА_1 та визнати його зі складом
сім`ї - шість осіб, наймачем двох кімнат
- площею 17,6 кв.м. та 10 кв.м., а ОСОБА_1 зі
складом сім`ї - дві особи, наймачем
однієї кімнати, площею 11,4 кв.м., решту
приміщень залишити в спільному
користуванні (а.с. 91-93 т. 2). Просив
зобов`язати виконком укласти з ним
договір найму двох кімнат, змінивши
договір найму, а ОСОБА_1 та ОСОБА_5
зобов`язати не чинити перешкоди в
користуванні кімнатами.
Ухвалою суду від 09.12.2013 року дані
позови були об`єднані в одне
провадження (а.с. 52 т. 1).
В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги в частині
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житлом, в задоволенні
позову ОСОБА_3 просили відмовити.
ОСОБА_1 суду пояснила, що з 1994 року
відповідач не проживав в спірній
квартирі, до серпня 2013 року не платив за
житлово-комунальні послуги, оскільки
після одруження речі забрав і виїхав,
тому він втратив право користування
житлом. Де він проживав і де проживали
його діти - вона не знає. Вона не чинила
перешкоди в користуванні квартирою,
оскільки ОСОБА_3 не приходив, ключа від
квартири у нього ніколи не було. Вважає,
що діти зареєстровані незаконно, без її
дозволу, тому вселенню не підлягають.
Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 позов підтримали, в
задоволенні позову ОСОБА_1 просили
відмовити. ОСОБА_3 суду пояснив, що
квартира належала його батькам і він
завжди вважав її своїм житлом. Він час
від часу проживав в квартирі, оскільки
з дружиною були погані відносини, мав
ключі від вхідного замка та особисті
речі в квартирі, тому міг приходити,
коли ще був живий його брат - ОСОБА_13, в
будь-який час. Також допомагав брату,
коли він був хворий: приносив їжу,
гроші, ночував, оскільки сама ОСОБА_1 із
сином постійно проживала в селі. Проте,
після смерті брата в травні 2012 року,
ОСОБА_1 почала чинити перешкоди в
користуванні квартирою, заборонила
приходити і замінила замки у вхідних
дверях. Коли постало питання про
приватизацію квартири, він до ЖЕК
написав заяву, що не заперечує, щоб
квартиронаймачем була ОСОБА_1, але
приватизацію квартири не закінчили,
оскільки існував великий борг по
житлово-комунальним платежам.
Більшість боргу і поточні платежі він
сплатив. Він має бажання постійно
проживати в квартирі з дітьми, оскільки
діти фактично проживають в частині
старого будинку, яка складається лише з
двох кімнат, без зручностей, води і
Відповідач ОСОБА_5 позов ОСОБА_3 не
визнав, просив розглядати справу у його
відсутність, про що надав письмову
заяву (а.с. 102 т. 2).
Представник органу опіки і піклування
Марценюк Л.Є. надала заяву про розгляд
справи у її відсутність, при ухваленні
рішення просила захистити інтереси
дітей (а.с. 101 т. 2).

Представник виконкому Вінницької
міської ради Кріпак О.М. з приводу
вирішення позову ОСОБА_3 покладалась на
думку суду, щодо задоволення позову
ОСОБА_1 заперечила. Надала заяву про
розгляд справи у її відсутність (а.с. 89
т. 2).

Прокурор Сичук М.В. позов ОСОБА_3
підтримала, вважає, що він підлягає
задоволенню, оскільки на даний час діти
проживають в умовах, що не сприяють їх
розвитку, а в задоволенні позову ОСОБА_1
просила відмовити.

В судовому засіданні також були
допитані свідки з боку позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, з боку позивача ОСОБА_3 - свідки
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що в
квартирі весь час проживали ОСОБА_1,
ОСОБА_13, ОСОБА_5, а після смерті ОСОБА_13 -
лише ОСОБА_1 із ОСОБА_5. ОСОБА_3 вона не
знає, оскільки він не проживав із ними,
лише бачила його один раз із
Олександром під під`їздом, між ними був
конфлікт. Знає, що ОСОБА_1 в літній час
проживала в селі, до ОСОБА_13 вона
приїжджала і привозила харчі, гроші,
доглядала за ним, оскільки він хворів.
Підтримала відомості, що викладені в
актах від 19.12.2011 р., 22.08.2012 року.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона часто
була в квартирі ОСОБА_1, вони жили лише
своєю сім`єю, квартиранти і ОСОБА_3. з
ними не проживали. Після смерті ОСОБА_13
допомагала ОСОБА_1 робити ремонт. Не
знає, чи були в квартирі речі ОСОБА_3 але
повідомила, що 7 років тому при
зустрічі ОСОБА_3 розказував їй, що будує
будинок на Хуторах. ОСОБА_13 він не
допомагав, оскільки між ними були
конфлікти.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що часто
була в квартирі ОСОБА_1, особливо перед
смертю ОСОБА_6 але ніколи не бачила
речей ОСОБА_3 оскільки він не жив із
ними, а лише навідувався до брата і до
друзів. При цьому він не допомагав
братові, говорив, що хвороба - то його
проблеми. ОСОБА_1 весь час жила із
чоловіком, лише на вихідні їздила до
батьків в село. В квартирі також ніколи
не жили квартиранти. 10 років тому
ОСОБА_3 говорив, що збирається будувати
житло на Хуторах.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_3
проживав в квартирі ще до одруження,
після того вона не бачила його, лише в
коридорі будинку один раз. До смерті
ОСОБА_13 і після смерті в квартирі
проживала лише ОСОБА_1 із сином,
квартирантів ніколи не було.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що
відносини між братами були складні,
проте після смерті ОСОБА_13 Вова прийшов
і отримав у неї ключі для домофону.
Через деякий час ОСОБА_3 знову прийшов
до неї і просив мобільний номер ОСОБА_1,
оскільки не може її застати дома,
трубку вона не бере, а замки від вхідних
дверей замінені. Чи жив ОСОБА_3 в
квартирі - вона не знає, але вона бачила
його часто в коридорі будинку, він
приходив до хворого ОСОБА_6 також знає,
що в квартирі були квартиранти, коли
ОСОБА_13 жив сам. ОСОБА_1 не було поруч,
вона жила в селі. ОСОБА_13 приходилось
ходити по сусідах, позичати гроші і їжу.
Також зауважила, що на прохання ОСОБА_1
підписала порожній бланк акту від
22.08.2012 року, проте вона не може
стверджувати, що ОСОБА_3 не проживав з
1994 року.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що після
смерті батьків брати ОСОБА_3 проживали
в квартирі самі, після одруження
ОСОБА_13 залишився в квартирі із ОСОБА_1,
а ОСОБА_3 жив окремо із дружиною.
Останні роки перед смертю ОСОБА_13 жив
із ОСОБА_3, останній носив йому їжу,
гроші, ночував, допомагав брату. ОСОБА_1
жила в селі і рідко до нього приїздила,
її кімната була зачинена.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що за
декілька років до смерті ОСОБА_13.
проживав один, 2-3 рази на тиждень вона
бачила ОСОБА_3, який ночував і
навідувався до брата. Також з ним жили
квартиранти, а ОСОБА_1 і ОСОБА_5 вона
рідко бачила. Після смерті брата ОСОБА_3
неодноразово приходив сам, із дітьми,
жінкою, але не міг потрапити до
квартири, тому він заходив до неї,
питав, чи не бачила вона ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_1
після смерті чоловіка змінила замки,
оскільки ОСОБА_3 не міг потрапити до
квартири, а ключ, що був у нього, не
підходив. Він неодноразово приходив із
дітьми, чекав ОСОБА_1 Ще за життя ОСОБА_13
постійно мав потребу в їжі, грошах,
оскільки ОСОБА_1 більшість часу була в
селі. Йому допомагали сусіди, в тому
числі і вона, а ОСОБА_3 постійно
приходив до брата, ночував.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що він
часто був у ОСОБА_6 допомагав йому,
ОСОБА_1 рідко бачив. Брат ОСОБА_3
приходив, ночував, щось купляв із їжі, в
квартирі знаходились його речі.
Оскільки по квартирі були борги і
фінансові труднощі, ОСОБА_13 тримав
квартирантів, а сам переважно жив у
великій кімнаті. Потім в квартирі
змінились замки і ОСОБА_3. вже не міг
потрапити в середину. Він розшукував
ОСОБА_1, але вона не відповідала на
телефонні дзвінки.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що із
ОСОБА_13 вони були кращими друзями, тому
він знає, що за ним ніхто не доглядав.
ОСОБА_1 навідувалась раз на тиждень, а
ОСОБА_3 приходив часто, ночував. В нього
були свої речі в квартирі, він міг
переодягнутись. Кімната ОСОБА_1 була
завжди зачинена, а ОСОБА_13 жив у великій
кімнаті. В дитячій були квартиранти.
Після смерті брата ОСОБА_3 вже не міг
потрапити до квартири, оскільки ключів
від нового замка не було, тому заходив
до нього або чекав на лавці.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, думку
прокурора та представника органу опіки
і піклування, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню, а в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до
довідки ЖЕК-7 станом на 16.08.2013 року в
квартирі зареєстровані: син - ОСОБА_5 (з
2008 р.), брат чоловіка - ОСОБА_3 (з 1983 р.),
діти ОСОБА_3 (з15.08.2013 року) - ОСОБА_6 (2001
р.н.), ОСОБА_24 (2005 р.н.), ОСОБА_25 (2008 р.н.),
ОСОБА_26 (2009 р.н.), ОСОБА_27 (2011 р.н.) (а.с. 6 т.
1).

Дана квартира була виділена ОСОБА_28
(матері відповідача ОСОБА_3 та
покійного чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_6) на
сім`ю з чотирьох чоловік - ОСОБА_28,
ОСОБА_30, ОСОБА_31 ОСОБА_3, виданий ордер
на вселення (а.с.19 т. 2).

Відповідно до технічного паспорту
квартира складається з трьох кімнат -
17,6 кв.м., 10 кв.м., 11,4 кв.м., загальною
площею - 66,8 кв.м., житловою - 39 кв.м. (а.с.
80-85 т. 2).

В судовому засіданні було встановлено,
що до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті
попереднього квартиронаймача - ОСОБА_13)
в квартирі проживали і були
зареєстровані ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_3.

При обґрунтуванні позовних вимог про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житлом ОСОБА_1 визначила
правову підставу позову - ст.ст. 71,72 ЖК
України.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім`ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Проте, в судовому засіданні із показань
самих сторін і свідків було
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
тимчасово був відсутній в квартирі,
проте продовжував зберігати намір
ставитись до цього приміщення як до
постійного місця проживання.

Так, ще до смерті ОСОБА_13, він в
будь-який час приходив до квартири,
оскільки мав свій ключ, в квартирі були
його особисті речі, він залишався на
ніч. Починаючи з травня 2012 року ОСОБА_3 в
квартиру не міг потрапити, оскільки
ОСОБА_1 були замінені замки. Дані
обставини підтвердили свідки ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 Крім
того, з серпня 2013 року ОСОБА_3 постійно
вносить поточну плату за
житлово-комунальні послуги і сплачує
борги, стягнуті з нього за рішеннями
судів від 31.08.2007 року, 02.08.2010 року, що
підтверджується наданими квитанціями
та постановою державного виконавця про
звернення стягнення на заробітну плату
від 29.04.2013 року (а.с. 58-76 т. 2).

Таким чином, тимчасова відсутність
ОСОБА_3 в житловому приміщенні з травня
2012 року є з поважної причини - через
неправомірну поведінку самої
позивачки.

Акт від 22.08.2012 року (а.с. 9), складений
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_14, про те, що
ОСОБА_3 з 1994 року за вказаною адресою не
проживає, суд оцінює критично, оскільки
в судовому засіданні ОСОБА_17 пояснила,
що підписувала порожній бланк на
прохання ОСОБА_1, яка її запевнила, що
акт потрібен для зменшення плати за
житлово-комунальні послуги і додала, що
якби вона знала про зміст акту, вона
його не підписала б, оскільки не може
стверджувати, що ОСОБА_3 не проживав в
квартирі. Вона бачила, що ОСОБА_3 часто
був в квартирі, коли хворів ОСОБА_13,
отримав ключ для домофону як мешканець
даного будинку, говорив, що після
смерті брата не може потрапити до
житла, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає.

Надаючи оцінку актам від 22.08.2007 року та
від 19.12.2011 року в сукупності з іншими
доказами у справі, суд враховує, що вони
складені станом на 2007 та 2011 роки
відповідно, тобто задовго до подачі
позову до суду, крім того, відомості, що
викладені в актах, не спростовують
того, що ОСОБА_3 ставився до житла як до
постійного місця проживання і мав в
квартирі особисті речі.

Суд також критично оцінює показання
свідка ОСОБА_23, яка є рідною сестрою
ОСОБА_1, яка може бути зацікавленою в
розгляді справи, свідка ОСОБА_15, яка
пояснила, що ніколи не бачила ОСОБА_3 в
квартирі ОСОБА_1, проте на запитання
дала відповідь, що була в квартирі за
декілька років до смерті ОСОБА_13 і
востаннє - навесні 2013 року (в той час,
коли ОСОБА_3 вже не міг потрапити до
житла). Показання свідка ОСОБА_16 не
можуть ні підтвердити ні спростувати
твердження позивачки ОСОБА_1, оскільки
вона пояснила, що не знає ні про
відносини братів, ні про проживання
квартирантів в квартирі, хоча про це
повідомляли решта свідків, оскільки до
квартири ніколи не заходила. Також
свідок ОСОБА_14 повідомила, що в
квартиру ОСОБА_1 не заходила, а в 2009-2012
роках була у них 3-4 рази, і їй не відомо,
щоб в квартирі жили квартиранти. Акт
підписала, оскільки приходили
працівники з ЖЕК.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, якщо
особи, зазначені в ч. 2 цієї статті,
перестали бути членами сім`ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов`язки, як наймач і члени
його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім`ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Враховуючи те, що Самойлову В.В.
чиняться перешкоди в користуванні
житлом, його позов про вселення разом з
неповнолітніми дітьми підлягає
задоволенню.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що
діти були незаконно, без її згоди
зареєстровані в квартирі, не впливають
на рішення суду про вселення дітей до
батька, оскільки такий порядок
визначений ст. 65 ЖК України.

Крім того, реєстрація неповнолітніх
визначена ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», а також п.
2.2, п. 2.3 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом МВС № 1077 від
22.11.2012 року і в даних нормах не
передбачено отримання згоди наймача на
реєстрацію дітей до 14 років за місцем
реєстрації одного з батьків. Така ж
відповідь була надана ЖЕК-7 від 01.11.2013
року (а.с. 54 т. 2).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Дослідивши наявні у справі докази
в їх сукупності і оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, суд вважає, що
позивачка ОСОБА_1 не довела свої вимоги
щодо втрати ОСОБА_3 права користування
житлом, проте позов ОСОБА_3 про вселення
разом із неповнолітніми дітьми є
обґрунтованим.

Також суд враховує, що дана квартира є
єдиним приміщенням для проживання
відповідача, тому, з метою запобігання
виникненню негативних суспільних
наслідків, пов`язаних з відсутністю в
особи житла, суд, ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1,
також керується ст. 3 ЦК України в якій
визначено, що загальними засадами
цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність і
розумність.

Позов ОСОБА_3 в частині визнання
його наймачем двох кімнат, площею 17,6
кв.м. та 10 кв.м. на сім`ю з шести чоловік,
а ОСОБА_1 - наймачем кімнати, площею 11,4
кв.м. на сім`ю з двох чоловік
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до ст. 104 ЖК України член
сім`ї наймача вправі вимагати
укладення з ним окремого договору
найму лише в тому випадку, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам ст. 63 ЖК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЖК України
не можуть бути самостійним предметом
договору найму : жиле приміщення, яке
хоч і є ізольованим, проте за розміром
менше від встановленого для надання
одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати
або кімната, зв`язана з іншою кімнатою
спільним входом, а також підсобні
приміщення (кухня, коридор, комора
тощо).

Враховуючи те, що розмір площі, що
припадає на кожного члена сім`ї,
становить 4,87 кв.м. (житлова площа - 39
кв.м. поділити на 8 членів сім`ї =4,87 кв.м.),
що є значно меншим від розміру,
встановленого для надання одній особі
і призведе до штучного погіршення
житлових умов, окремий договір найму з
ОСОБА_3 укладений не може бути.

Слід також зазначити, що ОСОБА_3 з
відповідною заявою до виконкому
Вінницької міської ради щодо укладення
з ним окремого договору найму квартири
АДРЕСА_1, не звертався, тому позов в
частині зобов`язання виконкому
Вінницької міської ради укласти з ним
договір найму двох кімнат задоволенню
не підлягає.

Оскільки позивачем ОСОБА_3 при
подачі позову до суду був сплачений
судовий збір в сумі 229,40 грн., що
підтверджується квитанцією (а.с. 1 т. 2),
дана сума підлягає стягненню з
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь
позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 48, 50, 63-65, 104 ЖК
України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Вселити ОСОБА_3 разом з неповнолітніми
дітьми - ОСОБА_34, 2001 р.н., ОСОБА_35, 2005 р.н.,
ОСОБА_36, 2008 р.н., ОСОБА_37, 2009 р.н., ОСОБА_38,
2011 р.н. в жиле приміщення - квартиру
АДРЕСА_1.

В решті позову - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
треті особи без самостійних вимог -
орган опіки і піклування, виконком
Вінницької міської ради про визнання
таким, що втратив право користування
житлом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять
дев`ять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: