Справа № 296/711/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"09" квітня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира
в складі:

Головуючого-судді Колупаєва В.В.

При секретарі Четвертуха О.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору дарування
недійсним, визнання права власності та
вселення,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 22.01.2014 року звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1, укладеного 30.07.2002 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про визнання
вказаного договору дарування
договором купівлі-продажу вказаної
квартири, оскільки договір дарування
був удаваний з метою приховування
договору купівлі-продажу вказаної
квартири, про визнання квартиру
АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так як вона була
придбана під час зареєстрованого
шлюбу, про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину кожному
квартири АДРЕСА_1, так як подружжя має
рівні частки у придбаній під час шлюбу
квартирі, про вселення ОСОБА_1 в
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'яння ОСОБА_2
не чинити перешкоди в користуванні
вказаною квартирою і передати йому
ключи від вхідних дверей квартири, так
як ОСОБА_2 замінила замки від вхідних
дверей вказаної квартири тим самим
чинить перешкоди в користуванні
квартирою.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
із викладених у ньому підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представники
в судовому засіданні позов не визнали
повністю з тих підстав, що ОСОБА_3 30.07.2002
року подарувала квартиру АДРЕСА_1,
виходячи із свого волевиявлення, без
будь-якої передачі коштів.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні також позов не визнала
повністю, з тих підстав, що вона
подарувала квартиру АДРЕСА_1, виходячи
із свого волевиявлення, як подяку за
надані послуги.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідків, дослідивши
матеріали справи вважає позов таким, що
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховування іншого правочину, який
вони на справді вчинили.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали 30.07.2002 року
договір дарування квартири АДРЕСА_1, по
якому ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2
вказану квартиру.

Судом також встановлено, що вказаний
договір дарування приховує договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
оскільки по зазначеному договору
ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 кошти в сумі 4000
доларів США за відчужену квартиру.

Вказана обставина стверджується
показами допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_1, які
позичали подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
кошти в сумі 4000 доларів США на
придбання квартири АДРЕСА_1. Також факт
надання позики на придбання квартири
стверджується показами допитаного в
судовому засіданні свідка ОСОБА_5

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну суму.

Згідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчиняли,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчиняли.

Також в судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_3 заперечуючи факту
отримання від ОСОБА_2 коштів за спірну
квартиру, підтвердила, що квартира була
подарована за надані ОСОБА_2 послуги,
які не назвала в судовому засіданні,
тобто була подарована не безоплатно.
Також ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що вона спірну квартиру
придбала також за 4000 доларів США
незадовго до укладання договору
дарування.

З урахуванням викладеного має бути
визнано договір дарування укладеного
30.07.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, щодо
відчуження квартири АДРЕСА_1, таким, що
приховує договір купівлі-продажу
вказаної квартири.

При цьому додатково не потрібно
визнавати договір дарування недійсним.

Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ст.ст.28,29 КпШС України,
(ст.ст.60,61 СК України), в разі поділу
майна, яке є спільною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що квартира АДРЕСА_1, була
придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час
зареєстрованого шлюбу, який тривав з
29.07.1993 року по 19.04.2011 року, за спільні
кошти, то дана квартира є спільною
сумісною власністю вказаного подружжя.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 має право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні також
встановлено, що відповідачка восени 2013
року замінила замки від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1 та з цього часу не
допускає ОСОБА_1 до вказаної квартири
чим чинить останньому перешкоди у її
користуванні. Вказані обставини
визнаються відповідачем ОСОБА_2, тому
відповідно до вимог ст.61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються власниками
по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 і
відповідно до вимог ст.391 ЦК України,
ОСОБА_1 має право на усунення будь яких
перешкод у користуванні, володінні та
розпорядженні своїм майном.

Отже ОСОБА_1 має бути вселений в
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 має бути
зобов'язана не чинити ОСОБА_1 перешкоди
в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
передати йому ключи від вхідних
дверей квартири.

ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до
суду за захистом свого порушеного
права, оскільки дізнався що спірна
квартира була набута ОСОБА_2 не по
договору купівлі-продажу, а по договору
дарування тільки восени 2013 року, коли
ОСОБА_2 перестала допускати його ОСОБА_1
до квартири, мотивуючи тим, що останній
не має будь яких прав на неї.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
243,60 грн. сплаченого судового збору та
на користь держави 3654 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 235,391 ЦК України, ст.224 ЦК
УРСР, ст.22,28,29 КпШС УРСР, ст.ст. 60,61,63 СК
України, ст.10, 11, 30, 60, 61, 88, 209, 215 ЦПК
України , суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати договір дарування від 30.07.2002
року, укладений ОСОБА_3 з однієї сторони
та ОСОБА_2 з другої сторони, щодо
відчуження квартири АДРЕСА_1, удаваним
правочином - договором купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину кожному
квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та передати йому ключи від
вхідних дверей квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. сплаченого судового збору та на
користь держави 3654 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Житомирської області
через Корольовський районний суд м.
Житомира на протязі 10 днів з дня його
проголошення подачею апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
В. В.
Колупаєв