Єдиний унікальний номер 237/3828/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2916/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Мар'їнського районного суду
Донецької області від 7 лютого 2014 року в
справі за позовом відкритого
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію,

В С Т А Н О В И В :

5 серпня 2013 року відкрите акціонерне
товариство «ДТЕК Донецькобленерго»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
спожиту електричну енергію.

В обґрунтування своїх позовних вимог
відкрите акціонерне товариство «ДТЕК
Донецькобленерго» посилається на те,
що відповідач є споживачем електричної
енергії за адресою: АДРЕСА_1 і через
несвоєчасну сплату електричної
енергії у нього виникла
заборгованість, яка згідно із доданим
до позовної заяви розрахунку складає,
за період з 16 жовтня 2001 року по 27
березня 2013 року, 2 234 гривні 32 копійки.

Відповідач заперечував проти позову і
просив відмовити у його задоволенні,
посилаючись на те, що він є власником
цього будинку, однак у будинку з 1998 року
по 2011 рік ніхто не проживав, що
підтверджується Довідкою сільського
голови від 17 січня 2012 року. При цьому
відповідач зазначає, що з 2000 року
проводив авансові платежі за
електричну енергію і останній платіж
ним був здійснений в жовтні 2007 року.

Рішенням Мар*їнського районного суду
Донецької області від 7 лютого 2014 року
був задоволений позов відкритого
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію, а саме: з
відповідача на користь позивача було
стягнуто 2 234 гривні 32 копійки та
стягнуто судовий збір у розмірі 229
гривень 40 копійок.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову з наступних підстав:

- суд першої інстанції не врахував,
що у будинку, власником якого він є, з 2000
року по 2007 рік ніхто не проживав.
Незважаючи на те, що у будинку ніхто не
проживав, він проводив оплату за
електричну енергію авансом, що за цей
період склало оплату за 3 012 кВ/час,

- поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що 21 грудня 2011
року будинок був відключений від
енергопостачання до 17 квітня 2012 року,
про що був складений відповідний
Протокол,

- нарахування заборгованості у
розмірі 2 234 гривні 32 копійки нібито за
спожиті 6 988 кВ/час за період з 27 жовтня
2007 року по 17 квітня 2012 року, є надуманим,

- посилання позивача на проживання
в квартирі квартирантів є
неспроможним.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції відповідач підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити. При цьому відповідач
пояснив, що він є власником будинку
АДРЕСА_1, однак у розрахунковій книжці
та квитанціях, які приходять від
позивача на оплату електричної
енергії, його будинок зазначається за
НОМЕР_2.

Представник позивача, заперечувала
проти доводів апеляційної скарги і
просила рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
із ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що з
боку відповідача ОСОБА_1 мало місце без
облікове спожиття електричної енергії,
а тому відповідно до пункту 2.1 Методики
визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачем Правил
користування електричною енергією,
затвердженою НКРЕ № 562 від 4 травня 2006
року (самовільне підключення
електроустановок, струмоприймачів або
електропроводки до електричної мережі)
з нього було стягнуто за безобліково
спожиту електричну енергію 2 234 гривні 32
копійки та судовий збір.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції погодитись неможливо з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з відповідача на користь
енергопостачальної організації 2 234
гривні 32 копійки, позивач посилався на
те, що вказана сума є заборгованістю за
спожиту електричну енергію, а не за не
обліковану електричну енергію, як
зазначив суд першої інстанції у
рішенні суду.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що відповідач є власником 12
частини жилого будинку АДРЕСА_1, на
підставі договору дарування 12 частини
жилого будинку.

Під час розгляду справи у апеляційний
інстанції було встановлено, у право
установчому документі на частину
житлового будинку, яка належить
відповідачу, зазначений номер будинку
НОМЕР_3, в той час, як у розрахунковій
книжці по оплаті за спожиту електричну
енергію та у квитанціях на оплату
спожитої електричної енергії, які
приходять на його прізвище, вказується
номер будинку як НОМЕР_2, та як НОМЕР_3.
При цьому номер особового рахунку на
ім*я ОСОБА_1 співпадає.

Вказана обставина підтверджена копією
розрахункової книжки, яка знаходиться
в матеріалах справи та квитанціями на
його ім*я, які відповідач оплачує.

Згідно із розрахунком, наданим
позивачем, станом на 27 березня 2013 року
виникла заборгованість за спожиту
електричну енергію у розмірі 2 234 гривні
32 копійки, вказаний розмір
заборгованості був зроблений, виходячи
із тарифу за 1 кВт, який застосовується
містах (а.с. 11).

Виходячи із змісту позовної заяви та
наданих сторонами доказів, апеляційний
суд вважає, що висновок суду першої
інстанції про порушення відповідачем
Правил користування електричною
енергією та нарахування у зв*язку із
цим вартості електричної енергії по
Методиці визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачем Правил
користування електричною енергією,
затвердженої НКРЕ № 562 від 4 травня 2006
року, не відповідає фактичним
обставинам по справі.

У відповідності до пункту 3 частини 1
статті 309 ЦПК України невідповідність
висновків суду фактичним обставинам по
справі є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Згідно із частиною 4 статті 319 ЦК
України власність зобов*язує, а на
підставі статті 322 ЦК України тягар
утримання майна, що належить
власникові, лежить на ньому, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Частиною 5 статті 319 ЦК України
визначено, що власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства та інш.

Відповідно до частини 2 статті 317 ЦК
України на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Виходячи із встановлених обставин,
наданих сторонами доказів, вимог
закону, відповідач, як власник цього
житлового будинку, повинен сплачувати
за спожиту електричну енергію,
незалежно від місця його проживання.

Однак, встановлюючи розмір
заборгованості, суд першої інстанції
не врахував, що будинок знаходиться у
сільській місцевості, а тому оплата за
спожиту електричну енергію повинна
проводитись за розцінками, які
застосовуються у сільській місцевості.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції представником позивача був
наданий розрахунок заборгованості за
цей же період за розцінками, які
застосовуються у сільській місцевості.

Із приведеного розрахунку, як і з
розрахунку, наданого суду першої
інстанції, вбачається, що
заборгованість за спожиту електричну
енергію нарахована з 2007 року по 7
березня 2013 року.

Відповідач просив застосувати строк
позовної давності.

Із наданого позивачем апеляційній
інстанції розрахунку заборгованості,
зробленого по тарифам для сільської
місцевості вбачається, розмір
заборгованості за період з жовтня 2007
року по лютий 2011 року у розмірі 1 238
гривень 63 копійки не розшифрований, а
тому не може бути прийнятий
апеляційним судом, оскільки неможливо
перевірити правильність нарахувань за
цей період.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що позивачем у відповідності до
вимог статті 60 ЦПК України була
доведена лише заборгованість
відповідача за період з 11 лютого 2011
року по 7 березня 2013 року, яка становить
761 гривню 55 копійок, виходячи із
розрахунку (1 999,18 - 1238,63 = 761,55).

Виходячи із наведеного, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
із ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову і
стягнення з відповідача за користь
позивача 761 гривні 55 копійок.

При цьому апеляційним судом не
приймається до уваги посилання ОСОБА_1
на те, що у будинку ніхто не проживає,
оскільки як у своїх письмових
запереченнях, наданих суду першої
інстанції, так і в апеляційній скарзі
він вказує на те, що з 2011 році в будинку
проживали квартиранти.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Мар'їнського районного суду
Донецької області від 7 лютого 2014 року
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, на користь відкритого
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» заборгованість за
спожиту електричну енергію у розмірі 761
(сімсот шістдесят одна) гривня 55
копійок.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: