№ провадження 2/646/294/2014
УХВАЛА

Іменем України

13.01.2014 року Червонозаводський
районний суд міста Харкова у складі:

головуючого -судді Благої І.С.,

при секретарі - Шеховцовій Н.В.,

розглянувши заяву позивачів про
забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Харківської міської ради,
Управління Держземагенства у м.Харкові
Харківської області про визнання
рішення Харківської міської ради від
09.04.1997 року та державного акту на право
власності на земельну ділянку
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів за № 1162 недійсним,

встановив:

В провадженні Червонозаводського
районного суду м.Харкова знаходиться
вищевказана цивільна справа за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Харківської міської ради, Управління
Держземагенства у м.Харкові
Харківської області про визнання
рішення Харківської міської ради від
09.04.1997 року та державного акту на право
власності на земельну ділянку
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів за № 1162 недійсним.

До предмету позову входять, крім
іншого, правовідносини з приводу
користування прибудинковою територією
будинку АДРЕСА_1.

13.01.2014р. позивачі подали до суду заяву
про забезпечення позову шляхом
зобов'язання співвідповідача ОСОБА_3
надати можливість власникам (членам їх
родини) квартири АДРЕСА_1,
безперешкодного в'їзду (виїзду) через
ворота загального користування, до
розгляду справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що
вищевказаний будинок має прибудинкову
територію з одним спільним заїздом у
двір, і заїзд у двір завжди
використовувався власниками квартир
спільно. У серпні 2013 року відповідач
ОСОБА_3 в односторонньому порядку
замінила замок на воротах загального
користування та повідомила позивачів
та членів їх родини, що вони не вправі
користуватися загальним заїздом до
своєї прибудинкової території,
обґрунтовуючи це тим, що частина
земельної ділянки прибудинкової
території спільного двору разом з
загальним проїздом належить їй на
праві приватної власності. У зв'язку з
цим позивачі змушені зберігати
належний їх родині автомобіль на
автостоянці, яка знаходиться досить
далеко від будинку та є платною. Це
ускладнює матеріальний стан родини
позивачів, в якій є двоє малолітніх
дітей.

Суд, перевіривши матеріали справи,
вважає, що вищевказана заява позивача
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

У ч.1 ст. 152 ЦПК України наведено
перелік видів забезпечення позову,
який не є вичерпним. Частиною 3 цієї
статті визначено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

В той же час, ті заходи, які позивачі
просять застосувати для забезпечення
позову по своїй суті є позовною
вимогою, яка може бути заявлена
власником майна про усунення перешкод
у здійсненні користування майном
(стаття 391 ЦК України).

Тобто задоволення судом заяви про
забезпечення позову фактично
передуватиме висновку суду по суті
даного цивільно-правового спору, що є
неприпустимим.

Крім того, позивачами не надано доказів
на підтвердження тих обставин, на які
вони посилаються в обґрунтування своєї
заяви в частині наявності автомобілю
та малолітніх дітей.

Також позивачами не зазначено доводів
того, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, а також доказів на
підтвердження цих доводів.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися,
зокрема, в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має
брати до уваги інтереси не
тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.58-61, 151 -153, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
забезпечення позову від 13.01.2014р..

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
І.С.Блага