АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1291/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк А.А. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах
дітей Дніпровської районної ум. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у жовтні 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про місце
проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що з 23.07.2009 року по
15.08.2011 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 Під час сумісного проживання
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька
ОСОБА_4, яка після розірвання шлюбу
проживала з нею у м. Києві, та
знаходилася на її утриманні. Але під
час спілкування з дитиною відповідач
забрав доньку і без згоди позивача
відвіз її до своїх батьків, де сам не
проживає. У позивача немає ніякого
зв'язку з відповідачем, який не має
постійного місця проживання та працює
на сезонних роботах у м. Києві.
Відповідач ніколи не проявляв
належного ставлення до дитини, умови в
яких зараз перебуває дитина позивачці
не відомі, вважає, що перебування
дитини у сім'ї відповідача негативно
вплине на виховання та здоров'я дитини.

За таких обставин позивач просить
визначити місце проживання
малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
народження з матір'ю ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26.11.2013 року ОСОБА_2
було відмовлено в задоволенні позовних
вимог з тих підстав, що позивачем не
надано доказів відібрання у неї дитини
та негативного ставлення до неї батька,
крім того, позивачка не ставить питання
про відібрання дитини у батька чи інший
осіб і до правоохоронних органів з цим
питанням не зверталася /а.с. 33-35/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 і
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення, та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі /а.с. 40-43/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія судів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню, відповідно до ст. 309
ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони з 23.07.2009
року перебували у зареєстрованому
шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, яке видано відділом РАЦС
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис № 1028
/а.с. 5/.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15.08.2011 року шлюб між
сторонами було розірвано /а.с. 4/.

Позивач на цей час зареєструвала шлюб,
змінила прізвище на ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_5, та
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною.

ОСОБА_3 постійно проживає в м. Києві, але
під час спілкування з донькою обманним
шляхом вивіз її у м. Дніпропетровськ до
своєї матері, де дитина проживає до
цього часу. ОСОБА_2 не має змоги
спілкуватися з донькою через те, що
цьому перешкоджає мати відповідача.

Згідно довідки РЕО № 104 від 13.06.2012 року в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
позивач та дві її малолітні доньки /а.с.
6/.

Згідно акту обстеження умов
проживання, позивач ОСОБА_2 проживає в
двокімнатній квартирі загальною
площею 52,1 кв. метри за адресою АДРЕСА_1,
разом з чоловіком ОСОБА_6, у малолітніх
доньок є окрема кімната, в родині
панують теплі відносини та
взаєморозуміння /а.с. 74/.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини від
09.09.2013 року, місцем проживання
малолітньої ОСОБА_4 можливо визначити
місце проживання матері /а.с. 72/.

Позивач ОСОБА_2 має постійне місце
роботи де позитивно характеризується
/а.с. 7/.

Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного
Кодексу України якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

У свою чергу частиною 2 ст. 161 Сімейного
Кодексу України чітко визначено, що
орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства
встановлено перелік обставин, за
наявності яких малолітню дитину не
можуть передати для проживання разом з
матір'ю, одним з яких є відсутність у
матері самостійного доходу.

Відповідно до ч.3 ст. 163 Сімейного
Кодексу України суд може відмовити у
відібранні малолітньої дитини і
переданні її батькам або одному з них,
якщо буде встановлено, що це суперечить
її інтересам.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийняті Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові та
розуміння. Вона має, коли це можливо,
рости під опікою і відповідальністю
своїх батьків і в усякому випадку в
атмосфері любові і моральної та
матеріальної забезпеченості;
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучені зі своєю матір'ю.

Тобто, для розлучення малолітньої
дитини з матір'ю необхідна наявність
виняткових обставин, передбачених ч.2
ст.161 Сімейного Кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають через те, що цей висновок
суду суперечить фактичним обставинам
справи.

Оскільки порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права призвели до
ухвалення неправильного рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що це рішення підлягає скасуванню, а
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з
матір'ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою
АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :