У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
територіальної громади в особі
Житомирської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 14 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, територіальної громади в особі
Житомирської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати ‒? ОСОБА_5,
заповіту не залишила, внаслідок чого
відкрилась спадщина на Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що він в
шестимісячний строк звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, однак отримав
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину оскільки відповідач, який
прийняв спадщину, відмовляється надати
правовстановлюючі документи на
квартиру для подання до нотаріальної
контори для оформлення позивачем
спадщини, просив визнати за ним право
власності на ј частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 14
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 12 грудня 2013
року, в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач не позбавлений можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину в органах нотаріату.

Проте з таким висновком судів
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_5 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на належну померлій Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11, 76, 77).

На день смерті ОСОБА_5 за адресою її
реєстрації у вказаній квартирі був
зареєстрований та проживав її син
ОСОБА_4 (а.с. 8).

16 серпня 2012 року ОСОБА_3, який є сином
померлої, звернувся до Першої
Житомирської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після померлої (а.с. 6, 44).

Постановою державного нотаріуса
Першої Житомирської державної
нотаріальної контори від 05 квітня 2013
року ОСОБА_3 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті його матері
ОСОБА_5 у зв'язку з неподанням
правовстановлюючих документів на
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності у порядку спадкування.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

За змістом п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

З урахуванням наведених положень
закону право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Отже, за наявності умов
у спадкоємця для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, позовні вимоги про
визнання права на спадщину задоволенню
не підлягають. Особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів, зокрема в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви,
ОСОБА_3 указував на те, що він в
установлені строки звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після смерті матері, однак у
видачі свідоцтва про право власності у
порядку спадкування йому було
відмовлено у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

Вирішуючи спір, суд не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи ОСОБА_3
належним чином не перевірив та не навів
факти, які б спростували ці доводи.
Отже, суд не з'ясував усіх обставин
справи та не надав їм належної правової
оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве
значення для правильного вирішення
справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та прийшов до передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 14 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 12 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун