У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про припинення
права на частку у спільному майні та
визнання права власності на 1/3 частини
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 11 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3
частку приватизованої квартири
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
на 1/3 частки зазначеної квартири, яка
належить відповідачу, виплатити йому
вартість 1/3 частки спірної квартири в
сумі 5 399 грн 89 коп., внесені на
депозитний рахунок суду, а судові
витрати покласти на відповідача.

Позивачка посилалась на те, що 22 січня
2007 року ними була приватизована
двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Згідно
зі свідоцтвом про право власності
квартира належить на праві спільної
сумісної власності їй, відповідачу та
їх дочці ОСОБА_5 У зв'язку з виникненням
спору щодо користуванням спірною
квартирою, вчиненням протиправних дій
з боку відповідача, зловживання ним
спиртними напоями шлюб між сторонами
було розірвано. ОСОБА_4 проживає у
власному житловому будинку і не має
потреби в окремому житлі, а спірна
квартира є неподільною. Тому вважає
необхідним припинити його право
власності на частку у спірній квартирі
зі сплатою грошової компенсації.

Під час розгляду справи позивачка
збільшила свої позовні вимоги та
просила виплатити грошову компенсацію
відповідачу вартості 1/3 частки спірної
квартири в розмірі 53 143 грн, внесені нею
на депозитний рахунок суду.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 11 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 21 листопада
2013 року, позов задоволено. Припинено
право власності ОСОБА_4 на 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому
грошової компенсації в розмірі 53 143 грн,
що знаходяться на депозитному рахунку
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки
приватизованої квартири АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_4 Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з 1990 року по 2012 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 11 жовтня 2012
року було розірвано.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дочка сторін)
на праві власності належить по 1/3
частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1
житловою площею 33,1 кв. м, загальною
площею 44,7 кв. м на підставі свідоцтва
про право власності від 22 січня 2007 року.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 25
квітня 2013 року ринкова вартість
спірної квартири становить 159 429 грн 68
коп., а 1/3 її частка - 53 143 грн.
Розподіл квартири без втрати її
цільового призначення не можливий.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що припинення права відповідача
на частку у спірній квартирі не
завдасть істотної шкоди його
інтересам, оскільки в цій квартирі він
не проживає, мав у приватній власності
житловий будинок АДРЕСА_2, який під час
розгляду справи продав рідній сестрі.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319,
358 ЦК України всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку у спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК
України випадку, але лише в тому разі,
коли таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

За відсутності згоди співвласника про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, зазначених вимог закону не
врахував, всупереч ст.ст. 212-214 ЦПК
України не встановив всі фактичні
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення спору, та не
дослідив наявність всіх обов'язкових
умов для застосування норми ст. 365 ЦК
України; доводи і заперечення сторін
належним чином не перевірив, зокрема,
можливість припинення права власності
відповідача на частку у спірній
квартирі та доводи щодо неможливості
спільного користування майном як
підставу позову; не встановив, чи є
належна відповідачу частка у спільному
майні незначною та чи не завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
припинення права власності на цю
частку; належним чином не вмотивував
свого висновку про те, що припинення
права власності ОСОБА_4 на частку в
квартирі не завдасть істотної шкоди
його інтересам, та не надав належної
правової оцінки тому факту, що
позивачці та третій особі, як і
відповідачу, також належить по 1/3
частини спірної квартири.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 11
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 21
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Т.О. Писана

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська