АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/710/14
інст.: Шинкарчук Я.А.
Справа № 2-1600/11
Категорія: «трудові правовідносини»
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 23 серпня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ЗАТ
Автобаза «Харківводбуд», третя особа:
ОСОБА_4 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнення моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що з
березня 2003 року він працював в ЗАТ
Автобаза «Харківводбуд» на посаді
охоронця. Наказом № 03/02/09 - 6К від 03
лютого 2009 року із зазначеної посади
його було звільнено. При звільненні
відповідач не сплатив йому
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 3492,38 грн., остаточна сума
заборгованості йому була виплачена 23
червня 2011 року. Заяву про звільнення
змусили його написати, табелі
пред'явлені в суд не відповідають
дійсності. У зв'язку з чим позивач
просив стягнути середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у сумі 53256 грн. 02 коп., за період з 03
лютого 2009 року по 22 червня 2011 року та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
3000 грн.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 23 серпня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ЗАТ Автобаза
«Харківводбуд» на користь позивача 1045
грн. 75 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
500 грн. у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах
з відповідачем з 23 березня 2003 року по 03
лютого 2009 року на посаді охоронця цеху
АК 8 та з 22 січня 2003 року на посаді
охоронця цеху АК 1.Наказом голови
правління № 03/02/09-6К від 03 лютого 2009 року
позивача було звільнено за власним
бажанням на підставі його заяви від 02
лютого 2009 року. Дана заява підписана
ним особисто та міститься в матеріалах
справи (а.с.48). Доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_3 був змушений написати
цю заяву не надано, тому суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність таких
доводів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
цього Кодексу.

За правилами ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до довідки ЗАТ Автобаза
«Харківводбуд» заборгованість по
заробітній платі ОСОБА_3 станом на 02
лютого 2009 року становила 3492 грн. 38 коп.
та повинний розрахунок перед позивачем
було зроблено тільки 22 червня 2011 року
(а.с.50).

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разу
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

З табелю використаного робочого часу,
який міститься в матеріалах справи,
вбачається, що у день звільнення ОСОБА_3
був відсутній на роботі (а.с.154-155).

Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» встановивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при проведенні
його до розгляду справи - по день
ухвалення рішення, якщо роботодавець
не доведе відсутності в цьому своєї
вини.

Матеріалами справи підтверджується, що
повивач із заявою про проведення з ним
розрахунку звернувся до відповідача 24
березня 2011 року (а.с.27-28). Відповідач
отримав вказану заяву 20 квітня 2011 року,
а повний розрахунок проведено лише 22
червня 2011 року.

Стягуючи з відповідача на користь
позивача суму середнього заробітку за
час затримки розрахунку у розмірі 1045
грн. 75 коп., суд першої інстанції вірно
виходив з вищевикладеного та на
підставі правил Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 визначив її розмір.

Також, суд першої інстанції відповідно
до ст.237-1 КЗпП України з урахування
конкретних обставин справи, характеру
порушень трудових прав, які зазнав
позивач вірно визначив суму моральної
шкоди у розмірі 500 грн., яка є достатньою
для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки судом першої інстанції не
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують,
судова колегія не знаходить підстав
для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 23 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді