Справа № 265/200/14-ц
Провадження № 2/265/703/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Монтач А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до Приватного
нотаріуса Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 про
визнання безпідставною відмови
нотаріуса у видачі дублікату
правовстановлюючого документу та
зобов'язання вчинити нотаріальну дію

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі за текстом ПАТ КБ
«ПриватБанк») Пархоменко М.О., яка діє
на підставі довіреності звернувся до
суду із позовом до приватного
нотаріуса ОСОБА_1 про визнання
безпідставною відмови нотаріуса у
видачі дублікату правовстановлюючого
документу та зобов'язання вчинити
нотаріальну дію. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач зазначав, що
рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від
15.11.2010 року був задоволений позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Рішення набрало
законної сили 02.07.2011 року. За цим
судовим рішенням позивачу надано право
продажу квартири АДРЕСА_1, для
задоволення вимог за кредитним
договором № 005А-08 від 17.03.2008 року.
Позивач є іпотеко держателем
зазначеного предмету іпотеки.
Власником квартири є ОСОБА_3.

Для продажу квартири позивачу
необхідний право встановлювальний
документ. Таким документом є договір
дарування квартири від 19.08.2002 року за
реєстровим № 4461, що укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчений 19.08.2002
року приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_1
Враховуючи, що позивач не був стороною
зазначеного договору дарування, даний
документ у нього відсутній. Без
наявності цього документу позивач не
може укласти договір купівлі-продажу,
оскільки відповідно до положень ч.1 ст.55
Закону України «Про нотаріат» угоди
про відчуження, що підлягають
реєстрації, посвідчуються за умови
подання документів, що підтверджують
право власності на майно, що
відчужується.

24.04.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про видачу
дублікату договору дарування від 19.08.2002
року. Відповідач відмовив у вчиненні
цієї нотаріальної дії, аргументувавши
це тим, банк не є особою, від імені або в
інтересах якої, вчинялися названі вище
нотаріальні дії воно не є стороною
відповідного правочину.

Позивач не погоджується з відмовою
відповідача видати дублікат право
встановлювального документу, оскільки
на сьогодні існує акт застосування
законодавства, яким є судове рішення
від 15 листопада 2010 року, відповідно до
якого банку надані усі права, що
необхідні для продажу квартири, яка
перебуває в іпотеці. Якщо у банка немає
право встановлювального документу на
це майно з причини його втрати
іпотекодавцем, то у банку виникає право
на отримання дублікату такого
документу. Це право випливає із
резолютивної частини рішення суду від
15.11.2010 року.

Також, між ст..53 Закону України «Про
нотаріат» і ст..38 Закону України «Про
іпотеку» існує колізія. Так, ст..53
Закону «Про нотаріат» передбачає, що
дублікат нотаріально посвідченого
документу видається лише юридичним і
фізичним особам, за дорученням яких або
в відношенні яких здійснювалися
нотаріальні дії. Водночас ст..38 Закону
«Про іпотеку» передбачено право
іпотеко держателя на продаж предмету
іпотеки. Наявність у іпотеко держателя
права продажу предмету іпотеки
дозволяє йому отримувати усі
документи, які необхідні для такого
продажу (витяги з реєстру, технічний
паспорт, дублікат право
встановлювального документу тощо).
Зазначена колізія має вирішуватися з
урахуванням положень п.2 розділу У1
«Прикінцеві положення» Закону «Про
іпотеку», а саме законодавчі та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону. Закон від 5
червня 2003 року «Про іпотеку» набрав
чинності з 01 січня 2004 року, натомість
Закон від 2 вересня 1993 року «Про
нотаріат» набрав чинність з 01 січня 1994
року. Враховуючи зазначені правила
вирішення існуючої колізії законів,
позивач вважає, що ст..53 Закону «Про
нотаріат» не підлягає застосуванню у
разі, якщо за дублікатом документу
звернувся іпотеко держатель. Тому
позивач просить постановити рішення
яким визнати незаконною відмову
приватного нотаріуса ОСОБА_1 від 20.05.2013
року № 27/01-16 у вчиненні нотаріальної
дії з підстави відсутності у позивача
повноважень на отримання дублікату
право встановлювального документу;
зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_1 видати ПАТ КБ «ПриватБанк»
дублікат договору дарування від 19.08.2002
року за р. № 4461, що укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 , що посвідчений 19.08.2002 року
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_1

Представник позивача - Пархоменко М.О.,
яка діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та надала
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві. Додатково повідомила,
що банк 24.04.2013 року звернувся до
відповідача із заявою про видачу
дублікату договору дарування квартири,
зазначив, що даний документ банку
необхідний для вчинення правочину з
реалізації предмету іпотеки згідно
рішення суду. Однак, відповідач оформив
свою відмову у видачі дублікату
правовстановлюючого документу -
договору дарування - у вигляді
«відповіді на звернення», не зважаючи
на те, що відмова нотаріуса у вчиненні
нотаріальної дії повинна оформлятися у
вигляді постанови про відмову. Також
вказувала, що банк не є стороною по
договору дарування, по якому банк
просив відповідача видати дублікат
правовстановлюючого документу та не
має довіреності від імені фізичної
особи - сторони по договору. У банку не
має відомостей про втрату або
зіпсованість правовстановлюючого
документу - договору дарування. Не
заперечувала, що банк не звертався із
заявою до ОСОБА_3 про надання
правовстановлюючого документу. Також
вказувала, що банк вважає дії
приватного нотаріуса неправомірними,
оскільки вона не оформила відмову у
формі постанови, а надала відповідь у
формі роз'яснення. Просила позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Приватний нотаріус ОСОБА_1, будучи
належним чином повідомлений про час та
місце слухання справи, до судового
засідання не з'явилася, надав заяву про
розгляд справи за її відсутністю за
участю її представника ОСОБА_5

Представник ОСОБА_5, яка діє на підставі
довіреності, позовні вимоги не визнала,
пояснив, що нотаріус діє на підставі
Конституції України та Закону України
«Про нотаріат». З боку представника
позивача суду не було надано доказів,
які б свідчили, про втрату або
зіпсування правовстановлюючого
документу - договору дарування,
звернення банку до ОСОБА_3 про надання
на вимогу банку правовстановлюючого
документу або відмови в наданні.
Нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальних дій на підставі ст..49
Закону України «Про нотаріат», перелік
якої є вичерпаний. Вважає, що приватний
нотаріус листом роз'яснив банку
механізм та порядок отримання
дублікату документу, а не відмовив у
видачі дублікату правовстановлюючого
документу. Підставою для відмови банку
в надані дублікату
правовстановлюючого документу в
подальшому може бути відсутність банку
в переліку осіб, зазначених в абз. 5 ст.8
Закону України «Про нотаріат»,
відсутність інформації щодо втрати або
зіпсування документа, а також то, що
банк не є стороною угоди - договору
дарування. Просила в задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст..7 Закону України «Про
нотаріат»,нотаріуси або посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії, у
своїй діяльності керуються законами
України, постановами Верховної Ради
України, указами і розпорядженнями
Президента України, постановами і
розпорядженнями Кабінету Міністрів
України, а на території Республіки
Крим, крім того, - законодавством
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій. Нотаріуси у
встановленому порядку в межах своєї
компетенції вирішують питання, що
випливають з норм міжнародного права, а
також укладених Україною міждержавних
угод».

Відповідно до абз.5 ст.8 Закону України
«Про нотаріат», довідки про вчинені
нотаріальні дії та копії документів, що
зберігаються у нотаріуса, видаються
нотаріусом виключно фізичним та
юридичним особам, за дорученням яких
або щодо яких вчинялися нотаріальні
дії. У разі смерті особи чи визнання її
померлою такі довідки видаються
спадкоємцям померлого. У разі визнання
особи безвісно відсутньою опікун,
призначений для охорони майна безвісно
відсутнього, має право отримувати
довідки про вчинені нотаріальні дії,
якщо це необхідно для збереження майна,
над яким встановлена опіка.

Відповідно до ст..34 Закону України «Про
нотаріат» нотаріуси, зокрема вчиняють
такі нотаріальні дії, як видача
дублікатів нотаріальних документів, що
зберігаються у справах нотаріуса.

Статтею 53 даного Закону передбачено, що
у разі втрати або зіпсування документа,
посвідченого або виданого нотаріусом
чи посадовою особою органу місцевого
самоврядування, за письмовою заявою
осіб, перелічених у першому реченні
частини п'ятої статті 8 цього Закону,
видається дублікат втраченого
документа. (частина перша статті 53 із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 01.10.2008 р. N 614-VI) Видача
дубліката втраченого або зіпсованого
документа здійснюється державним
нотаріальним архівом. До передачі в
архів примірників документів,
посвідчених або виданих нотаріусом чи
посадовою особою органу місцевого
самоврядування, дублікат втраченого
або зіпсованого документа видається
відповідно нотаріусом чи посадовою
особою виконавчого комітету за місцем
його зберігання. (частина друга статті
53 із змінами, внесеними згідно із
Законом України від 01.10.2008 р. N 614-VI)
Державний нотаріальний архів чи
державна нотаріальна контора видають
також дублікати заповітів, які
надійшли на зберігання від посадових
осіб, зазначених у статті 40 цього
Закону.

Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України передбачено, що у разі втрати
або зіпсування документа, посвідченого
або виданого нотаріусом, за письмовою
заявою осіб, за дорученням яких або
щодо яких учинялася нотаріальна дія,
нотаріусом видається дублікат
утраченого або зіпсованого документа».

Судом встановлено,що рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 15.11.2010 року був
частково задоволений позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та солідарно стягнуто
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованість за
кредитним договором № 005А-08 від 17
березня 2008 року в сумі 863872,41 грн. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 005А-08 від 17
березня 2008 року в розмірі 863872,41 грн.
було звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки № б/н від 17 березня 2008 року) ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, будь
яким способом з іншою особою - покупцем,
з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності, а також
наданням «ПриватБанку» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу (а.с.5-10). На час розгляду справи
судом рішення суду від 15.11.2010 року
набрало законної сили.

Таким чином, позивач є іпотеко
держателем зазначеного предмету
іпотеки, власником квартири є ОСОБА_3

Як зазначав у судовому засіданні
представник позивача для продажу
квартири, банку необхідний
правовстановлюючий документ, яким є
договір дарування від 19 серпня 2002 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 та
реєстровим номером 4461. У зв'язку з тим,
що позивач не був стороною зазначеного
договору дарування, даний документ у
нього відсутній, а без його наявності
позивач не може укласти договір
купівлі-продажу. Відповідно банк, як
іпотеко держатель маючи всі законні
підстави для отримання дублікату
правовстановлюючого документу , а саме
договору дарування від 19 серпня 2002 року
звернувся із заявою до відповідача.

При цьому представник позивача у
судовому засіданні не заперечував той
факт, що банк не звертався до власника
нерухомого майна (ОСОБА_3М.) з вимогою
про передачу оригіналу договору
дарування від 19.08.2002 року.

На час звернення із заявою до
приватного нотаріуса відомостей про
втрату або зіпсування документу у
позивача не було, що підтверджується
заявою представника банку про видачу
дублікату правовстановлюючого
документу.

Листом від 20.05.2013 року № 27/01-16 приватний
нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 роз'яснила
ПАТ КБ «ПриватБанк» механізм та
порядок отримання дублікату документу
(а.с.12). При цьому зміст даного листа не
містить в собі підстав відмови
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
перелік яких визначений в статті 49
Закону України «Про нотаріат»; причин
відмови вчинення нотаріальної дії та
порядок оскарження даної відмови.

Між тим у своєму листі нотаріус
посилаючись на п.1.1 глави 22 «Порядку
вчинення нотаріальної дії» вказував,
що дублікат документу надається лише у
разі втрати або зіпсування документа,
посвідченого або виданого нотаріусом,
за письмовою заявою осіб, за дорученням
яких, або щодо яких учинялася
нотаріальна дія, при цьому перелік
даних осіб у вищезазначеному п.1.1 глави
22 «Порядку …» є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Тому суд вважає, що твердження ПАТ КБ
«ПриватБанк» про те, якщо у нього не має
правовстановлюючого документу на
майно, і відповідно у банку виникає
право на отримання дублікату такого
документу, є необґрунтованими та
такими, що не відповідають матеріалам
справи.

Також суд вважає неспроможними
посилання позивача на пріоритет норм
Закону «Про іпотеку» щодо норм Закону
«Про нотаріат», оскільки до статті
Закону «Про нотаріат», що регулюють
правовідносини сторін спору,
неодноразово вносились зміни вже після
набрання чинності Закону «Про
іпотеку», тому висновок про перевагу
одних норм над іншими без конкретного
аналізу цих норм є передчасним та
необґрунтованим.

Крім того, у судовому засіданні
представник позивача наполягав, що
лист від 20.05.2013 року № 27/01-16 приватного
нотаріуса вважає відмовою у вчиненні
нотаріальної дії - видачі дублікату
правовстановлюючого документу, не
зважаючи на те, що ця відмова оформлена
не вигляді постанови.

Разом з тим, як вбачається зі змісту
листа приватного нотаріуса від 20.05.2013
року № 27/01-16, позивачеві лише було
роз'яснено порядок звернення із заявою
про видачу дублікату нотаріально
посвідченого документа. Будь-яких
відомостей, які б свідчили про відмову
нотаріуса у вчиненні зазначеної
нотаріальної дії, цей лист не містить.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Між тим, в ході розгляду справи суду не
було надано належних доказів на
підтвердження факту відмови нотаріуса
вчинити нотаріальну дію у визначеному
законом порядку, а посилання
представника позивача на те, що даний
лист нотаріуса вони вважають відмовою
у вчинені нотаріальної дії, в сенсі
ст..60 ЦПК України не можуть бути взяти
судом до уваги.

Разом із тим у випадку отримання
позивачем мотивованої відмови
нотаріуса в учиненні нотаріальної дії,
позивач не позбавлений можливості
звернення до суду з відповідним
позовом.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання безпідставною відмови
нотаріуса у видачі дублікату
правовстановлюючого документу та
зобов'язання вчинити нотаріальну дію,
задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою позивачу в позові,
не підлягають стягненню з відповідача
на його користь судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України , суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до Приватного
нотаріуса Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 про
визнання безпідставною відмови
нотаріуса у видачі дублікату
правовстановлюючого документу та
зобов'язання вчинити нотаріальну дію,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Мельник І.Г.