Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Куштан Б.П.

при секретарі - Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ПАТ акціонерний
комерційний банк «Київ» на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
15 квітня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний банк «Київ»,
ТзОВ «Сузір'я» про визнання договорів
участі у ФФБ недійсними, відшкодування
матеріальної, моральної шкоди,
інфляційних витрат та повернення
коштів,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Київ»
/надалі Банк/, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сузір'я» /надалі
Товариство/ про визнання договорів
участі у ФФБ недійсними, відшкодування
завданої матеріальної та моральної
шкоди, інфляційний витрат та
повернення коштів. Позовні вимоги
мотивовані тим, що 21.08.2008 року між
Банком та ОСОБА_1 було укладено два
договори про участь у фонді
фінансування будівництва №10/2008 та
№12/2008, за якими об'єктом інвестування є
квартира НОМЕР_1, загальною площею 44,03
кв.м. та квартира НОМЕР_2, загальною
площею 44,03 кв.м., що розташовані на
третьому поверсі житлового будинку по
АДРЕСА_1. Загальна вартість об'єкта
інвестування на момент підписання
Договору №10/2008 становила 191222,29 грн. в
т.ч. ПДВ - 31870,38грн. Загальна вартість
об'єкта інвестування на момент
підписання Договору №12/2008 становила
191222,29грн. в т.ч. ПДВ - 31870,38грн.
Запланована дата введення об'єктів
інвестування в експлуатацію - червень
2008 року. Забудовником відповідно до
Договору про організацію спорудження
об'єкта будівництва від 20 квітня 2007
року укладеного між Банком і ТзОВ
«Сузір'я» є останнє. Однак об'єкт не
було здано в експлуатацію до дати
вказаної в Договорі. Оскільки
відповідачі не виконали свого
обов'язку щодо будівництва та передачі
квартир позивачу, а також не повернули
сплачені кошти, позивач просив суд
визнати недійсними вищевказані
Договори, стягнути солідарно з Банка та
Товариства на його користь суму, що
складає загальну вартість закріплених
вимірних одиниць об'єкта інвестування
в розмірі 700341,18грн., стягнути солідарно
з відповідачів на його користь
понесені інфляційні втрати в розмірі
168965,63 грн. та 3% річних від простроченої
суми 81162,83 грн. Також просив стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь 100000грн. завданої моральної
шкоди та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 15 квітня 2013 року позов
задоволено частково: стягнуто
солідарно з Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «КИЇВ» та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сузір'я» на користь
ОСОБА_1 суму, що складає загальну
вартість закріплених вимірних одиниць
об'єкта інвестування в розмірі 489173 грн.
30коп.; стягнуто солідарно з Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «КИЇВ» та Товариства
з обмеженою відповідальністю «Сузір'я»
на користь ОСОБА_1 понесені інфляційні
втрати в розмірі 118017 грн. 95коп. та 3%
річних від простроченої суми 56690 грн.
49коп.; стягнуто солідарно з Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «КИЇВ» та Товариства
з обмеженою відповідальністю «Сузір'я»
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 2000/дві тисячі/грн., а також
судові витрати в розмірі 6260 грн. та
судовий збір в розмірі 3441 грн.

Банк подав апеляційну скаргу на
вищевказане рішення, порушив питання
про його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник Банка
та Товариства скаргу з наведених
підстав підтримали.

Представник позивача вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що Банк, дотримуючись процедури,
встановленими Правилами ФФБ, щодо
забезпечення можливості отримання
коштів Довірителем, виконав всі
належні дії, що встановлені законом та
Договором; однак, на момент подання
позивачем заяви про вихід з ФФБ в
оперативному резерві Банку було
недостатньо коштів для повернення, а
виплата коштів довірителю не може
здійснюватись за рахунок інших ФФБ та
власного майна управителя; також
вказує, що між сторонами виникли
правовідносини з приводу
інвестиційної діяльності, а не з
грошових зобов'язань, а тому в суду не
було підстав для застосування положень
ст..625 ЦК України; крім того, апелянт
вважає, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження того, що він
зазнав моральних страждань, а тому
стягнення моральної шкоди є
безпідставним; вважає, що судом першої
інстанції безпідставно та
необґрунтовано поновлено пропущений
строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.08.2008 року між АКБ «Київ» та ОСОБА_1
було укладено два договори про участь у
фонді фінансування будівництва №10/2008
та №12/2008. Об'єктом інвестування за цими
договорами є квартира НОМЕР_1,
загальною площею 44,03 кв.м. та квартира
НОМЕР_2, загальною площею 44,03 кв.м., що
розташовані на третьому поверсі
житлового будинку по АДРЕСА_1. Станом на
17.03.2008 року, позивач оплатив 100% вартості
об'єктів інвестування. Загальна сума
закріплених за Позивачем кв.м. згідно
Договору №10/2008 та Договору №12/2008
склала 88,06 кв.м. Відповідно до виданих
позивачу свідоцтв про участь у ФФБ -
визначено дату введення об'єкта в
експлуатацію - 30 червня 2008 року. Тобто,
позивачем повністю та належним чином
виконано взяті на себе зобов'язання,
однак до визначеної дати об'єкти
інвестування не закінчені та в
експлуатацію не здані. Тобто Банк своїх
зобов'язань не виконав. У зв'язку з цим,
позивач скористався своїм правом
виходу з ФФБ, звернувся до ПАТ «АКБ
«Київ» із заявами від 03.12.2008 року про
вихід з ФФБ та розірвання вищевказаних
договорів та вихід з ФФБ та повернення
коштів.

Однак, в супереч умовам договору,
відповідачі не виконали свого
зобов'язання щодо будівництва та
передачі квартир позивачу, а також
вимоги щодо повернення коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивач свої
обов'язки перед банком виконав в повній
мірі, а Банк, всупереч укладеним
договорам, взятих на себе зобов'язань
не виконав - з нього, згідно
вищевказаних норм, підлягають
стягненню завдані позивачу збитки.
Також з Банку слід стягнути інфляційні
витрати та 3% річних.

Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як зазначено у Постановах
Верховного Суду України від 14
листопада 2011 року (справа №6-40цс11) та
від 6 червня 2012 року (справа 6-49цс12)
грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна (боржник)
зобов'язана сплатити гроші на користь
другої сторони (кредитора), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. У ч.3 ст.510 ЦК
України визначено, що якщо кожна із
сторін у зобов'язанні має одночасно і
права, і обов'язки, вона вважається
божником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має вимагати від неї. Відтак, грошовим
слід вважати будь-яке зобов'язання, що
складається в тому числі, з
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.
Положення ст. 625 ЦК України поширюють
свою дію на дані спірні правовідносини,
оскільки ця стаття розміщена в розділі
І «Загальні положення про
зобов'язання» книги 5 «Зобов'язальне
право» ЦК України.

Однак, вимога позивача про
стягнення коштів з ТзОВ Сузір'я не
підлягає до задоволення на підставі
наступного.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» у разі порушення
забудовником строків спорудження
об'єкта будівництва або у разі
неналежного виконання управителем
своїх обов'язків, передбачених
частиною першою цієї статті,
довіритель має право вимагати від
управителя дострокового розірвання
договору та виплати йому кошів.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону
у разі припинення управління майном та
договору про участь у фонді
фінансування будівництва,
відкріплення об'єкта інвестування від
довірителя, повернення коштів
довірителю з ФФБ у визначених законом
випадках здійснюється управителем
ФФБ,тобто Банком.

Цей закон не передбачає права
довірителів (позивача) вимагати
повернення коштів безпосередньо від
забудовника.

Таким чином, правовідносини між
довірителем (позивачем) та управителем
(банком), з одного боку, та
правовідносини між управителем
(банком) та забудовником (ТОВ «Сузір'я»)
- це абсолютно різні правовідносини, що
оформлені окремими договорами. Між
довірителем та забудовником ніяких
безпосередніх фінансових
правовідносин не існує, а тому
довіритель, тобто позивач, не має права
вимагати якихось зобов'язань (зокрема
щодо повернення коштів) від
забудовника.

Щодо стягнення моральної шкоди,
то слід зазначити, що позивачем не
надано жодних доказів на підтвердження
того, що він зазнав моральних страждань
внаслідок неправомірних дій
відповідачів, а тому така вимога також
до задоволення не підлягає.

Крім цього, згідно ст.88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню судові витрати, понесені
позивачем, в розмірі 6260 гривень.

Відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний
комерційний банк «Київ» - задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 квітня 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ» на користь ОСОБА_1 вартість
вимірних одиниць об'єкта інвестування
в розмірі 489173 гривень.

Стягнути з ПАТ «Акціонерний
комерційний банк «Київ» на користь
ОСОБА_1 понесені інфляційні витрати в
розмірі 118017 гривень 95 копійок та 3% від
простроченої суми 56 690 гривень 49
копійок та судові витрати в розмірі 6260
гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до касаційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення шляхом подачі скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді :