Справа №127/7816/14-ц
Провадження № 2/127/3340/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року
м.
Вінниця

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Борисюк І.Е.,
розглянувши заяву ПАТ КБ «Приватбанк»
про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулося ПАТ КБ
«Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Разом із позовною заявою позивачем
подано заяву про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_1, шляхом заборони
будь-яким особам укладати угоди
стосовно цього майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження, в межах
суми стягнення; направлення до
Дніпропетровської філії державного
підприємства «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України заяви про
реєстрацію обтяжень на все рухоме та
нерухоме майно, що належить ОСОБА_1;
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань;
заборони відділу у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Вінницькій обл. у видачі ОСОБА_1
паспорта/проїзного документа;
Адміністрації Державної прикордонної
служби України вжити заходів щодо
тимчасового затримання та вилучення
наявних у відповідача
паспортів/проїзних документів,
обмежити особу (боржника) у праві
виїзду за межі України до виконання нею
своїх зобов'язань.

Заява мотивована тим, що ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося з позовною
заявою до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. У порушення ст.ст. 526, 527,
530 Цивільного кодексу України та умов
договору відповідач зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував та у банка відсутні підстави
вважати, що відповідачем будуть
припинені недобросовісні дії щодо
виконання обов'язків перед кредитором.
Найчастіше за порушенням зобов'язань
перед банком відбувається вчинення
відповідачем всіх можливих заходів
щодо позбавлення банку можливості
задовольнити свої вимоги за рахунок
належного відповідачу майна й коштів.
Це виражається у передачі третім
особам права власності на майно й кошти
або його переховування від банку й
державної виконавчої служби, а також
проведенні інших операцій з майном та
коштами щодо позбавлення банку
можливості задовольнити свої вимоги за
його рахунок. Крім того, відповідачі
використовують такий спосіб ухилення
від виконання зобов'язань, як виїзд за
межі України. Такий спосіб
унеможливлює реальне виконання
рішення суду, оскільки Державна
виконавча служба не має можливості
ознайомлювати боржника з його правами
та рухом виконавчого провадження. Тому
представник позивача вважає, що
неприйняття заходів забезпечення
позову може зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року відкрито
провадження по вище зазначеній
цивільній справі.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року заяву ПАТ
КБ «Приватбанк» про забезпечення
позову залишено без руху та надано
заявнику строк для усунення недоліків.
У визначений судом строк заявником
було усунуто недоліки.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Підставою для забезпечення позову є
заява особи, яка бере участь у справі,
відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності.

Заявником не зазначені причини, у
зв'язку з чим потрібно забезпечити
позов, а наведено лише обставини
позову. Також, заявником зазначено
припущення, а не причини. Заходи
забезпечення позову повинні
відповідати заявленим вимогам, тобто
бути безпосередньо зв'язаними з
предметом спору, бути співмірними
заявленим вимогам, необхідними і
достатніми для забезпечення виконання
судового рішення.

Заявником, також, не зазначено на яке
саме майно необхідно накласти арешт і,
яка вартість цього майна.

Відомості потрібні для забезпечення
позову повинні бути зазначені
безпосередньо в заяві про забезпечення
доказів заявником, що передбачено ч. 2
ст. 151 ЦПК України.

Судом також враховується охорона прав
і інтересів інших осіб, які беруть
участь у справі. Цивільний
процесуальний кодекс України враховує
принцип рівноправ'я сторін у процесі і
забезпечує захист інтересів, в тому
числі, відповідача.

Згідно статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України», яка
визначає підстави для тимчасової
відмову у видачі паспорта громадянину
України та тимчасової відмови у виїзді
за кордон, питання тимчасової відмови у
виїзді за кордон не належать до
компетенції суду, це компетенція
органів державної влади, яким за
законом належать повноваження щодо
пропуску через кордон України.

В той же час порядок оскарження таких
дій посадових осіб органів влади до
суду врегульовано ст. 8 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України».

Аналіз вказаних норм Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України» свідчить
про те, що відповідні державні органи
наділені повноваженнями, у визначених
законом випадках, на вчинення дій по
відмові у видачі паспорта громадянину
України та тимчасової відмови у виїзді
за кордон і такі дії державних органів
можуть бути у певних випадках
оскаржені до суду, що виключає вчинення
таких дій саме судом.

Судом перевірено аргументованість
заяви про забезпечення позову щодо
застосовування заходів забезпечення
позову, зазначених заявником і не
встановлено реальної небезпеки, що
невжиття заходів забезпечення позову
може призвести до утруднення або
навіть неможливості у майбутньому
виконати рішення суду. Заявником не
надано докази, які б свідчили про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
призведе до наслідків, зазначених в ч. 3
ст. 151 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК
України суд вживає лише ті заходи
забезпечення позову, які передбачені
цим Кодексом. Заборона виїзду
відповідача за межі України не може
належати і до інших видів забезпечення
позову (ч. 2 ст. 152 ЦПК України), оскільки
відповідно до ст. 33 Конституції України
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України можуть бути
обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, ухвалених зокрема за позовами,
що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК,
зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання. На що також, звернув увагу
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 7 Постанови Пленуму № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Суд, розглянувши заяву, дослідивши
матеріали справи, враховуючи вище
викладене, приходить до висновку, що
заява про забезпечення позову не
підлягає задоволенню, оскільки є
необґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» про забезпечення позову -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: