Справа № 461/4321/14-ц
Провадження № 4-с/461/55/14
Галицький районний суд м.Львова
УХВАЛА

05.05.2014

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Мисько Х.М.,

при секретарі
Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП №39578484 від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и в :

скаржник - ПАТ «Львівгаз» звернувся до
суду із скаргою на дії державного
виконавця, в якій просить визнати дії
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Білого А.М. про повернення
виконавчого документа стягувачеві
неправомірними; скасувати постанову
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
25 грудня 2013 року та відновити виконавче
провадження.

В обґрунтування внесеної скарги
покликається на те, що 29 квітня 2013 року
Галицьким районний судом м.Львова
видано судовий наказ про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 1810,27 грн.
Однак, 25 грудня 2013 року державним
виконавцем Галицького ВДВС Білим А.М.
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві у
зв'язку із відсутністю у боржника
майна, на яке може бути звернено
стягнення. Скаржник вважає, що
державним виконавцем не здійснено всіх
передбачених законодавством дій для
виконання виконавчого листа, а саме не
здійснено опис майна, а тому
оскаржувану постанову слід скасувати.

До судового засідання представник
скаржника подала заяву про розгляд
скарги у її відсутності та про
підтримання скарги.

Державний виконавець Галицького ВДВС
ЛМУЮ Білий А.М. в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про дату і час розгляду
скарги, а тому суд вважає за можливе
розглянути таку за відсутності
останнього.

Дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку, що така підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби
під час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 29
квітня 2013 року Галицьким районний
судом м.Львова видано судовий наказ про
стягнення солідарної заборгованості
за надані послуги з газопостачання та
газифікації з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на суму 1695,57 грн. та 114,70 грн.
судового збору (а.с.4).

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими для
виконання на всій території України.

Постановою від 25 грудня 2013 року
державним виконавцем Галицького ВДВС
ЛМУЮ Білим А.М. винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.3).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак суд вважає, що державним
виконавцем не було вжито всіх можливих
заходів для з'ясування перебування
майна боржників, а відтак, що
повернення ним виконавчого документу
стягувачеві було передчасним, оскільки
відповідно до положень ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі відсутності відомостей про місце
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини. У разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ. Розшук
боржника - фізичної особи, дитини,
розшук транспортних засобів боржника
здійснюють органи внутрішніх справ, а
розшук боржника - юридичної особи та
іншого майна боржника організовує
державний виконавець. Розшук
оголошується відповідно за місцем
виконання рішення або за останнім
відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача. Витрати
органів внутрішніх справ, пов'язані з
розшуком боржника - фізичної особи,
дитини за виконавчими документами про
відібрання дитини або транспортних
засобів боржника, стягуються з
боржника за ухвалою суду. Витрати,
пов'язані з організацією розшуку
боржника - юридичної особи або іншого
майна боржника, стягуються з боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Незвернення державного виконавця до
суду у випадках, передбачених частиною
першою цієї статті, а також інші дії та
бездіяльність державного виконавця,
пов'язані з розшуком боржника або його
майна, можуть бути оскаржені у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії
неправомірними та зобов'язує
державного виконавця (іншу посадову
особу) державної виконавчої служби
задовольнити вимогу скаржника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що державним
виконавцем не було дотримано вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто дії державного
виконавця щодо повернення виконавчого
документа стягувачеві є
неправомірними та оскаржувану
постанову слід скасувати. Разом з тим,
суд не уповноважений своєю ухвалою
відновляти виконавче провадження, а
тому скаргу слід задоволити частково
та зобов'язати державного виконавця
вчинити дії щодо відновлення
виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого
А.М. щодо винесення постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачу від 25 грудня 2013 року.

Скасувати постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого
А.М. про повернення виконавчого
документу стягувачу від 25 грудня 2013
року.

Зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого А.М.
вчинити дії щодо відновлення
виконавчого провадження на підставі
судового наказу № 461/4922/13-ц від 29 квітня
2013 року, виданого Галицьким районний
судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя
Мисько Х.М.