Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/376/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від « 25» листопада
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
коштів за договором позики.

Позивач зазначав, що 01 травня 2000 року
відповідачка отримала від нього у
позику кошти в розмірі 545 доларів США
без визначення строку повернення,
склавши при цьому власноруч розписку. 08
липня 2002 року відповідачка отримала
від нього у позику кошти в розмірі 600
доларів США без визначення строку
повернення, склавши при цьому
власноруч розписку. У вересні 2013 року
він звернувся до відповідачки з
проханням повернути у добровільному
порядку заборгованість, проте вона
ніяким чином не прореагувала і в усній
формі відмовилася сплатити
заборгованість, стверджуючи, що ніяких
розписок вона не складала.
Заборгованість за розписками складає
1145 доларів США, що еквівалентно 9151 грн.
99 коп., яку він просить стягнути з
відповідачки на його користь, також
просив стягнути з відповідача на його
користь судові витрати в сумі 229 грн. 41
коп.

Рішенням Оріхівського районного
суду Запорізької області від 25
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_4, Заперечення представника
відповідача ОСОБА_5, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом, 01 травня 2000 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала
від ОСОБА_2 кошти в розмірі 545 доларів
США , які зобов'язалася повернути без
визначення строку повернення, що
підтверджено розпискою.

08 липня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, за яким
ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 у позику
кошти в розмірі 600 доларів США які
зобов'язалася повернути без
визначення строку повернення, що
підтверджено власноруч написаною нею
розпискою.

Тобто всього ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2
1145 доларів США, що еквівалентно 9151 грн.
99 коп.

У вересні 2013 року він звернувся до
відповідачки з проханням повернути у
добровільному порядку заборгованість,
проте відповідачка відмовилася її
сплатити.

Згідно зі ст. ст. 374, 375, 376 ЦК УРСР, в
редакції закону станом на день
укладання угоди, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Аналогічні
положення містяться і у ч. 1 ст. 1046, ст. 1049
ЦК України.

Відповідачка визнала факт отримання
нею грошей у борг у сумі 1145 доларів США,
які вона брала для своїх родичів,
оскільки позивач відмовився позичати
їм гроші, а також те, що розписки від 01
травня 2000 року та від 08 липня 2002 року
(а.с. 5,6), написані нею особисто та нею
підписані.

Відповідно до положень ст. ст. 161, 165 ЦК
УРСР та ст. 530 ЦК України, якщо строк
виконання зобов'язання не встановлено
або встановлено моментом вимоги,
кредитор має право вимагати виконання,
а боржник має виконати таке
зобов'язання в семиденний строк з дня
пред'явлення вимоги.

Суд дав належну правову оцінку
договорам позики, які укладені у
письмовій формі, і поясненням сторін.

Проте, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд виходив із того, що
вимоги позивачем заявлені передчасно,
оскільки він не звернувся до
відповідачки з письмовою вимогою про
виконання зобов'язань за зазначеними
договорами позики.

З такими висновками суду не можна
погодитися, оскільки положеннями ст.
ст. 161, 165 ЦК УРСР та ч. 2 ст. 530 ЦК України
не передбачено обов'язкове направлення
боржнику письмової вимоги. Факт
звернення позивача з усною вимогою про
повернення боргу у вересні 2013 року
відповідачка не заперечувала.

Доводи відповідачки про пропуск
позивачем строку позовної давності
необґрунтовані.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку
позовної давності починається після
закінчення семиденного строку з дня
пред'явлення вимоги кредитором.

Строк виконання зобов'язань за
зазначеними договорами позики не був
визначений. З вимогою про повернення
боргу позичальник звернувся у вересня
2013 року, а з позовом до суду 10 жовтня 2013
року, тому позивачем строк позовної
давності не пропущений.

Доводи відповідачки про те, що борг ним
повністю повернутий у термін,
обумовлений розпискою, не підтверджені
належними доказами.

Відповідно до ст. 216 ЦК УРСР
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Якщо боржник видав кредитору в
посвідчення зобов'язання борговий
документ, то кредитор, приймаючи
виконання, повинен повернути цей
документ.

Знаходження розписок у позивача
свідчить про те, що боргові
зобов'язання не припинені.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення вимог позивача про
стягнення з відповідачки на його
користь суми заборгованості в розмірі
9151 грн. 99 коп. та у відповідності зі ст.
88 ЦПК України судових витрат в сумі 229
грн. 41 коп., що сплачені позивачем за
квитанцією № від 10 жовтня 2013 року
(а.с. 1), а загалом 9 381 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 25 листопада 2013
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договорами позики у
розмірі 9151 (дев'яти тисяч сто п'ятдесят
однієї) грн. 99 коп. та судові витрати в
сумі 229 ( двісті двадцять дев'ять) грн. 41
коп., а загалом 9 381 (дев'ять тисяч триста
вісімдесят одну) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: