Провадження № 2/225/191/2014
Справа № 225/4998/13-ц
Головуючий по справі: Челюбєєв
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

за участю

позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Дзержинського
міського суду Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26
грудня 2012 року сім'я ОСОБА_4 отримала
від нього в займи грошові кошти в сумі
58540 грн. з умовою повернути зазначену
суму до 01 березня 2013 року. В
підтвердження цього відповідач ОСОБА_3
у присутності трьох свідків та свого
чоловіка написала письмову розписку. В
зазначений термін відповідач ОСОБА_3
займану грошову суму не повернула,
тобто належним чином не виконала взяте
на себе грошове зобов'язання. З метою
повернення коштів, він постійно
нагадував відповідачам про виконання
умов договору щодо вчасного повернення
ними суми боргу, намагався в
добровільному порядку врегулювати
дану ситуацію. Однак, відповідачі
ігнорують його вимоги стосовно
повернення коштів, висувають
неприйнятні до нього умови повернення
коштів. На час звернення до суду з цими
вимогами, сума боргу відповідачами в
добровільному порядку не сплачена.
Отже, вважає, що позичені відповідачами
кошти в сумі 58540 грн. повинні бути
стягнуті з них солідарно на його
користь.

В подальшому позивач уточнив свої
позовні вимоги, надавши письмову заяву,
в якій наряду з заявленими вимогами,
просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в солідарному порядку
грошову компенсацію у відшкодування
моральної шкоди в сумі 10000 грн., судовий
збір у сумі 585 грн. 40 коп. та витрати на
публікацію оголошення в газеті у сумі
160 грн.

Позивач у судовому засіданні уточнені
позовні вимоги підтримав повністю,
наполягав на їх задоволенні. В
обґрунтування вимог про стягнення з
відповідачів грошової компенсації у
відшкодування моральної шкоди
зазначив, що він є хворою людиною, яка
знаходиться на обліку в медичній
установі із різними хронічними
захворюваннями. Внаслідок
неправомірних дій відповідачів, його і
так некріпке здоров'я значно
погіршилося. Він декілька разів
перебував на лікуванні в медичній
установі, що потребувало від нього
значних матеріальних затрат на
обстеження, лікування, придбання
медичних препаратів, тощо. Все це
потребувало від нього додаткових
зусиль для організації свого життя та
своєї сім'ї. Крім цього розмір
відшкодування моральної шкоди позивач
обґрунтовує рівнем інфляції за весь
час затримки повернення суми боргу.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги не визнали, оскільки вважають їх
необґрунтованими і недоведеними в
суді. Свої заперечення мотивували тим,
що відповідач ОСОБА_3 є суб'єктом
підприємницької діяльності. Для
розширення бізнесу вона позичила у
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10000 грн., при
цьому укладена між ними угода була
усною без написання в будь - якому
вигляді договору займу або розписки,
але з умовою повернення суми боргу із
сплатою відсотків у розмірі 20% від суми
боргу, тобто 2000 грн. щомісяця. Про
укладену між ними угоду ніхто із її
членів сім'ї, в тому числі чоловік
ОСОБА_4 не знали. В грудні 2012 року ОСОБА_5
їй повідомив, що вона заборгувала на
загальну суму 58540 грн., у зв'язку з чим
повинна була написати розписку про
позичання коштів на вказану суму на
ім'я його начальника ОСОБА_2 Під
натиском та застосуванням психічного
насилля вона змушена була написати цю
розписку із зазначенням свідків, які
нібито були присутні при позичанні
коштів. При написанні розписки вона
прізвище чоловіка, відповідача по
справі не зазначала. В той же час
відповідач ОСОБА_4 в обґрунтування
своїх заперечень суду повідомив, що він
не міг позичати у ОСОБА_2 вказану в
позові суму і ставити в розписці свій
підпис, так як на той час не перебував у
стосунках із ОСОБА_3 Про позичені нею
кошти він дізнався тільки в червні 2013
року від ОСОБА_5, а через деякий час
від ОСОБА_2 Зі сторони останнього до
нього та його сім'ї неодноразово
висловлювалися погрози застосування
фізичного насильства, через що він
разом з ОСОБА_3 змушені були звернутися
до міліції з відповідними заявами.
Вважають, що позивач по справі ОСОБА_2
обманним шляхом хоче заволодіти
коштами в розмірі, значно більшому, чим
позичала його колишня дружина. За
необґрунтованістю та недоведеністю
вимог, просили суд повністю відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 суду
пояснили, що в їх присутності в
торговому павільйоні № 52,
розташованому на Центральному ринку м.
Дзержинська відповідач ОСОБА_3
отримала гроші в сумі 58540 грн. від
ОСОБА_2, про що нею власноручно була
написана розписка. Також при передачі
грошей був присутній чоловік ОСОБА_3,
який також підписав розписку.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона
проживає в сусідньому будинку, де
проживають відповідачі. Сім'ю вона знає
гарно, так як її старша дочка ходила до
школи з її дочкою. Також зазначила, що
відповідачі живуть разом, так як вона
бачила їх разом, з ним також живуть їх
діти. Крім цього ОСОБА_3 кожного дня
після роботи приходила до її магазину
та купувала продукти харчування. А
влітку 2013 року ОСОБА_3 просила у неї 3000 $,
але вона не позичила їй, так як сусіди
казали, що ОСОБА_3 у багатьох просить
позичити гроші.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає
ОСОБА_3, вони разом працювали на ринку.
ОСОБА_3 часто позичала у неї гроші і
завжди віддавала. Однак в 2012 році
ОСОБА_3 позичила у неї 4000 і не віддала.
Вона неодноразово намагалася
повернути гроші, в тому числі дзвонила
її чоловіку, однак гроші їй не
повернули до наступного часу. Взагалі
борг ОСОБА_3 перед неї складає 7920 грн.,
так як вона у неї брала одяг в борг.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 02.07.2013
року він знаходився на ринку,
розташованому на мікрорайоні
м.Дзержинська. Там він зустрів ОСОБА_2
Вони стали розмовляти і в цей час до них
підійшов ОСОБА_4 Вони разом з ним зайшли
в ларьок, де працює знайомий ОСОБА_2.
Потім між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулася
розмова. Він почув, як ОСОБА_2 спитав,
коли він буде віддавати гроші, а ОСОБА_4
відповів, що буде віддавати частинами з
заробітної плати. При цьому розмовляли
вони спокійно, ніхто ОСОБА_4 погроз не
висловлював.

Вислухавши пояснення всіх учасників
судового засідання, свідків,
дослідивши матеріали справи та надані
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли
цивільно-правові відносини на підставі
договору позики, які регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України
між позивачем та відповідачем виникли
договірні відношення, де одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, а відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що повністю
узгоджується з поясненнями свідків,
позивач по справі ОСОБА_2 позичив
ОСОБА_3 кошти в сумі 58540 грн., з
зобов'язанням повернути зазначену суму
до 01 березня 2013 року. В підтвердження
цього ОСОБА_3, відповідачем по справі
була написана письмова розписка в
присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та свого чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 4;
97).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною третьою цієї статті
визначено, що зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості та відповідно до ст. 525
ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі та кількості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Однак, як встановлено судом та
підтверджено свідками в порушення
зазначених статей ОСОБА_3, відповідач
по справі в зазначений строк позичені
грошові кошти позивачу не повернула,
отже не виконала взяте на себе грошове
зобов'язання.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

В той же час суд зазначає, що згідно ст.
65 Сімейного кодексу України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно акту вуличного комітету від
14.03.2014 року, який узгоджується з
показаннями свідка ОСОБА_8
підтверджено факт сумісного
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 (а.с. 171).

Оскільки судом встановлено, що договір
позики укладався на час знаходження
відповідача ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_4 та
за згодою подружжя, про що свідчить
підпис ОСОБА_4 на розписці, а також
намагання відповідача ОСОБА_4
повернути гроші, що підтвердив свідок
ОСОБА_10, то договір позики створює для
відповідача ОСОБА_4 солідарний
обов'язок щодо повернення позиченої
його дружиною грошової суми у ОСОБА_2

Таким чином, грошові кошти в сумі 58540
грн. повинні бути стягненні на користь
ОСОБА_2 солідарно з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому позовні вимоги в
цій частині повністю доведені і
підлягають задоволенню.

При цьому суд не погоджується з
доводами відповідача ОСОБА_4, проте що
він не знав про отримання дружиною
ОСОБА_3 коштів у ОСОБА_2, так як вони
разом не проживали і фактично
припинили шлюбні відносини, а також
доводами відповідача ОСОБА_3 стосовно
того, що нею розписка була написана під
психологічним впливом, так як їх доводи
спростовуються встановленими в суді
обставинами справи.

Крім цього відповідно до висновку
проведеної по справі за клопотанням
відповідача ОСОБА_4 судово -
почеркознавчої експертизи № 171/02/172/03
від 18.02.2014 року встановлено, що підпис
від імені ОСОБА_4, що розташовано в
розписці від імені ОСОБА_3 від 26 грудня
2012 року перед записом "ОСОБА_4" виконано
ОСОБА_4 (а.с. 114-122). Даний висновок
експерта в судовому засіданні нічим не
спростований, а тому суд визнав його
належним та допустимим доказам. При
цьому даний висновок експерта
узгоджується з показаннями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, які суд визнав
достовірними та правдивими.

Деяка плутанина у викладі деталей
події, яку у суді свідки допустили при
описі подій 26.12.2012 року цілком
виправдана тим, що з дня цих подій
пройшло півтора року. В той же час
зазначені свідки підтвердили факт
позичання ОСОБА_2 ОСОБА_3 в присутності
її чоловіка ОСОБА_4 грошових коштів в
сумі 58540 грн.

Також суд зазначає, що за клопотанням
відповідача ОСОБА_3 було призначено
проведення судово -почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої
поставлене питання, чи виконаний текст
розписки про отримання коштів в сумі
58540 грн. від 26.12.2012 року, укладеної між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та підпис ОСОБА_3 в
незвичайних умовах (у стані
психологічного тиску, залякування,
погроз). Всі витрати на проведення
експертизи були покладені судом на
відповідача ОСОБА_3 Їй судом були
роз'яснені положення ч.1 ст. 146 ЦПК
України, відповідно до яких у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні. Однак, відповідач не
погодилася оплачувати витрати, у
зв'язку з чим експертиза по справі не
була проведена, а тому суд визнає,
розписку належним та допустимим
доказам у справі і не приймає до уваги
доводи відповідача ОСОБА_3 про
примусовий вплив на неї при написанні
цієї розписки.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Сукупність проаналізованих та
досліджених в судовому засіданні
доказів дає можливість суду зробити
висновок про те, що неналежне виконання
відповідачами по справі грошового
зобов'язання, яке полягає в
несвоєчасному поверненні позичених
коштів, спричинило позивачу моральну
шкоду, яка полягає в душевних
стражданнях, яких позивач зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою
відповідачів. Неповернення грошових
коштів змусило його докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя. Через відчуття постійного
хвилювання погіршився його стан
здоров'я, він вимушений був звернутися
до лікарні, де проходив амбулаторне
лікування. Перелічені негативні явища
дійсно не можуть не турбувати позивача,
не можуть не викликати переживання,
страждання, стрес, депресію. Отже, факт
моральних страждань є очевидним і не
потребує доказування іншими засобами
доказування.

Керуючись ч.3 ст. 23 ЦК України, з
врахуванням ступеня та глибини
моральних страждань позивача,
керуючись принципом розумності та
справедливості, суд знаходить можливим
стягнути на користь позивача 2000 грн. як
відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При цьому відповідно ч. 1 ст. 79 ЦПК
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. Пунктом 6 ч.3 ст. 79 ЦПК
України передбачено, що до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Позивачем при зверненні до суду
сплачено судовий збір, що підтверджено
документально: квитанцією (а.с. 1) у
розмірі 585 грн. 40 коп. та оплачено
публікацію в пресі оголошення про
виклик відповідачів (а.с. 21-22) у розмірі
158 грн., які підлягають стягненню з
відповідачів.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до суду
позовної заяви про відшкодування
моральної шкоди ставка судового збору
складає 243 грн. 60 коп., який також
підлягає стягненню з відповідачів в
дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі
58540 (п'ятдесяти вісім тисяч п'ятсот
сорок) грн., грошову компенсацію у
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 2000 (дві тисячі) грн., понесені
витрати по сплаті судового збору в сумі
585 (п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 40 коп.
та витрати на публікацію оголошення в
газеті у сумі 158 (сто п'ятдесят вісім)
грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь держави судовий збір у сумі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не було
скасовано, набирає законної сили після
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції.

Відповідно до розпорядження Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року рішення
суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Запорізької області
через Дзержинський міський суд на
протязі десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: