Номер справи: 164/482/14-ц
Провадження по справі: 2/164/179/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Маневицький
районний суд Волинської області в
складі: головуючого - судді
Покидюка М.В.

при секретарі
Каращук В.С.

з участю: позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Маневичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2014 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики.

Свої вимоги позивач обґрунтувала
тим, що 5 квітня 2013 року між нею і ОСОБА_2
було укладено договір позики, у
відповідності до якого відповідач
отримав від неї у позику 4 000 гривень,
які зобов'язувався повернути протягом
семи місяців, до жовтня 2013 року. Договір
позики між ними був укладений в
письмовій формі у виді розписки від 5
квітня 2013 року, яку ОСОБА_2 підписав
власноручно. Згідно неї відповідач
зобов'язувався повернути борг протягом
семи місяців, тобто до жовтня 2013 року.

На даний час ОСОБА_2, не дивлячись
на збіг строку повернення боргу,
грошових коштів не повернув, тобто
грошове зобов'язання не виконав, що є
грубим порушенням як умов укладеного
між ними договору, так і норм чинного
законодавства в частині невиконання
взятих на себе зобов'язань. Її вимоги
повернути борг він ігнорує і грошей не
повертає.

Посилаючись на зазначені
обставини, просила суд стягнути з
ОСОБА_2 в її користь 4 000 гривень за
договором позики, 3% річних від
простроченої суми в розмірі 49 гривень 64
копійки, суму інфляційних втрат - 60
гривень та понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 позовні вимоги, з підстав
викладених у позовній заяві,
підтримала частково. Наполягає на
стягненні з ОСОБА_2 4 000 гривень суми
позики, яка оформлена у виді розписки
від 5 квітня 2013 року і власноруч
підписана відповідачем, та 243 гривні 60
копійок судового збору. З етичних
міркувань від стягнення штрафних
санкцій відмовляється.

Відповідач ОСОБА_2 позовних вимог
позивача не визнав, не заперечує що
підписував дану розписку, але
стверджує що підписував її під
примусом ОСОБА_1 та її чоловіка. В чому
проявлявся цей примус пояснити не може.
Також не заперечує, що він давав
позивачу слово що з часом поверне дану
суму позики. Просить в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає що позов підставний і підлягає
до повного задоволення.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047
Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 5
квітня 2013 року позичив у ОСОБА_3 4 000
гривень. Крім визнання цього факту
самими сторонами, дана обставина
підтверджується, дослідженою судом,
власноруч підписаною ОСОБА_3розпискою
від 5 квітня 2013 року, якою доведено, що
цього числа відповідач дійсно взяв у
позику в позивача 4 000 гривень, які
зобов'язувався повернути протягом семи
місяців, тобто до жовтня 2013 року, але до
цього часу не повернув.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то,
відповідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України,
воно підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 цього
Кодексу позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Наведеними доказами встановлено,
що відповідач порушив свої
зобов'язання обумовлені в договорі
позики від 5 квітня 2013 року, тобто до
жовтня 2013 року не повернув ОСОБА_1
позичені в неї грошові кошти в сумі 4 000
гривень.

У зв'язку з невиконанням умов договору
з вини позичальника ОСОБА_2, який їх
порушив, з нього підлягає стягненню на
користь позикодавця ОСОБА_1 4 000 гривень
боргу за договором позики.

Позикодавець ОСОБА_1 відмовилася від
стягнення з відповідача ОСОБА_2 в її
користь 3% річних від простроченої суми
в розмірі 49 гривень 64 копійки та суми
інфляційних втрат - 60 гривень, а тому її
позовні вимоги в цій частині до
задоволення не підлягають у зв'язку з
не підтриманням їх позивачем.

Згідно частин другої та третьої статті
10 ЦПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частинами першою та другою статті 60
цього Кодексу передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідач ОСОБА_2 не представив суду
доказів, які б свідчили про те, що при
складанні і підписанні розписки про
позику грошей він діяв під тиском
позивача та її чоловіка. Його
твердження в обґрунтування цієї
обставини, що сторона позивача
пропонувала йому взяти кредит для
погашення боргу, суд не може оцінити як
примус при складанні розписки,
оскільки це мало місце уже в період
після того коли відповідач пропустив
строк погашення боргу і було зі сторони
позивача як спосіб де взяти гроші щоб
погасити борг.

Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок
судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 18, 60, 88, 209, 212 - 215
ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050
Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за
договором позики від 5 квітня 2013 року 4
000 (чотири тисячі) гривень боргу та 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Маневицький районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили
протягом десяти днів з дня його
проголошення, якщо не буде подана
апеляційна скарга. У випадку подачі
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: