Справа № Провадження
№372/5695/13-ц 22-ц/780/1818/14 Головуючий у І
М.В.Категорія44Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 08.05.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Коцюрба О.П., Журба С.О.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 21
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з вказаним позовом, в якому
просила усунути перешкоди у
користуванні нею земельною ділянкою
шляхом зобов'язання відповідача знести
частину житлового будинку, сараю,
туалету, вигрібної ями, які знаходяться
на території земельної ділянки
позивача, знести огорожу із штахетника
і бетонних плит від точки Б до точки В
плану земельної ділянки по всій
довжині межі земельної ділянки, за свій
рахунок привести земельну ділянку
позивача у попередній стан, установити
відвід та усунути стікання дощової
води у двір позивачки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
вона є власником житлового будинку і
прибудинкових споруд які знаходяться в
АДРЕСА_2. Вказаний житловий будинок
розташований на приватизованій нею
земельній ділянці площею 0,1508 га,
цільове призначення якої для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд. По
сусідству з нею у житловому будинку
АДРЕСА_1 мешкає відповідач ОСОБА_2, який
на протязі останніх років без
відповідних дозволів побудував
будівлі, виконав реконструкцію свого
житлового будинку.

В результаті виконаних
топографо-геодезичних робіт було
виявлено, що 0,74 м. житлового будинку
відповідача і 0,52 м. сараю у точках від Б
до В плану меж земельної ділянки
знаходяться на земельній ділянці
позивача. Відповідач також збудував
туалет і вигрібну яму, які частково
накладаються на її земельну ділянку.
Крім того відповідач в точках від Б до В
плану меж земельної ділянки вчинив
самовільний захват 39 кв.м. земельної
ділянки позивачки і загородив її
огорожею із бетонних плит і штахетника.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 земельною
ділянкою площею 0,1508 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер
:01:024:0002, а саме - знести частину
житлового будинку, сараю, туалету,
вигрібної ями, які знаходяться на
території вказаної земельної ділянки
та є частиною домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, знести огорожу із штахетника і
бетонних плит від точки Б до точки В
плану земельної ділянки по всій
довжині межі вказаної земельної
ділянки.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповноту встановлених
обставин справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в 2012 році
ОСОБА_2 без погодження із позивачем
та отримання відповідних дозволів
знищив наявні між ділянками межові
знаки, зніс огорожу та встановив
нову із штахетника та бетонних плит.

Також відповідач самочинно виконав
реконструкцію житлового будинку,
побудував сарай, вбиральню, колодязь
таким чином, що частина його
житлового будинку по довжині 0,74м,
сараю по довжині 0,52м знаходяться на
території належної позивачеві
земельної ділянки, чим порушуються
права позивача на користування
належною йому на праві власності
земельною ділянкою.

Проте з такими висновками погодитись
не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи і не
узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено
обставини, які не оспорюються.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є суміжними
землевласниками.

ОСОБА_3 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,1508 га,
розташована по АДРЕСА_2 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд.
(а.с.7) та розташований на цій
земельній ділянці житловий будинок.

ОСОБА_2 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,1429 га,
розташована по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд.
(а.с.31) та розташований на цій
земельній ділянці житловий будинок.

В 2008 році ОСОБА_2 на належній йому
земельній ділянці без отримання
вихідних документів та документа на
право виконання будівельних робіт
побудував погріб під частиною
будинку площею 12,9 кв.м. веранду
загальною площею 28,0 кв.м, прибудову
загальною площею 34,1 кв.м, сарай
загальною площею 21,2 кв.м, літній душ,
убиральню та навіс.

Вказана обставина підтверджується
постановою у справі про
адміністративне правопорушення від
14.02.2013 року (а.с.9), технічним паспортом
на житловий будинок. (а.с.32-34).

Встановивши вказані обставини,
врахувавши надані позивачем на
підтвердження позовних вимог
довідку приватного підприємця ОСОБА_4
від 14.12.2012 року, складений ним
зведений план земельних ділянок, суд
прийшов до висновку, що відповідач
в 2012 році без погодження із
позивачем знищив наявні межові
знаки, зніс огорожу та встановив
нову із штахетника та бетонних плит
і збудована відповідачем частина
житлового будинку по довжині 0,74м,
сараю по довжині 0,52м знаходяться на
території належної позивачеві
земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
врахувавши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду не
відповідає вимогам закону із
наступних підстав.

Статтею 152 Земельного кодексу України
визначено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

3. Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно із ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається із технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
громадян на території с.Нещерів
Обухівського району 20.04.2005 року
ОСОБА_3 визначено та погоджено
зовнішні межі земельної ділянки
площею 0,1508га в натурі (а.с.71).

Довідка приватного підприємця ОСОБА_4
від 14.12.2012 року, зведений земельних
ділянок є неналежними доказами
відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України.

В ліцензії на ім.'я ОСОБА_4, виданій
Державною службою геодезії,
картографії та кадастру із строком
дії до 19.12.2012 року зазначено вид
господарської діяльності - виконання
топографо-геодезичних, картографічних
робіт в тому числі геодезичні
роботи з інвентаризації та
встановлення меж земельних ділянок
(крім землевпорядних робіт) (а.с.120).

Таким чином приватний підприємець
ОСОБА_4 не є повноважною законом
особою на виконання землевпорядних
робіт.

Статтею 185 Земельного кодексу України
визначено, що землеустрій
здійснюється суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, за
рахунок коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим і місцевих бюджетів, а також
коштів громадян та юридичних осіб.

Крім цього, в довідці та зведеному
плані відсутні підписи ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, немає схематичних зображень
жилого будинку та сараю.

Доводи апеляційної скарги на те, що
у ОСОБА_3 відповідно до ст.125 ЗК
України не виникло право власності
на земельну ділянку, так як у
державному акті відсутній запис про
державну реєстрацію права частково є
обґрунтованими, проте відповідачем
не оспорюється та обставина, що
позивач є суміжним землекористувачем
і власником житлового будинку, а
тому має право на захист порушеного
права.

На стадії апеляційного розгляду
представником позивача надано витяг
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, згідно якого
24.03.2014року проведена державна
реєстрація права власності на
земельну ділянку площею 0,1508га на ім.'я
ОСОБА_3

Обгрунтованими також є доводи
апелянта на те, що 14 грудня 2012 року
винесення в натурі меж земельної
ділянки ОСОБА_3 не проводилось, так
як із довідки Нещерівської сільської
ради від 24.02.2014року ОСОБА_4 дійсно
робив винесення в натурі меж по
АДРЕСА_2 13 червня 2013 року в
присутності землевпорядника ОСОБА_5

Після відведення меж земельної
ділянки площею 0,1508 га в натурі 20
квітня 2005 року ОСОБА_3 до
землевпорядної організації по
питанню відновлення меж земельної
ділянки не зверталась

Інших доказів на підтвердження
порушення меж належної їй земельної
ділянки із сторони відповідача,
зменшення площі належної їй
земельної ділянки позивачем не
надано.

За вказаних обставин, коли позивачем
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не доведено порушення
відповідачем її прав у володінні і
користуванні належною їй земельною
ділянкою площею, обраний нею спосіб
захисту права на земельну ділянку не
підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, так
як суд неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким в задоволенню позову
відмовити за необґрунтованістю і
недоведеністю позовних вимог.

З врахуванням вимог ст.88 ЦПК України
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати: 121грн.. 80 коп. судового
збору та 800 грн. витрат на правову
допомогу, а всього 921грн. 80коп.

Керуючись ст..309, 316 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року -
скасувати і ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати: 121грн.. 80 коп. судового
збору та 800 грн. витрат на правову
допомогу, а всього 921грн. 80коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: