Справа №173/404/14-ц
Провадження №2/173/484/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначає, що з 2005
року до 2013 рік перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2. Вони мають двох спільних дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. З серпня 2013 року
відповідач усіляко відмовляється
підтримувати її з дітьми матеріально.
Діти проживають разом з нею та
знаходяться на повному її утриманні.
Позивач зауважила, що вона не працює,
оскільки знаходиться у відпустці по
догляду за молодшою дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Єдиним
доходом є державна допомога на дітей,
якого не достатньо для нормального
фізичного та духовного розвитку дітей.
Відповідач офіційно не працює, а тому
позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2
на її користь аліменти на утримання
дітей в твердій грошовій сумі 1000 грн.
щомісяця до повноліття дітей.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила суд задовольнити
позовні вимоги. Суду пояснила, що не
проживає разом з відповідачем. Діти
проживають з нею та знаходяться на
повному її утриманні. Відповідач не
надає матеріальної допомоги на
утримання дітей, не купує речі та
взагалі ніяк не турбується про їх
життя. Лише одного разу за весь цей час
дав 100 грн. Їй відомо, що відповідач
працює неофіційно, інших дітей не має, а
тому має змогу надавати матеріальну
допомогу на утримання дітей. Окрім того
старший син є інвалідом та потребує
лікування. Її єдиним доходом є державна
допомога на дітей близько 2200 грн.
Позивач також додала, що вже раніше
зверталася до суду з позовом про
стягнення аліментів, а потім
відмовилась від позову, оскільки в
судовому засіданні відповідач
пообіцяв надавати матеріальну
допомогу, проте цього не робить.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову в
повному обсязі заперечував,
посилаючись на те, що відповідач ніде
не працює, а тому має змогу платити
аліменти лише в мінімальному розмірі,
визначеному законодавством, а саме, 30 %
від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Також відповідач
купує іграшки та одяг, сплачує
комунальні платежі за будинок, який
належить позивачу. Інших дітей
відповідач не має.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, прийшов до наступних
висновків.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох спільних
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується їх
свідоцтвами про народження (а.с.3-4).

Діти проживають з позивачем та
знаходиться на повному її утриманні, що
не заперечувалось сторонами в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідач є батьком двох
малолітніх дітей, домовленості
(договору) щодо сплати аліментів на
утримання дітей між сторонами у справі,
досягнуто не було, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення аліментів
підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач не має
регулярного, стабільного доходу, суд
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість вимог позивача про
стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я
дітей, а саме те, що старший син, ОСОБА_3,
є дитиною-інвалідом, що
підтверджується довідкою Управління
соціального захисту населення
Верхньодніпровської
райдержадміністрації від 25 березня 2014
року (а.с.12) та медичним висновком № 20
про дитину-інваліда від 15 серпня 2012
року (а.с.13) , а тому потребує лікування,
той факт, що діти потребують утримання,
та те, що відповідач не має на утриманні
непрацездатних батьків, інших дітей.

При цьому суд відхиляє доводи
представника відповідача про те, що
відповідач не має можливості
сплачувати аліменти в більшому ніж
мінімальний розмір аліментів з огляду
на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу
України розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.
Судом встановлено, що позивач, як мати,
несе самостійно обов'язки по вихованню,
утриманню, фізичному, духовному та
моральному розвитку дітей, піклуванню
про їх здоров'я, освіту, щоденні
турботи, а батько не виконує покладені
на нього батьківські обов'язки в тому ж
обсязі як і мати, а тому, на думку суду,
має хоча б забезпечувати належне
матеріальне утримання своїх двох
малолітніх дітей, оскільки утримання
дітей є його батьківським обов'язком, а
не правом.

Неможливість працевлаштування
відповідача, як підставу для
визначення аліментів в мінімальному
розмірі, суд також вважає
необґрунтованою, оскільки, як пояснив
представник відповідача, ОСОБА_2
фізично здоровий, за станом здоров'я
може працювати. Доказів про наявність
інших об'єктивних причин для
неможливості працевлаштування
відповідачем не надано.

Також суд вважає безпідставними
посилання представника відповідача на
те, що позивач отримує державну
допомогу, в розмірі двох прожиткових
мінімумів на двох дітей, оскільки
ОСОБА_1, знаходячись у відпустці по
догляду за молодшою дитиною до
досягнення нею трирічного віку, цілком
на законних підставах не працює, іншого
доходу, окрім державної допомоги не
має, а тому змушена утримувати на дані
кошти не лише дітей, але і себе.

Суд приймає до уваги посилання
представника позивача на те, що позивач
вже зверталася до суду із заявою про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів, проте
відмовилась від позову і провадження у
справі було закрито (а.с.14). Проте, на
думку суду, дана обставина не свідчить
про позбавлення позивача права
звернутися до суду знову, оскільки
відповідач не виконує належним чином
обов'язок по утриманню дітей. Жодних
доказів на спростування даних обставин
відповідачем не надано.

Також судом було відхилено клопотання
представника відповідача про
долучення до матеріалів справи копії
квитанцій про сплату комунальних
послуг за утримання будинку, який
належить позивачу, оскільки судом
встановлено, що в даному будинку по
АДРЕСА_1, мешкає відповідач, а позивач
проживає разом з батьками, а тому
утримання житла, яким він фактично
користується є його обов'язком нарівні
з власником, та не впливає на його
обов'язок по утриманню дітей, а також не
є істотною обставиною, яка б могла бути
врахована судом при визначенні розміру
аліментів.

Приймаючи до уваги встановлені
обставини, а саме реальну можливість
відповідача сплачувати аліменти,
роз'яснивши позивачу її право
звернутися до суду з позовом про
збільшення суми аліментів у випадку
зміни матеріального становища
відповідача, суд приходить до висновку
про визначення розміру аліментів в
сумі 800 грн. щомісяця на двох дітей до
досягнення ними повноліття.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного
кодексу України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред`явлення позову.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що
згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» позивача було
звільнено від сплати судового збору
при зверненні до суду, тому
відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача в дохід держави у розмірі
243 (двісті двадцять дев`ять) грн. 60 коп.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного
процесуального кодексу України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215,
п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального
кодексу України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн.
щомісячно, починаючи з 20 лютого 2014
року до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
судовий збір в дохід держави у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення
аліментів у межах суми
платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
проголошення рішення суду мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко