Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1181/14
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25" березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
представника Морозова Віктора
Сергійовича на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19
грудня 2013 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2008 року ВАТ
«Запоріжжяобленерго» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди.

У позові зазначало, що 11.11.1991 року
відповідач був прийнятий на роботу до
ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду
вантажника, а 10.09.2004 року був
переведений на посаду комірника у
структурний підрозділ ВАТ
«Запоріжжяобленерго» - Запорізькі
високовольтні електричні мережі(ЗВЕМ).

16.09.2004 року, з метою забезпечення
збереження належних товариству
матеріальних цінностей, між ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі ЗВЕМ та
відповідачем був укладений договір про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, відповідно до якого
ОСОБА_3 прийняв на себе повну
відповідальність за забезпечення
зберігання довірених йому цінностей.

Відповідач власноручно зробив
напис в тексті договору про те, що він
ознайомлений з нормами чинного
законодавства, які регулюють питання
про повну матеріальну
відповідальність працівників щодо
збереження довірених матеріальних
цінностей.

Згідно наказу № 304 від 26.06.2006 року
«Про результати документальної
перевірки служби ЛЕП», уточненого
наказом № 449 від 28.08.2006 року, внаслідок
перевірки були встановлені численні
порушення правил ведення складського
та бухгалтерського обліку, в
результаті проведеної інвентаризації
у відповідача була виявлена нестача
товарно-матеріальних
цінностей, яка складається з: 63 924 грн. 40
коп., у т.ч. ПДВ 10654 гр.07 коп. (сумова
різниця згідно звіряльної відомості
результатів інвентаризації, що
підлягає погашенню
матеріально-відповідальної особою), 9 850
грн. 34 коп., у т.ч. ПДВ 1641 гр. 72 коп. (сума
чистої нестачі товарно-матеріальних
цінностей, прийнятих на відповідальне
зберігання).

За наказом № 2525-к від 26.06.2006 року
товариство припинило трудові
відносини з відповідачем на підставі
п.2 ст. 41 КЗпП України.

При передачі матеріальних
цінностей, які були в підзвіті ОСОБА_3,
іншому працівнику ВАТ
«Запоріжжяобленерго», була також
виявлена нестача матеріальних
цінностей на суму 21 233 грн. 33 коп. (сума
нестачі згідно звіряльної відомості
результатів інвентаризації ТМЦ, які
були передані на відповідальне
зберігання).

Таким чином, в резултаті нестачі
діями відповідача підприємству були
нанесені збитки на загальну суму 95 008
грн. 07 коп.

Хоча ОСОБА_3 27.06.2006 року була
направлена письмова вимога про
погашення суми нестачі, яку він отримав
11.07.2006 року, зазначена сума в
добровільному порядку ним не
повернута.

Крім того, 25.07.2006 року
генеральний директор ВАТ
«Запоріжжяобленерго» звертався до
Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області із
заявою про притягнення ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності у
зв"язку з припущеною нестачею, однак
постановою Орджонікідзевського РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області від
01.06.2007 року у порушенні кримінальної
справи було відмовлено з передбачених
п.2 ст. 6 КПК України підстав, тобто за
відсутності у діях ОСОБА_3 складу
злочину.

Посилаючись на зазначені
обставини, просило суд стягнути з
відповідача суму збитків у розмірі 95 008
грн. 07 коп.

Ухвалою судді Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від. 01
лютого 2012 року по справі призначено
судово-економічну експертизу, за
висновком якої підтвердити суму
нестачі виявилось неможливим у зв"язку
з відсутністю первинних документів ВАТ
«Запоріжжяобленерго» за 2005-2006 роки,
знищених відповідно до актів № 5 від
16.03.2010 року та № 4 від 28.11.2008 року.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року
ухвалене по справі рішення від 17 жовтня
2012 року було скасовано в порядку ст. 232
ЦПК України.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19
грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі
представника Морозова В.С., посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати і ухвалити
нове, яким з позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд послався на
пропуск ВАТ «Запоріжжяобленерго»
строку звернення до суду з вимогами про
стягнення з працівника шкоди,
заподіяної внаслідок нестачі.

Вказаний висновок суду колегія
вважає обгрунтованим, оскільки
останній погоджується з фактичними
обставинами справи та вимогами норм
матеріалього й процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом,
відповідно до наказу № 3336 к від
10.09.2004 року ОСОБА_3 був переведений на
посаду комірника у структурний
підрозділ ВАТ «Запоріжжяобленерго» -
Запорізькі високовольтні електричні
мережі(ЗВЕМ), 16.09.2004 року між ним та ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі ЗВЕМ був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність(т.1,а.с.92,89).

Згідно наказу № 304 від 26.06.2006
року «Про результати документальної
перевірки служби ЛЕП», уточненого
наказом № 449 від 28.08.2006 року, працюючи
комірником, ОСОБА_3 допустив нестачу
товарно-матеріальних цінностей, яка
складається з: 63 924 грн. 40 коп., у т.ч. ПДВ
10654 гр.07 коп. (сумова різниця згідно
звіряльної відомості результатів
інвентаризації, що підлягає погашенню
матеріально-відповідальної особою), 9 850
грн. 34 коп., у т.ч. ПДВ 1641 гр. 72 коп. (сума
чистої нестачі товарно-матеріальних
цінностей, прийнятих на відповідальне
зберігання), що підтверджується
інвентаризаційними описами,
звіряльними відомостями та актом
документальної перевірки.

За наказом № 2525-к від 26.06.2006 року
товариство припинило трудові
відносини з відповідачем на підставі
п.2 ст. 41 КЗпП України(т.1,а.с. 95).

При передачі матеріальних
цінностей, які були в підзвіті ОСОБА_3,
іншому працівнику ВАТ
«Запоріжжяобленерго», була також
виявлена нестача матеріальних
цінностей з ПДВ на суму 21 233 грн. 33 коп.
(сума нестачі згідно звіряльної
відомості від 21.07.2006 року результатів
інвентаризації ТМЦ, які були передані
на відповідальне зберігання)(т.1,а.с.25).

У п.1 ст. 134 КЗпП України
передбачено, що відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна або інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Як вбачається з поданої 19.02.2008
року позовної заяви, в обгрунтування
стягнення з ОСОБА_3 виявленої у червні
та липні 2006 року нестачі всього на суму
95 008 грн. 07 коп. у повному розмірі, ВАТ
«Запоріжжяобленерго», керуючись ст. 135-1
КЗпП України, посилалося на те, що з
відповідачем, який працював комірником
служби ЛЕП ЗВЕМ, 16.09.2004 року був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 233
КЗпП України, для звернення власника
або уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк у один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Згідно роз"яснень п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 29.12.1992 року з подальшими змінами
„Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками", судам необхідно
перевіряти, чи додержаний власником
або уповноваженим ним органом
встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з
дня виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення в суд із позовом
про її відшкодування. Цей строк
застосовується і при зверненні із
заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід
вважати день, коли власнику або
уповноваженому ним органу стало відомо
про наявність шкоди, заподіяної
працівником. Днем виявлення шкоди,
встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акта або висновку.

Встановивши, що за
обставинами справи, спричинення шкоди
було виявлено за результатами
інвентаризацій у червні та липні 2006
року, а позов до ОСОБА_3 був заявлений
лише у лютому 2008 року, отже після спливу
річного строку з дня виявлення шкоди
ВАТ «Запоріжжяобленерго», яке
клопотання про поновлення вказаного
строку не заявляло, суд дійшов
правимірного висновку, що позивач
звернувся до суду з пропуском строку
звернення, поважність причин пропуску
цього строку не доводив, а тому
правових підстав для задоволення
позову немає.

Доводи представника ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в суді
апеляційної інстанції про те, що
обставини поважності причин пропуску
строку звернення до суду, якими
позивач вважає факт звернення 25.07.2006
року генерального директора ВАТ
«Запоріжжяобленерго» до
правоохоронних органів із заявою про
притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності у зв"язку з виявленою
нестачею матеріальних цінностей та
винесення постанови за результатами
перевірки заяви постанови про відмову
у порушенні кримінальної справи щодо
ОСОБА_3 лише 01.06.2007 року, наведені
безпосередньо у позовній заяві, однак
не були прийняті судом до уваги, не є
переконливими.

Відповідно до ст. 234 КЗпП
України, у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених ст. 233
цього Кодексу, суд може поновити ці
строки.

Закон не містить переліку
поважних причин пропуску строку
звернення до суду, тому питання про
поважність таких причин вирішується в
кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
доказів, що свідчать про неможливість
подачі позову протягом визначеного
законом строку.

У п.3 ст. 134 КЗпП України
передбачено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, якщо шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

Отже межі відповідальності
працівника, з яким укладено договір про
взяття на себе повної матеріальної
відповідальності, та працівника, дії
якого мають ознаки переслідуваних у
кримінальному порядку діянь(п.1 та п.3
ст. 134 КЗпП), є однаковими.

Таким чином, доводи позивача
про відсутність у нього об"єктивної
можливості подати позов протягом
визначеного законом строку до
отримання даних від правоохоронних
органів про наявність чи відсутність у
діях ОСОБА_3 складу злочину, є
безпідставними, оскільки наявність чи
відсутність таких даних на обсяг
відповідальності ОСОБА_3 не впливала, а
тому за вказаних обставин
обгрунтування позивачем причин
пропуску річного строку фактом його
звернення до правоохоронних органів
про їх поважність не свідчить.

Ті докази та обставини, що
наведені в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Спростування ж висновку суду
про відмову у задоволенні позову з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення із позовом до ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги взагалі не
містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
представника Морозова Віктора
Сергійовича відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 грудня 2013 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: