УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Леванчука А.О.,

Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та
визнання права на проживання, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
м. Севастополя від 15 листопада
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
м. Севастополя від 26 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання права на проживання та
вселення до квартири АДРЕСА_1.

Позивачі посилались на те, що у 2008 року
відповідач, який є батьком ОСОБА_3 та
був на той час чоловіком ОСОБА_2,
отримав на підставі службового ордеру
та вселився разом із членами сім'ї у
квартиру АДРЕСА_1. У липні 2011 року
позивачі на прохання відповідача
знялися з реєстраційного обліку із
вказаної квартири. У грудні 2011
року ОСОБА_2 здійснювала заходи щодо
відновлення реєстрації за адресою
вказаної квартири, але позитивного
результату ці заходи не дали. Разом із
тим, ОСОБА_2 вказувала, що наміру
відмовлятися від права на проживання у
спірній квартирі позивачі не мали.
Позивачі зазначали, що відповідач
навмисно скористався їх довірою, а тому
просили задовольнити їх позовні
вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 15 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Севастополя від
26 грудня 2013 року, у задоволенні позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, вірно виходив з того, що позивачі
вибули з липня 2011 року на інше постійне
місце проживання, у зв'язку з чим
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 15 листопада 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду м.
Севастополя від 26 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Нагорняк

Судді: А.О.
Леванчук

М.А. Макарчук