У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 23 травня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення факту перебування у
шлюбних відносинах, визнання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
частково недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 19 червня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом, в якому
просили встановити факт перебування
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у
шлюбних відносинах з ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати
недійсним в частині 2/9 видане 14
січня 2002 року державним нотаріусом
Сторожинецької державної нотаріальної
контори свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, зареєстроване в
реєстрі за № 29, яким посвідчено, що на
підставі заповіту, посвідченого
виконавчим комітетом
Старобросківецької сільської ради
Сторожинецького району Чернівецької
області 2 травня 2001 року за реєстровим
№ 175, спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є ОСОБА_6, і спадкове
майно, на яке видано це свідоцтво,
складається із житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 23 квітня
2012 року відмовлено в задоволені позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення факту перебування у
шлюбних відносинах та визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом частково недійсним.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 23 травня

2012 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
14 січня 2002 року відмовлено. В частині
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо
визнання юридичного факту про те, що
ОСОБА_8 був чоловіком ОСОБА_9
провадження у справі закрито з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 серпня 2012 року
рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 23 квітня
2012 року та рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 травня 2012
року залишені без змін.

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду апеляційної
інстанції з заявою про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 травня 2012
року.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 19 червня

2013 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено, рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 травня 2012
року та рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 23 квітня 2012 року скасовано, позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане
14 січня 2002 року державним нотаріусом
Сторожинецької державної нотаріальної
контори, зареєстроване в реєстрі за №
29, яким посвідчено, що на підставі
заповіту, посвідченого виконавчим
комітетом Старобросківецької
сільської ради Сторожинецького району
Чернівецької області 2 травня 2001 року
за реєстровим № 175, спадкоємцем
зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є

ОСОБА_6 в частині 2/9 житлового будинку з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1. У задоволені решти позовних
вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із направленням справи на новий
розгляд до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи оскаржуване у справі судове
рішення, апеляційний суд з дотриманням
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України,
вірно визначився з характером спірних
правовідносин і дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм процесуального права чи
неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити,
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 19 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Маляренко А.В.,
Нагорняк В.А.