Справа № 752/3533/14-ц
Провадження по справі № 2/752/2737/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2014 року Голосіївський районний
суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при
секретарі Сімаченко А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон та
оформлення проїзного документу, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом
про надання дозволу для виїзду за
кордон неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що з
відповідачем перебували у шлюбі з
30.09.2000 року по 03.06.2004 року. Від даного
шлюбу народилася дочка ОСОБА_3, яка
після розірвання шлюбу залишилася
проживати з позивачкою та повністю
перебуває на її утриманні.

Вказує, що дочка займається в Дитячій
музичній школі №3 у м. Києві. Учні даної
школи приймають участь у міжнародних
фестивалях культури та мистецтв.

Зазначає, що дочка не змогла прийняти
участь в Міжнародному фестивалі
культури та мистецтв, який проводився в
Австрії 2-3 листопада 2013 року, оскільки
батько дівчини, ОСОБА_2, не надав
нотаріальної згоди на виготовлення
проїзних документів та на виїзд дитини
за кордон у супроводі матері.

Крім того, позивач вказує на те, що вона
може забезпечити своїй дитині
різнобічний культурно-освітній
розвиток та оздоровлення за межами
України, але через небажання
відповідача надати дозвіл на вивезення
дитини за кордон, вона не може
реалізувати зазначене.

Такі відмови відповідача порушують
права дитини, в зв'язку з чим позивач
просить надати дозвіл на вивезення
дитини за кордон без згоди батька та на
надання дозволу на виготовлення
проїзного документу.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач позов підтримали у
повному обсязі та наполягали на його
задоволенні, посилаючись на те, що
відповідач всупереч інтересам дитини
відмовляється оформлювати нотаріальну
згоду на виїзд дитини за кордон у
супроводі матері.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
посилаючись на те, що відповідач
перешкод у вивезенні дитини за кордон
не чинить, проте, маючи бажання
приймати участь у вихованні дочки,
звернувся до суду з позовом про
встановлення порядку спілкування з
дочкою. Таким чином, перед наданням
дозволу на вивезення дитини за кордом
має намір з'ясовувати про наявність
бажання дочки у цьому.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
30.09.2000 року до 03.06.2004 року.

Від шлюбу є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Донька проживає з позивачкою, батько
участі у вихованні дитини не приймає, з
донькою не спілкується, про що не
заперечував в судовому засіданні
представник відповідача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, і без згоди та
супроводу другого з батьків може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
підписаною Україною 21.02.1990 року,
ратифікована Україною 27.02.1991 року ,
встановлено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична
особа, яка не досягла 16 років, має право
на виїзд за межі України за згодою
батьків, піклувальників та в їхньому
супроводі або в супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена
рівність прав та обов'язків батьків
відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155
Сімейного Кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією
України та Конвенцією про права дитини,
а батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до наданих доказів, ОСОБА_3
дійсно навчається у 5 класі дитячої
музичної школи №3 ім. В.С. Косенка м.
Києва за фахом бандури (а.с.32).

01.10.2013 року, позивачка звернулася з
листом до відповідача у якому просила
надати згоду на вивезення дитини за
кордон. (а.с.8). Як на підставу
необхідності отримання згоди на виїзд
дитини за кордон, посилалася на те, що
дочка має прийняти участь у
міжнародному фестивалі культури та
мистецтв, який мав відбутися у м. Відень
з 2 по 3 листопада 2013 року.

Відповідачем листа отримано 15.10.2013 року
(а.с.9).

14.02.2014 року позивач повторно звернулася
з листом до відповідача, в якому
зазначила, що залишивши поза увагою
попереднє звернення позивачки про
оформлення нотаріального дозволу на
виїзд дочки за кордон, відповідач
позбавив її можливості прийняти участь
у міжнародному фестивалі, а тому з
метою недопущення таких випадків у
майбутньому, просить нотаріально
оформити дозвіл на виготовлення
проїзних документів на виїзд дочки за
кордон та дозвіл на виїзд дочки за
кордон. (а.с.10).

Як зазначає позивач, та не спростував в
судовому засіданні представник
відповідача, такої згоди з боку
відповідача оформлено не було.

Відповідно до пояснень наданих в
судовому засіданні представником
відповідача, дозвіл на вивезення
дитини за кордон відповідач мав надати
лише після спілкування з дочкою та
уточнення її волі на таку поїздку.

Доводи сторони відповідача, що
задоволення таких позовних вимог
порушують його права щодо виховання
дочки та спілкування з нею, не
заслуговують на увагу, оскільки в
даному випадку в першу чергу до уваги
беруться інтереси дитини. Крім того,
спір щодо визначення порядку побачень
з дитиною між сторонами вирішується в
іншому позовному провадженні. В даних
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що позивач заявляючи
вказані позовні вимоги діє всупереч
інтересам дитини чи наражає дитину на
небезпеку.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України, документами,
що надають право на виїзд з України і
в'їзд в Україну та посвідчують особу
громадянина під час перебування за її
межами, зокрема, є паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, проїзний
документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16 річного віку
у супроводі одного з батьків та при
відсутності згоди другого з батьків,
здійснюється на підставі рішення суду
про надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг 16
річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Відповідно до вище зазначеного, з метою
забезпечення гарантованих державою
прав та інтересів дитини, суд приходить
до висновку про обгрунтованість вимог
позову.

Керуючись ст.ст. 80, 169 ч.4, 213, 215 ЦПК
України, ст. 154 Сімейного Кодексу
України, с. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з
України та в"їзду в Україну громадян
України", п. 16 "Правил оформлення і
видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення", суд -

Вирішив:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на оформлення проїзного
документу для виїзду за кордон
малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди її батька ОСОБА_2, строком дії - до
досягнення дитиною 16-річного віку.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
тимчасовий виїзд за межі території
України громадянки України,
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
свідоцтво про народження серія НОМЕР_2,
без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2,
до досягнення ОСОБА_3 16 років.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а сторонами, які не
були присутні при проголошенні рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії до Апеляційного
суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м. Києва.

Суддя:
Антонова Н.В.