Справа № 357/827/14ц Головуючий у І
інстанції Протасова О.М.Провадження №
22-ц/780/2469/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали справи за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 17 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
вартості частки спільного майна
подружжя.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 у лютому 2013 року
звернулась до суду з позовом до
відповідача про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на наступні
обставини.

13.10.2001 року між нею та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого
сторони мають двох дітей - ОСОБА_3, 2002
року народження, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період проживання у шлюбі, а саме
05.10.2008 року сторони придбали автомобіль
«КІА CEED» реєстраційний номер НОМЕР_1,
який був зареєстрований на ім'я
відповідача.

Оскільки сімейне життя не склалося,
шлюб був розірваний за рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 21.09.2012 року. Згоди
щодо поділу майна між сторонами не
досягнуто, тому позивачка ОСОБА_1
просила поділити спільне з
відповідачем майно - зазначений
автомобіль «KIA CEED», залишивши
автомобіль за відповідачем, а на її
користь стягнути з відповідача
половину вартості автомобіля, яку,
уточнивши позов, визначила у розмірі 110
982,50 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву,
де, що спірний автомобіль вартістю 109 900
грн. був придбаний в інтересах сім'ї за
рахунок кредиту, отриманого на
підставі договору з ПАТ КБ
«ПриватБанк». Відповідно до умов
кредитного договору він попередньо
самостійно вніс 25% вартості автомобіля
в сумі 27 475 грн., а в банку отримав 82 425
грн. Протягом грудня 2008 року - жовтня 2012
року він щомісяця погашав кредит, і
свої кредитні зобов'язання виконав
22.10.2012 року. Вказав також, що з вересня
2009 року вони з дружиною фактично
припинили шлюбні відносини, і з того ж
часу перестали вести спільне
господарство, тому з вересня 2009 року
виплати по кредиту він проводив
виключно за кошти свого батька, який
надавав йому матеріальну допомогу.

Вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право
лише на половину коштів, сплачених ним
за авто під час спільного проживання, а
саме, початковий внесок та спрямовані
на погашення заборгованості платежі за
період з грудня 2008 року по серпень 2009
року у загальній сумі 16 739 грн.
Враховуючи рік випуску автомобіля та
ту обставину, що за цей час автомобіль
був двічі пошкоджений внаслідок ДТП,
допускав, що його вартість становить
близько 72 000 грн. Відрахувавши з цієї
суми долю позивачки, просив стягнути з
неї належну йому решту вартості
автомобіля - 55 261 грн., оскільки в даний
час автомобіль знаходиться в
користуванні у позивачки.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 14 серпня 2013 року, позов
ОСОБА_1 задоволено. Суд ухвалив
поділити спільне майно сторін -
автомобіль «КІА CEED» реєстраційний
номер НОМЕР_1, залишивши його у
власності ОСОБА_2, стягнувши з
останнього на користь ОСОБА_1 ? частину
вартості автомобіля в сумі 55 491,25 грн., а
також судові витрати. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року - скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено
ідеальні частки подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ? частині за кожним на
автомобіль «КІА CEED» реєстраційний
номер НОМЕР_1, залишивши зазначений
автомобіль в їх спільній частковій
власності. У задоволенні решти вимог
ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просила рішення скасувати, ухваливши
нове про задоволеннїї позову в повному
обсязі. Зазначила, що суд дійшов
неправильного висновку щодо визнання
за сторонами права на ідеальні частки в
майні, якого немає в наявності,
оскільки відповідач його продав,
розпорядившись коштами від продажу на
власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_2 також звернувся з
апеляційною скаргою, обгрунтовуючи яку
зазначив, що судом невірно визначено
розмір часток сторін у спільній
сумісній власності та не враховано
тієї обставини, що за ОСОБА_1 може бути
визнано право власності лише на ?
частину від суми, яка була сплачена на
погашення кредиту в період спільного
проживання, тобто з моменту укладення
кредитного договору по серпень 2009 року
включно. Тому, просив рішення змінити,
визначивши за ОСОБА_1, право на 1/7
частку, а за ОСОБА_2 право на 6/7 часток
спірного автомобіля.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає апеляційну
скаргу ОСОБА_1 такою, що підлягає
частковому задоволенню, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону в
повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що сторони з 13.10.2001 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який був розірваний заочним рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 21 вересня 2012
року.

За час шлюбу, 7 листопада 2008 року, було
придбано транспортний засіб KIA CEED, д.н.з.
НОМЕР_1, який було зареєстровано за
ОСОБА_2. (а.с. 7, 69-80). Вартість автомобіля
становить 109900,00 гривень (а.с. 99)

З матеріалів справи також вбачається,
що 07 листопада 2008 року за кредитним
договором № 739-184/08Р відповідач ОСОБА_2
отримав кредит на придбання автомобіля
KIA CEED у сумі 82 425,00 гривень, при цьому
ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену
згоду на укладення даного правочину.
(а.с. 69-76, 94-97)

Встановлено також, що для придбання
вказаного автомобіля ОСОБА_2 сплатив
початковий внесок в розмірі 25%
вартотсті автомобіля - 27 475,00 гривень.
(а.с. 93)

Заперечуючи проти первісного позову,
відповідач ОСОБА_2 зазначив, що сторони
не проживали разом та не вели спільного
господарства з вересня 2009 року, а тому
позивачка ОСОБА_1 має право лише на ?
частину коштів, сплачених як
початковий внесок за авто та 12 частину
коштів, внесених на погашення кредиту з
дня укладення кредитного договору і по
вересень 2009 року. Дані доводи викладені
також в обгрунтування апеляційної
скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на
погашення кредитних зобов'язань за
договором від 07.11.2008 року ОСОБА_2 в
період з грудня 2008 року по 10 серпня 2009
року сплачено 6003 гривень. (а.с. 101-103)

Згідно повідомлення ПАТ КБ
«Правекс-Банк» від 23 жовтня 2012 року,
ОСОБА_2 виконав усі зобов'язання за
кредитним договором № 739-184/08Р. (а.с. 107)
Погашення кредитних зобов'язань
підтверджується також поданими
відповідачем копіями банківських
квитанцій та виписки з рахунку (а.с.
104-106)

Колегія суддів апеляційного суду не
може прийняти вказані доводи, як
підставу для скасування рішення,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, законодавчо закріплена
презумпція права спільної сумісної
власності подружжя на майно, придбане
за час шлюбу. З цього випливає, що у разі
незгоди одного з подружжя з такою
презумпцією, він має право звернутись
до суду із вимогою про визнання права
особистої приватної власності на
майно, взявши тягар доведення цих
обставин на себе.

Таке право одного з подружжя
передбачено ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу
України, згідно положень якої, суд може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним
за час їхнього окремого проживання у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин

Однак, відповідач ОСОБА_5 з вказаними
позовними вимогами до суду не
звертався, а тому його доводи з приводу
зазначених вище обставин є
необгрунтованими та не можуть бути
прийняті судом.

В той же час, вирішуючи питання про
визнання права спільної сумісної
власності на спірне майно, суд першої
інстанції не виконав рекомендацій
Вищого спеціалізованого суду України,
викладених в ухвалі від 25 грудня 2013
року, та належним чином не з'ясував
питання про те, чи здійснено відчуження
спірного автомобіля та у кого у
володіння він перебуває.

Як вбачається з відповіді УДАІ УМВС
України у Вінницькій області на запит
ОСОБА_1, транспортний засіб марки «KIA
CEED», номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1
зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, прож. М.
Жмеринка, АДРЕСА_1. Реєстрація
автомобіля здійснена на підставі
довідки-рахунку № ААВ 335640 від 20.07.2013
року. (а.с. 226, 227)

Відповідно до пункту 30 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», у випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 щодо відчуження спірного
автомобіля відповідачем, знайшли своє
підтвердження. Висновки суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позову ОСОБА_1 шляхом визначення
ідеальних часток подружжя у спільному
майні зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
а тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо
вартості спірного автомобіля, а
відповідач ОСОБА_2 не надав суду
інформацію щодо суми, за яку здійснено
продаж авто, заперечуючи сам факт
такого продажу, при вирішенні питання
про поділ спільного сумісного майна
подружжя, колегія суддів виходить з
ринкової вартості автомобіля,
визначеної суб'єктом оціночної
діяльності ОСОБА_8 згідно довідки від
18.02.2013 р., а саме - 110 982, 50 гривень.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду
належних та допустимих доказів на
спростування даних щодо оцінки
спірного майна, поданих позивачкою
ОСОБА_1

З огляду на вказане, виходячи з
положень ст. 70, 71 СК України, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення вимог ОСОБА_1 щодо
стягнення грошової компенсації за ?
частку вартості автомобіля в розмірі 55
491, 25 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як
зазначено вище, свого підвердження не
знайшли, тому рішення першої інстанції
в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного
кодексу України, 364, 368 ЦК України, ст. ст.
88, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року - скасувати в частині
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 шляхом визначення ідеальних
часток подружжя у майні та залишення
автомобіля у спільній сумінсній
власності. Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок компенсації вартості ? частини
у спільному сумісному майні подружжя
грошові кошти в сумі 55 491, 25 гривень, а
також судові витрати по справі в
розмірі 754,91 гривень, а всього: 56 246
(п'ятдесят шість тисяч двісті сорок
шість) гривень 16 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: