Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі
Лєвєнцовій К.В.

З участю представника позивача

ОСОБА_1

представника відповідача №1 Пугач С.А.

представника відповідача № 2 Білоус
О.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України, Державного підприємства
"Укрветсанзавод" про скасування наказу
про звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом
до Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Державного підприємства
"Укрветсанзавод", просить скасувати
наказ Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України № 844-к
від 11.10.2013 року, яким звільнено ОСОБА_4 з
посади генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод»; поновити ОСОБА_4 на
посаді генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод» з дати звільнення, а
саме з 11.10.2013 року; стягнути з
державного підприємства
«Укрветсанзавод» на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу; стягнути з Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України на користь позивача 10 000,00 грн.
відшкодування моральної шкоди.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що
наказом Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України № 682-к-
від 02.07.2013 року його було призначено на
посаду генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод» терміном на один рік
з 02.07.2013 року по 02.07.2014 року на умовах
укладеного з ним контракту. Наказом
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України № 844-к
від 11.10.2013 року з ним достроково
розірвано контракт, на підставі
підпункту в) пункту 25 розділу 5
контракту та звільнено із займаної
посади за невиконання підприємством
зобов'язань перед пенсійним фондом
щодо сплати податків, зборів та
обов'язкових платежів відповідно до
пункту 8 статті 36 Кодексу законів про
працю України. А отже, підставою для
звільнення стало невиконання умов
контракту. Однак він вважає, що
відповідачами не дотримані норми
трудового законодавства, адже
повідомлень йому за два тижні про його
подальше звільнення відповідачами не
надсилалось, з наказом про звільнення
його не ознайомлено, трудову книжку не
повернули, крім того в день звільнення,
а саме 11.10.2013 року він перебував на
лікарняному, що підтверджується копією
листка непрацездатності Серії АВО
№208751 від 11.10.2013 року. Разом з тим,
причина звільнення, а саме -
невиконання підприємством зобов'язань
перед Пенсійним фондом щодо сплати
податків, зборів та обов'язкових
платежів відповідно до пункту 8 статті
36 Кодексу законів про працю України, не
відповідає дійсності, адже
заборгованість перед Пенсійним фондом
виникла у підприємства ще до його
призначення на посаду генерального
директора. Також, позивачем зазначено,
що незаконними діями відповідачів йому
заподіяно моральну шкоду, шляхом
порушення його нормальних життєвих
зв'язків та породження невпевненості у
майбутньому, а його моральні
страждання посилювались постійним
нервовим стресом та пов'язаними з ним
конфліктами у сім'ї та з оточуючими.
Вважає, що при його звільненні
відповідачами грубо порушено вимоги
діючого трудового законодавства
України, що є підставою його звернення
з даним позовом в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України - Пугач С.А. в судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог заперечувала, просила в позові
відмовити в повному обсязі, з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
долучених до матеріалів справи. (а.с.58-62)

Представник відповідача Державного
підприємства "Укрветсанзавод" - Білоус
О.П. в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог заперечувала,
просила в позові відмовити в повному
обсязі, з підстав, викладених у
письмових запереченнях, долучених до
матеріалів справи. (а.с.63-66)

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1, представників
відповідачів Пугач С.А., Білоус О.П.,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази, суд приходить
до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу
законів про працю України,
безпосередньо в районних міських судах
розглядаються трудові спори за заявами
працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу або
виконання нижче оплачуваної роботи, за
винятком спорів працівників, вказаних
у частині третій статті 221 і статті 222
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини й основних свобод,
ратифікованої Верховною Радою України
17.07.1997 року, кожний при вирішенні
питання про його цивільні права і
обов'язки має право на відкритий і
справедливий судовий розгляд
незалежним і безстороннім судом.
Складовою частиною справедливого
судочинства є доступ до судової
процедури з усіма атрибутами контролю
за порушеннями при звільненні з роботи
з боку працедавців - власників та
керівників господарських товариств,
підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України
проголошено право кожної людини на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, які він вільно
обирає або на яку вільно погоджується,
та закріплено гарантії реалізації
права на працю, що включає право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижче від
визначеної законом.

Судом встановлено, що Наказом
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України від
02.07.2013 року № 682-к ОСОБА_4 призначено на
посаду генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод» терміном на один рік
з 02 липня 2013 року по 02 липня 2014 року на
умовах укладеного з ним контракту. (а.с.
7)

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, у тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Як убачається з матеріалів справи,
02.07.2013 року між Державною ветеринарною
та фітосанітарної службою України, до
сфери управління якої належить
державне підприємство
«Укрветсанзавод» та ОСОБА_4, який
призначений на посаду генерального
директора державного підприємства
«Укрветсанзавод», укладено контракт №
26/2013, за яким останній зобов'язується
безпосередньо і через адміністрацію
державного підприємства
«Укрветсанзавод» здійснювати поточне
управління (керівництво)
підприємством, забезпечувати його
високоприбуткову діяльність,
ефективне використання і збереження
закріпленого за підприємством
державного майна. (а.с. 10-13)

Згідно пункту 7 контракту, керівник
зобов'язується забезпечити виконання
показників ефективності використання
державного майна і прибутку, також
майнового стану підприємства,
своєчасне і повне внесення
підприємством платежів до бюджету
згідно з установленим порядком та
виплату заробітної плати.

Відповідно до пункту 11 контракту,
уповноважений орган управління майном
має право звільнити керівника
достроково у випадку порушень
законодавства та умов контракту.

За підпунктом «в» пункту 25 контракту,
контракт припиняється до закінчення
терміну дії контракту у випадках
передбачених пунктами 26, 27 цього
контракту.

Підпунктом «в» пункту 26 контракту
зазначено, що у разі невиконання
підприємством зобов'язань перед
бюджетом та Пенсійним Фондом щодо
сплати податків, зборів та обов'язкових
платежів, страхових внесків, а також
невиконання підприємством зобов'язань
виплати заробітної плати працівникам
чи недотримання графіка погашення
заборгованості із заробітної плати,
керівник може бути звільнений з посади,
а контрак розірваний з ініціативи
Уповноваженого органу управління, в
тому числі за пропозицією місцевого
органу державної виконавчої влади, до
закінчення терміну його дії.

Згідно аналізу заборгованості по
заробітній платі та податкам до
держбюджету України проведеного
Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою України
встановлено, що заборгованість по
державному підприємству
«Укрветсанзавод» станом на 05.12.2013 року
становить 2 248,2 тис. грн. (а.с. 57)

Як зазначає сторона відповідачів,
ОСОБА_4 будучи відповідальним за стан
підприємства та його борги, не виконав
умови контракту, та в повному обсязі не
вжив належних заходів щодо погашення
виниклої заборгованості як по виплаті
заробітної плати так і по погашенню
заборгованості перед Пенсійним фондом,
яка виникла у державних підприємств, що
входили до вищевказаного концерну за
час управління ним позивачем.

Наказом Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України від
11.10.2013 року № 45-к достроково розірвано
контракт № 26/2013 від 02.07.2013 року
укладеного з ОСОБА_4 відповідно до
підпункту «в» пункту 25 цього контракту
та звільнено ОСОБА_4 з 11.10.2013 року з
посади генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод» за невиконання
підприємством зобов'язань перед
Пенсійним фондом щодо сплати податків,
зборів та обов'язкових платежів
відповідно до пункту 8 статті 36 Кодексу
законів про працю України. (а.с. 14)

Згідно пунктів 16,17 постанови Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1993 року
№ 203 «Про застосування контрактної
форми трудового договору з керівником
підприємства, що є у державній
власності» контракт з керівником
підприємства може бути розірваний на
підставах, установлених чинним
законодавством, а також передбачених у
контракті. При розірванні контракту на
підставах, встановлених у контракті,
але не передбачених чинним
законодавством, звільнення
провадиться згідно з пунктом 8 статті 36
Кодексу законів про працю України, про
що робиться відповідний запис у
трудовій книжці керівника
підприємства.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору передбачені підстави,
зазначені в контракті. В контракті
зазначаються підстави припинення
трудового договору, не передбачені
законодавчими актами. У пункті 26
типової форми контракту з керівником
підприємства, що є у державній
власності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 597 від 2
серпня 1995 р., дано перелік підстав, з
яких керівник може бути звільнений з
посади з ініціативи органу управління
майном до закінчення терміну дії
контракту. Зокрема, це такі підстави, як
систематичне невиконання керівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього контрактом;
невиконання підприємством зобов'язань
перед бюджетом та Пенсійним фондом
щодо сплати податків, зборів та
обов'язкових платежів, а також
невиконання підприємством зобов'язань
щодо виплати заробітної плати
працівникам; порушення порядку
здійснення розрахунків в іноземній
валюті; неподання органу управління
майном квартальної та річної
фінансової звітності.

А отже, як достовірно встановлено судом
позивача звільнено з посади
генерального директора державного
підприємства «Укрветсанзавод» шляхом
дострокового розірвання контракту №
26/2013 від 02.07.2013 року внаслідок
невиконання ОСОБА_4 умов контакту на
підставі пункту 8 статті 36 Кодексу
законів про працю України.

Як стверджував представник позивача,
що ОСОБА_4 з 11.10.2013 року перебував на
лікарняному, що підтверджується копією
листка непрацездатності Серії АВО
№208751 від 11.10.2013 року, а тому він вважає,
що його звільнення із займаної посади
порушує норми ст. 40 КЗпП України.

Статтею 40 КЗпП України визначено, що не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Статтею 41 КЗпП України визначені
додаткові підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
з окремими категоріями працівників за
певних умов.

Однак, вказані норми ст. 40 та ст. 41 КЗпП
України не поширюються на спірні
правовідносини, які склались між
сторонами по справі, адже зазначені
підстави дострокового припинення
трудового договору з ініціативи
уповноваженого органу управління
державного підприємства є додатковою
та самостійною підставою, установленою
угодою сторін з приводу припинення
трудового договору з працівником з
підстав, передбачених контрактом на
які розповсюджуються норми п. 8 ст. 36
КЗпП України.

Крім того, судом було встановлено, що
про листок непрацездатності позивача
за період з 11.10.2013 року відповідачам
нічого не відомо, оскільки позивач не
сповіщав останніх про відкриття
лікарняного періоду.

Даних обставин не заперував в судовому
засіданні і представник позивача.

Також, посилання позивача на
неправомірність звільнення без
попередження його за два тижні про
звільнення є безпідставним, оскільки
умовами контракту, які узгоджені та
підписані сторонами, не передбачено
даної норми.

Як зазначалось сторонами по справі, що
у Державному підприємстві
"Укрветсанзавод" станом на 05 грудня 2013
року у процесі діяльності, виникла
заборгованість по заробітній платі та
податкам до держбюджету.

Разом з тим, контрактом визначено, що
позивач зобов'язується безпосередньо
та через адміністрацію підприємства
забезпечувати поточне управління
підприємством та забезпечувати його
високоприбуткову діяльність, а також
забезпечити виконання показників
ефективності використання державного
майна і прибутку та майнового стану
підприємства, своєчасне і повне
внесення підприємством платежів до
бюджету згідно з установленим порядком
та виплату заробітної плати.

Оскільки позивач, приступаючи до своїх
обов'язків на посаду генерального
директора державного підприємства
«Укрветсанзавод» та укладаючи з
підприємством контракт знав коло своїх
обов'язків, а тому міг перевірити
фінансовий стан керованого ним об'єкта.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження
проведення ним дій з приводу погашення
заборгованості, а тому доводи позивача
про те, що заборгованість підприємства
склалась за період раніше початку
виконання його обов'язків та заходів
проведених позивачем з приводу
погашення заборгованості не знайшло
свого підтвердження в судовому
засіданні.

Ч. 1 п. 18 зазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
установлено, що при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясовувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з
наказом, і перевіряти їх відповідність
законові.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів
про працю України, у разi звiльнення без
законної пiдстави або незаконного
переведення на iншу роботу працiвник
повинен бути поновлений на попереднiй
роботi органом, який розглядає трудовий
спiр.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів
про працю України, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 116 цього Кодексу зобов'язує
власника або уповноважений ним орган
провести виплату належних працівнику
сум в день звільнення. Якщо працівник в
день звільнення не працював, належні
працівнику суми мають бути виплаченими
не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

Враховуючи, що судом визначено про
правомірність звільнення позивача, а
звідси і відсутність прогулу зі
сторони позивача, вважає безпідставним
стягувати з Державного підприємства
«Укрветсанзавод» на користь позивача
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

Таким чином аналізуючи наявні в
матеріалах справи докази, приймаючи до
уваги пояснення позивача, заперечення
сторони відповідачів, керуючись
вищенаведеними нормами діючого
трудового законодавства України, суд
дійшов висновку щодо відсутності
підстав у задоволенні вимог позивача
щодо визнання його звільнення з посади
генерального директора державного
підприємства «Укрветсанзавод»
незаконним, скасування Наказу
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України № 844-к
від 11.10.2013 року про звільнення позивача
як такого, що винесено з порушенням
чинного законодавства України та щодо
поновлення позивача на посаді
генерального директора державного
підприємства «Укрветсанзавод» з 11.10.2013
року та стягнення з відповідача
державного підприємства
«Укрветсанзавод» на його користь
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

В частині стягнення моральної шкоди
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 2371 Кодексу законів про працю
України передбачено підстави
відшкодування роботодавцем моральної
шкоди, яку він заподіяв працівнику.

Виходячи з наведеної правової норми
під моральною шкодою слід розуміти
моральні страждання, втрату нормальних
життєвих зв'язків, потребу у додаткових
зусиллях для організації свого життя.

Правовідносини, що виникають із
заподіяння позадоговірної моральної
шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, зі змісту яких випливає, що
моральна шкода компенсується лише
винною особою.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, за наявності
порушень прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Це правило кореспондується зі змістом
ст. 2371 КЗпП України, яка передбачає
відшкодування моральної шкоди
працівнику виключно у разі порушення
його законних прав, якщо воно призвело
до втрати нормальних життєвих зв'язків
і вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя.

Однак, в ході розгляду судової справи,
позивачем не доведено факт наявності
вини відповідачів, що могло призвести
до фізичних та душевних страждань, або
позбавлення можливості позивачу у їх
реалізації, настання негативних явищ
та існування причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідачів та
шкодою, також позивач не надав жодного
доказу на користь підтвердження
душевного дискомфорту та не зміг
обґрунтувати принцип визначення
грошового еквівалента моральних
страждань.

Встановлені в судовому засіданні
обставини свідчать про те, що при
звільненні позивача із займаної посади
відповідачами не порушувались норми
чинного законодавства, а отже, не були
порушені законні права позивача. Тому
вимоги ОСОБА_4 про відшкодування
моральної шкоди є безпідставними та
такими, що не підлягають до
задоволення.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх
сукупності, наведені сторонами доводи
та заперечення з предмету позову, суд
вважає, що відповідачі не порушували
жодних прав, законних інтересів
позивача та вимог чинного
законодавства України, а тому правові
підстави позивача, наведені на
обґрунтування позовних вимог, суд
вважає безпідставними та такими, що
суперечать вимогам чинного
законодавства, яке регулює трудові
відносини, що виникли між сторонами у
справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_4 до Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України, Державного підприємства
"Укрветсанзавод" про скасування наказу
про звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди є
безпідставним та таким, що не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 36, 40, 41, 47, 232, 235 Кодексу законів про
працю України, постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, постанови Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1993 року
№ 203 «Про застосування контрактної
форми трудового договору з керівником
підприємства, що є у державній
власності», ст.ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 10, 11, 56 - 58, 60, 61, 84,
88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Державного підприємства
"Укрветсанзавод" про скасування наказу
про звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

С у д д я :