Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання зміненим
зобов'язання, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 06
березня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2011 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося із
позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що між
відкритим акціонерним товариством
комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ
«КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір від 14 грудня 2005 року,
відповідно до умов якого банк надав
відповідачу кредит у розмірі 914 600
швейцарських франків на строк до 14
грудня 2010 року, зі сплатою 7 % річних за
користування кредитом. В зв'язку із
невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного
договору, станом на 08 лютого 2011 року
утворилась заборгованість в розмірі
6745774,81 грн., яку банк просив стягнути з
боржника.

Не погоджуючись із вказаним позовом, в
березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ
«Надра» та просив визнати зміненим
його зобов'язання за кредитним
договором від 14 грудня 2005 року, у
зв'язку з укладанням додаткової угоди
№ 5 до кредитного договору, в редакції,
що запропонована позивачем. Свої
вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2010 року
він звернувся до відкритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»),
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», з пропозицією про зміну умов
кредитного договору від 14 грудня 2005
року. У додатковій угоді № 5 до
кредитного договору та у додатку № 1 до
додаткової угоди № 5, в якому міститься
новий графік погашення заборгованості,
передбачено, що залишок боргу в розмірі
602375,27 швейцарських франків та відсотки
за користування кредитом в розмірі 7 %
річних в період з 01 листопада 2010 року до
14 грудня 2015 року буде
здійснюватися шляхом щомісячних
ануїтетних платежів в розмірі 11927,75
швейцарських франків, починаючи з
грудня 2010 року протягом 60
місяців з дати укладання цієї
додаткової угоди. До
пропозиції позивач надав два
примірника додаткової угоди № 5 до
кредитного договору. Посилаючись на
вимоги ч. 2 ст. 638, ч. 1 та ч. 3 ст. 641 ЦК
України, позивач зазначив, що зроблена
ним пропозиція (оферта) про продовження
терміну дії кредитного договору до 14
грудня 2015 року є чітко вираженою,
містить всі необхідні умови, та
свідчить про намір позичальника
вважати себе зобов'язаним у разі
прийняття оферти. Вважає, що відповідач
прийняв пропозицію позивача щодо
укладення додаткової угоди № 5 до
кредитного договору, оскільки вчинив
конклюдентні дії, що засвідчують
бажання банку реструктуризувати
заборгованість позичальника на умовах,
запропонованих позичальником, тому
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 листопада 2011 року
первісний позов ПАТ «КБ «Надра»
залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 листопада 2011 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
06 березня 2012 року скасовано рішення
місцевого суду та ухвалено нове
рішення у справі про задоволення
позову ОСОБА_3 Визнано зміненим
зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним
договором від 14 грудня 2005 року у зв'язку
із укладенням додаткової угоди № 5 до
кредитного договору. Визнано укладеною
додаткову угоду № 5 до кредитного
договору від 14 грудня 2005 року в
редакції, запропонованій ОСОБА_3

У касаційній скарзі заявник просив
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення
місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що додаткова угода № 5 до кредитного
договору, яка містила пропозицію
позичальника про зміну його
зобов'язань за кредитним договором від
14 грудня 2005 року, є офертою в розумінні
ч. 1 ст. 641 ЦК
України. Зазначена оферта є чітко
вираженою, містить всі необхідні умови,
та виражає намір ОСОБА_3 вважати себе
зобов'язаним у разі прийняття оферти.
Враховуючи вчинення банком дій, які в
розумінні ч. 2 ст. 218 ЦК України свідчать
про прийняття пропозиції позивача
(акцепт), суд дійшов висновку про те, що
додаткова угода № 5 до кредитного
договору є укладеною в редакції,
запропонованій ОСОБА_3, а зобов'язання
за кредитним договором є зміненими у
зв'язку з укладенням додаткової угоди
№ 5 до цього договору.

Проте погодитись із такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна,
виходячи з наступних підстав.

Установлено, що між ВАТ «КБ «Надра» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
від 14 грудня 2005 року, відповідно до умов
якого банк надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 914 600 швейцарських франків на
строк до 14 грудня 2010 року, зі сплатою 7 %
річних за користування кредитом.

На підставі Додаткової угоди № 1 від 14
грудня 2005 року до кредитного договору
та заяви на видачу готівки від 14 грудня
2005 року ОСОБА_3 отримав кошти в розмірі
662 800 швейцарських франків та на
підставі додаткової угоди від 26 грудня
2005 року і заяви на видачу готівки від 27
грудня 2005 року отримав кошти в розмірі
251 800 швейцарських франків. Додатковою
угодою № 4 від 07 лютого 2007 року до
кредитного договору від 14 грудня 2005
року було внесено зміни щодо дати
погашення кредитних коштів та суми
щомісячного платежу.

26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 направив банку
пропозицію про зміну умов кредитного
договору та додаткову угоду № 5 від 26
жовтня 2010 року, згідно якої було
запропоновано внести зміни щодо
терміну дії кредитного договору до 14
грудня 2015 року та запропоновано
затвердити новий графік погашення
заборгованості, відповідно до якого
залишок боргу в розмірі 602375,27
швейцарських франки та відсотки за
користування кредитом в розмірі 7 %
річних в період з 01 листопада 2010 року до
14 грудня 2015 року буде здійснюватися
шляхом щомісячних ануїтетних платежів
в розмірі 11927,75 швейцарських франків,
починаючи з грудня 2010 року протягом
60 місяців з дати укладання цієї
додаткової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 642 ЦК
України відповідь особи, якій
адресована пропозиція укласти договір,
про її прийняття повинна бути повною і
безумовною. Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору, яка засвідчує її бажання
укласти договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказано в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору
зміни та доповнення до даного договору
оформляються додатковими угодами, що є
невід'ємними частинами даного договору
і набирають сили з моменту їх
підписання сторонами.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що зміни до кредитного
договору від 14 грудня 2005 року
не набули чинності, оскільки банк після
отримання пропозиції від позичальника
щодо внесення змін до кредитного
договору не вчинив дій, передбачених ч.
2 ст. 642 ЦК України, а окремо додаткова
угода № 5, якою внесено зміни до
кредитного договору від 14 грудня 2005
року, між сторонами у письмовій формі
згідно з п. 7.1 кредитного договору не
підписана.

Крім того, місцевий суд дійшов вірного
висновку про те, що у доданому до
первісної позовної заяви розрахунку
заборгованості банком пеня
нараховувалася на різні суми
ануїтетних платежів, а не на суму
щомісячних ануїтетних платежів в
розмірі 11927,75 швейцарських франків, які
були визначені в зробленій позивачем
оферті, тому вказані дії банку не
свідчать про його згоду на прийняття
пропозиції про зміну умов кредитного
договору.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов
висновку про прийняття банком
вищевказаної пропозиції ОСОБА_3,
сформувавши його лише на припущеннях,
зазначивши, що якби банк відхилив
зроблену ОСОБА_3 пропозицію про зміну
умов кредитного договору, то у банку не
було би жодних правових підстав почати
обліковувати обов'язковість сплати
позичальником щомісячних ануїтетних
платежів згідно з графіком платежів
після 14 грудня 2010 року (тобто після
закінчення строку дії кредитного
договору) та вимагати сплати пені за
несвоєчасну сплату цих щомісячних
ануїтетних платежів. Вказане свідчить
про порушенням апеляційним судом вимог
ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що вимоги
позивача є необґрунтованими, тому
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
06 березня 2012 року скасувати, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 листопада 2011 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська