Справа № 509/5570/13-ц
14 березня 2014 року
Овідіопольський районний суд Одеської
головуючого судді Бичковського Є.Л.,
при секретарі Ауловій О.Г.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в cмт Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
У грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що 06 квітня 2013 року
та зобов'язався повернути їх до 27
Оскільки відповідач належні за
договором позики кошти не повернув,
позивач просить суд стягнути з
боргу, 283,50 гривень як 3% річних, 81 гривню
як інфляційне збільшення, 656,44 гривень
як проценти у розмірі облікової ставки
Національного Банку України, а усього
Позивач звернувся до суду із
заявою про підтримання позову, який
просив розглянути у його відсутності.
Відповідач про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, у судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.
За наявністю умов, передбачених
частиною першою ст.224 ЦПК України, суд
вважає можливим ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що даний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що 06 квітня 2013 року відповідач позичив
у позивача 16200 гривень та зобов'язався
повернути їх до 27 квітня 2013 року. На
підтвердження цього відповідач надав
позивачу відповідну розписку. Розмір
процентів за користування позикою у
розписці не зазначений.

Відповідно до статті 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті
1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ч.2 ст.214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.355 цього Кодексу.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 18 вересня 2013 року по
результатах розгляду справи № 6-63цс13,
предметом якої був спір про стягнення
боргу за договором позики, зробив
правовий висновок про те, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Ст.202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та
другої статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України
встановлено, що за договором позики на
позичальникові лежить зобов'язання
повернути суму позики у строк та в
порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розмір процентів у розмірі
облікової ставки Національного Банку
України та 3% річних розрахований
позивачем від простроченої суми боргу
за період з 28 квітня по 29 листопада 2013
року, а збільшення боргу - з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
травень - жовтень 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши правильність
розрахунків позивача суд з ними
погоджується та вважає, що у
відповідача дійсно має правовий
обов'язок повернути позивачу отримані
ним у позику кошти у розмірі 16200
гривень, сплатити позивачеві 656,44
гривень як проценти за користування
позикою у розмірі облікової ставки
Національного Банку України 283,50
гривень як 3% річних, 81 гривню як
інфляційне збільшення, а усього 17220,44
гривень.

Подача позовної заяви оплачена
позивачем судовим збором у розмірі 243,50
гривень. В силу ст.88 ЦПК
України ці витрати мають бути
відшкодовані позивачеві за рахунок
відповідача.

Таким чином, загальний розмір
коштів, що підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача,
складає 17220,44 + 243,50 = 17463,94 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214
ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 207, 625,
1046 - 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 17463 (сімнадцять тисяч чотириста
шістдесят три) гривні 94 копійок.

Дане заочне рішення може бути
переглянуте Овідіопольським районним
судом Одеської області за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду
Одеської області через
Овідіопольський районний суд Одеської
області протягом 10 днів з дня отримання
його копії, а відповідачем у той же
строк з дня залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя
Є.Л.Бичковський