УХВАЛА

5 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Іваненко Ю.Г.,

Карпенко С.О.,
Кафідової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, яка є
правонаступником ОСОБА_4 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Процівської сільської ради,
комунального підприємства
«Бориспільське районне бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності
на житловий будинок; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Процівської
сільської ради, комунального
підприємства «Бориспільське районне
бюро технічної інвентаризації», про
визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, який в ході судового
розгляду уточнював, до ОСОБА_5,
Процівської сільської ради,
комунального підприємства
«Бориспільське районне бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1,
належного померлій ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право власності від 16
листопада 1996 року.

В обґрунтування позову зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, яка
була його дружиною. Після її смерті
відкрилась спадщина на належну їй
частку майна, в тому числі на спірний
житловий будинок.

Вважав, що він прийняв спадщину після
померлої ОСОБА_7 на житловий будинок,
оскільки фактичного проживав зі
спадкодавцем у побудованому ними разом
житловому будинку та шляхом
управління і володіння спадковим
майном, а тому за отриманням свідоцтва
про право на спадщину за законом до
нотаріальної контори він не звертався.

Зазначав, що на даний час відповідач
зареєструвала за собою право власності
на спірний житловий будинок на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом. Однак свідоцтво
про право власності на спірний
житловий будинок на ім'я ОСОБА_6, на
підставі якого було видано свідоцтво
про право спадщини за заповітом
відповідачу, визнано судом недійсним, а
тому свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане на ім'я ОСОБА_5 є
незаконним та повинно бути визнане в
судовому порядку недійсним, а право
власності на спірний житловий будинок
визнане за позивачем.

ОСОБА_5 звернулась до суду із
зустрічним позовом про визнання права
власності за нею на спірний житловий
будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що ОСОБА_6, яка була її бабусею, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За життя ОСОБА_6 була
власником спірного будинку АДРЕСА_1, 31
серпня 1976 року склала заповіт на її
користь, яким заповідала спірний
будинок.

Зазначала, що на ОСОБА_7 спірне майно
ніколи не було зареєстроване, а отже
ОСОБА_4 не міг його успадкувати,
оскільки воно його дружині ніколи не
належало. На даний час право власності
на спірний будинок зареєстроване за
ОСОБА_5 та видано технічний паспорт.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено повністю,
зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без
задоволення.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 26 березня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4
скасовано, у цій частині ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_4,
правонаступником якого є ОСОБА_3,
задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 26 березня 2013 року змінено
шляхом виключення з мотивувальної
частини посилання на статті 376, 1268 ЦК
України, як на правову підставу
вирішення спору.

У решті рішення апеляційного суду
Київської області від 26 березня 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, яка є правонаступником ОСОБА_4
про перегляд рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст. 376
ЦК України одночасно з клопотанням про
поновлення процесуального строку.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із заявою про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року підлягає задоволенню, оскільки
причини пропуску строку, на які
посилається заявник, є поважними.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 376 ЦК України заявник посилається на
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 квітня 2013 року
у справі про визнання права власності
в порядку спадкування.

Надане для порівняння рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року не може бути
прикладом неоднакового застосування
судами касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме ст. 376 ЦК
України, оскільки правовий висновок,
зазначений в даному судовому рішенні у
порівнянні з рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року, яке просить
переглянути заявник, ґрунтується на
різних фактичних обставинах, що не
свідчить про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції саме ст. 376
ЦК України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3, яка є
правонаступником ОСОБА_4, строк на
звернення із заявою про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3,
яка є правонаступником ОСОБА_4 про
перегляд рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Процівської
сільської ради, комунального
підприємства «Бориспільське районне
бюро технічної інвентаризації» про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину та визнання права
власності на житловий будинок, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Процівської сільської ради,
комунального підприємства
«Бориспільське районне бюро технічної
інвентаризації», про визнання права
власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

С.О. Карпенко

О. В. Кафідова