Справа № 345/4568/13-ц
Провадження № 22-ц/779/750/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського
В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря
Яковин М.Я.,

з участю: позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представників ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконною аудіо та відео
зйомкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Калуського міськрайонного
суду від 05 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що 08.08.2010 року на подвір'ї його будинку в
с. Бережниця Калуського району під час
конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_3 здійснювали
його аудіо та відео запис на мобільні
телефони без його згоди. 27.02.2013 року він
звертався до міліції та просив вжити
заходів до відповідачів, які його
незаконно фотографують. Зазначав, що
такі дії відповідачів завдали йому
моральної шкоди, призвели до втрати
душевного спокою, порушення його
конституційних прав. Просив стягнути з
відповідачів в солідарному порядку
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Калуського
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконною
аудіо та відеозйомкою відмовлено за
недоведеністю позовних вимог. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_3
судові витрати в розмірі по 500 грн.
кожному.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що
відмовляючи в позові суд зазначав, що
ним не надано доказів наявності факту
його відеозйомки відповідачами. Однак
суд не врахував, що в позовній заяві від
12.06.2013 року, із якою ОСОБА_3 звертався до
Калуського міськрайонного суду до
ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої
злочином, вказано, що здійснювався
диктофонний запис поведінки ОСОБА_2, а
також, що інцидент з позивачем був
знятий ОСОБА_6 на відео. Факти
незаконної фото та відео зйомки
підтверджуються висновком Калуського
МВ УМВС від 04.03.2013 року. Не взято судом
до уваги і покази свідків, натомість
суд зазначив, що відсутні самі
матеріали фото відео зйомки, хоча
відповідальність за незаконну фото та
відео зйомку настає не при наявності
результатів цих дій, а при самому факту
таких дій. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 та його представник апеляційну
скаргу підтримали, ОСОБА_3 та його
представник доводи апеляційної скарги
заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами тривалий час існували
неприязні відносини, що переростали в
сварки та бійки і як наслідок були
предметом численних судових справ.
Зокрема, позивача ОСОБА_2 було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ст. ст. 125 ч. 1, 126 ч. 1
КК України на підставі закону України
"Про амністію" за те, що він 08.08.2010 року
умисно наніс ОСОБА_3 та ОСОБА_7 легкі
тілесні ушкодження. При зверненні в
міліцію 27.02.2013 року ОСОБА_3 стверджував,
що для запобігання виникненню
конфліктної ситуації тільки робив
вигляд, що фотографує позивача, хоча
насправді цього не робив.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
обґрунтовано виходив із того, що жодних
доказів наявності факту відео зйомки
відповідачами для підтвердження
заподіяння позивачу моральних чи
фізичних страждань останній не надав.
Позивачем не доведено наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача
шкоди, не обґрунтовано розрахунок
розміру моральної шкоди та відсутній
склад правопорушення, наявність якого
є обов'язковою підставою для
задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з ухвали апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року, саме позивач ОСОБА_2
08.08.2010 року, перебуваючи в нетверезому
стані, умисно з неприязних відносин
наніс ОСОБА_3 удар ногою в пах, від чого
той отримав легкі тілесні ушкодження.
Згідно постанови Калуського
міськрайонного суду від 21 вересня 2011
року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі Закону
України "Про амністію у 2011 році". У
зв'язку з такими протиправними діями
рішенням Калуського міськрайонного
суду від 09 грудня 2013 року стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 300 грн.
моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказів неправомірності дій
відповідачів ОСОБА_2 суду не надав.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд першої інстанції врахував ці
положення закону і вимоги ст. 307 ЦК
України та, відмовляючи у
відшкодуванні моральної шкоди,
правильно виходив із відсутності
доказів для покладення
відповідальності на відповідачів за
спричинення такої шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки факту
порушення особистого немайнового
права позивача встановлено не було. При
цьому, судом всебічно, повно й
об'єктивно з'ясовано обставини справи
та надана їм належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника із
висновком суду щодо їх оцінки.

Однак, при вирішенні питання про
судові витрати, суд помилково стягнув з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 500 грн. витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать, зокрема витрати на
правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що
угода від 03.10.2013 року про надання
правової допомоги укладена адвокатом
ОСОБА_5 тільки з ОСОБА_3 Згідно
довіреності від 12.11.2012 року на ведення
справи в суді ОСОБА_6 уповноважила
ОСОБА_3 (а. с. 21-22).

Правову допомогу ОСОБА_6 в суді першої
інстанції адвокат не надавав.

З урахуванням вимог ст. 1 Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах", виходячи із фактично
понесених затрат, пов'язаних із
наданням правової допомоги адвокатом
при вирішенні справи, в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 500
грн. витрат на правову допомогу слід
відмовити.

В решті судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Калуського
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 500 грн. витрат на правову
допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у стягненні з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 500 грн. витрат на правову
допомогу відмовити.

В решті рішення Калуського
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Фединяк В.Д.