Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/134/14
Головуючий у 1 інстанції: Курач І.В.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє
від себе та своїх неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ОСОБА_7, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Служба у справах
дітей Енергодарської міської ради, про
усунення перешкод в користуванні
правом власності та вселення, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_5, яка діє
від себе та своїх неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ОСОБА_6, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Орган опіки та
піклування Енергодарської міської
ради, про усунення перешкод в
користуванні правом власності та
вселення.

У позові зазначала, що з 23.08.1997
року по 03.12.2012 року вона перебувала у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, їх сім"я
проживала у двокімнатній квартирі, яку
за місцем роботи отримала ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька
ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька ОСОБА_7.

У зв'язку зі збільшенням сім'ї, яка
складалась вже з п'ятьох осіб, у 2004 році
за місцем роботи ОСОБА_3 було надано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Всією сім'єю вони вселились в
отримане житло та зареєстрували своє
місце проживання.

22.01.2009 року зазначена квартира
була ними приватизована та видано
свідоцтво про право спільної часткової
власності.

03.12.2013 року шлюбі між нею та
відповідачем ОСОБА_2 було розірвано.

Після припинення шлюбних
відносин відповідач ОСОБА_2 створив у
квартирі неможливі для спільного
проживання умови, в результаті чого
27.12.2012 року вона разом з дітьми
вимушена була перейти на тимчасове
проживання до своєї матері,
сподіваючись через деякий час
повернутися до квартири.

Однак повернутися до квартири
вона з дітьми не змогла, оскільки
відповідачі не впускають їх до
приміщення квартири, чим порушують їх
право власності, враховуючи, що їй з
дітьми належать 3/5 часток квартири.

Зазначає, що в квартирі склався
порядок користування, а саме: вона з
дітьми мешкає у кімнаті розміром 20,0
кв.м, відповідачі у двох кімнатах
розміром 11,5 кв.м та 9,6 кв.м, відповідно,
туалет, ванна кімната, коридор та кухня
залишилася у спільному користуванні.

Посилаючись на те, що відповідачі
перешкоджають в користуванні
квартирою, не дають згоди на укладання
окремого договору найму, просила суд
усунути перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її
та доньок ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в спірну
квартиру, визначити порядок
користування квартирою, а саме: їй та
донькам визначити в користування жилу
кімнату площею 20,0 кв.м, відповідачу
ОСОБА_2 визначити жилу кімнату площею
11,5 кв.м, відповідачу ОСОБА_3 жилу
кімнату площею 9,6 кв.м, залишити у
спільному користуванні коридор, кухню,
ванну кімнату та санвузол, стягнути з
відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволені.

Усунуто перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
шляхом їх вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування
трикімнатної квартирою за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до якого: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, визначено в користування
жилу кімнату площею 20,0 кв.м, ОСОБА_2
визначено в користування жилу кімнату
площею 11,5 кв.м, ОСОБА_3 визначено в
користування жилу кімнату площею 9,6
кв.м з балконом.

У спільному користуванні сторін
залишено кухню розміром 8,5 кв.м, ванну
кімнату розміром 2,6 кв.м, вбиральню
розміром 1,3 кв.м, коридор розміром 12,2
кв.м, лоджію розміром 3.0 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
заявлені нею в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей, суд
виходив з того, що позивач та її
неповнолітні діти є співвласниками
квартири АДРЕСА_1.

Оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, тому право позивачки та
її неповнолітніх дітей на проживання
та користування спірною квартирою
підлягає захисту шляхом їх вселення.

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як на підставі і в порядку,
передбачених законом.

Так, судом встановлено, що з 23.08.1997 року
по 03.12.2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають неповнорлітніх дочок
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.3-4,6).

Згідно довідки КП „Енергодарське бюро
технічної інвентаризації", на підставі
свідоцтва № 7155 про право власності на
житло від 22.01.2009 року, виданого
виконавчим комітетом Енергодарської
міської ради, квартира АДРЕСА_1
належить позивачу, неповнолітнім
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та відповідачам на
праві спільної часткової
власності(а.с.8).

За даними технічного паспорту,
зазначена квартира загальною площею 70,6
кв.м, житловою площею 41,1 кв.м,
складається із трьох ізольованих
кімнат площею 9,6 кв.м, 11,5 кв.м, 20,0
кв.м(а.с.27).

В обгрунтування вимог про усунення
перешкод у корисутванні спірною
квартирою ОСОБА_5, яка діє також в
інтересах неповнолітніх дітей,
посилалася на те, що після розірвання
шлюбу з ОСОБА_2 колишній чоловік та його
мати стали чинити перешкоди для
проживання її та дітей у спірній
квартирі, факт існування перешкод у
здійсненні позивачкою права
проживання у квартирі підтвердили
також свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9

Встановивши зазначені обставини та
оцінивши надані сторонами докази з
цього питання у відповідності до вимог
ст. 212 ЦПК України, суд дійшов
обгрунованого висновку про наявність
підстав для вселення позивачки та її
неповнолітніх дітейц до спірної
квартири та встановити порядок
користування нею співвласниками.

За правилами, встановленими ч.ч.1,2 ст. 358
ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Розглядаючи заявлені ОСОБА_5 вимоги про
встановлення між співвласниками
порядку користування приміщеннями
спірної квартири, суд правильно
прийняв до уваги роз"ясненнями п.14
постанови Пленуму Верховного Суд
України № 20 від 22.12.1995 року з подальшими
змінами „Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності", відповідно до яких
квартира, яка є спільною сумісною
власністю чи спільною частковою
власністю, на вимогу
учасника(учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Разом з тим, встановивши порядок
користування квартирою між ОСОБА_5 з
неповнолітніми дітьми, яким у
користування суд виділив кімнату
площею 20,0 кв.м, з відповідачами, як
іншими співвласниками, суд помилково
визначив порядок користування
ізольованими жилими приміщеннями
квартири і між самими відповідачами,
не врахувавши, що таке право в якості
співвласників вони не реалізовували і
вимоги про встановлення між ними
порядку користування житловими
приміщеннями, які виділені їм у спорі з
ОСОБА_5, як з іншим співвласником, не
заявляли.

Виходячи з встановленого ст.11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного процесу, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач, тобто особи, між якими
виник спір про право, який є предметом
розгляду та вирішення судом.

Позивач - це особа, на захист прав та
інтересів якої відкрито провадження у
спарві.

Позивач ОСОБА_5, звертаючись із
вимогами про встановлення порядку
користування спірною квартирою між нею
з дітьми та відповідачами, які також є
співвласниками квартири, а саме, про
виділення їй з неповнолітніми дітьмя у
користування із трьох жилих кімнат
квартири кімнати площею 20,0 кв.м, вимоги
встановлення при цьому порядку
користування двома іншими кімнатами
між відповідачами нічим не
обгрунтовувала, отже необхідність
встановлення такого порядку
користування кімнатами, які
виділяються відповідачам, в якості
способу захисту прав позивачки, нічим
не не доведена.

За вказаних обставин рішення
суду в частині встановлення
відповідачам на вимогу ОСОБА_5 порядку
користування виділеними їм кімнатами,
а саме, про визначення в користування
ОСОБА_2 жилої кімнати площею 11,5 кв.м, а
ОСОБА_3- жилої кімнати площею 9,6 кв.м з
балконом підлягає зміні, оскільки така
вимога позивачки задоволенню не
підлягає.

У зв"язку з цим в резолютивній
частині рішення про визначення порядку
користування трикімнатнорю квартирою
за адресою: АДРЕСА_1 замість вказівки
про те, що ОСОБА_2 визначається в
користування жила кімната площею 11,5
кв.м, а ОСОБА_3 - жила кімната площею 9,6
кв.м з балконом, слід зазначити, що жила
кімната площею 11,5 кв.м та жила кімната
площею 9,6 кв.м з балконом визначаються у
спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В решті рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
апеляційній скарзіна те, що ОСОБА_5
має вільний доступ до спірної квартири
і перешкод у користуванні житлом, яке
вона покинула у добровільному порядку,
їй ніхто не чинив, є безпідставними.

Зазначені обставини були
предметом дослідження суду першої
інстанції, який надав їм належну оцінку
на підставі наданих доказів.

Отже правильність висновків
суду про обгрунтованість вимог
ОСОБА_5щодо її вселення з дітьми
наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 жовтня 2013 року по даній справі
змінити, зазначивши в резолютивній
частині, що позовні вимоги
задовольнити частково, а в частині про
визначення порядку користування
трикімнатнорю квартирою за адресою:
АДРЕСА_1 замість вказівки про те, що
ОСОБА_2 визначається в користування
жила кімната площею 11,5 кв.м, а ОСОБА_3 -
жила кімната площею 9,6 кв.м з балконом,
зазначити, що жила кімната площею 11,5
кв.м та жила кімната площею 9,6 кв.м з
балконом визначаються у спільне
користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: