АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2226/2014
Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ
«ПРИВАТБАНК» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 11 листопада
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНОГО
БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 11 листопада 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Шуліка А.В. подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 листопада 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, судом не в повній мірі
досліджено всі обставини у справі та
надано неналежну оцінку всім доказам,
що призвело до ухвалення
необгрунтованого рішення. Так, судом
першої інстанції застосовано строк
позовної давності, проте апелянт з цим
не погоджується та вважає, що строк
позовної давності ним не пропущено,
оскільки спірний договір не може
вважатись розірваним або таким, що
припинив свою дію.

Сторони в судове засідання не
з'явились, належним чином повідомлені
про місце і час судового засідання, а
тому колегія суддів дійшла висновку
про можливість розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 23
вересня 2005 року між ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено
договір № SAMDN9654 про відкриття
картрахунку та обслуговування
кредитної карти.

Відповідно до п. 1.1 даного договору,
Банк надав відповідачу строковий
кредит у розмірі 4500 грн. на строк по 29
серпня 2008 року включно, проте
відповідач отримавши та використавши
кредитні ресурси, свої зобов'язання
щодо своєчасного погашення
заборгованості за кредитом, сплати
відсотків не виконав. У зв'язку з чим
станом на 28 липня 2013 року у відповідача
виникла заборгованість у розмірі 31201,46
грн., з якої: заборгованість за кредитом
у сумі 4490, 80 грн., заборгованість по
відсоткам за користування кредитом у
сумі 26710, 66 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язаннь або одностороння зміна
умов його не допускається.

Згідно з ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України
наслідками порушення боржником
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право заявника
достроково вимагати повернення всієї
суми кредиту.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; заміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частинами 1 та 4 ст.631 ЦК України
передбачено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час
договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущений строк позовної
давності, оскільки кредитним договором
від 23 вересня 2005 року встановлено
кінцевий термін повернення кредиту - 29
серпня 2008 року і саме з цієї дати
почався перебіг строку позовної
давності. З позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
позивач звернувся до суду лише 02
вересня 2013 року, тобто поза межами
строку позовної давності, при цьому суд
посилався на п.31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з огляду на
наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.
267 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовуєтеся судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем ОСОБА_3 не подавалася
заява про застосування строків
позовної давності, а тому суд першої
інстанції невірно застосував ст.267 ЦК
України та дійшов помилкового висновку
про відмову в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності.

Згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів неоднаково
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм права
у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України по справі № 6-12цс13 від 20
листопада 2013 року пункт 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Таким чином колегія суддів вважає, що
застосування судом строку позовної
давності без заяви відповідача є
порушенням норм матеріального права ч.3
ст. 267 ЦК України, що є підставою для
скасування судового рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
письмових доказів, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
відповідачем порушені умови
кредитного договору, а тому є підстави
для стягнення заборгованості в сумі
31201, 46 грн., оскільки заявлені вимоги
відповідають закону.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами
проводиться за правилами ст. 88 ЦПК
України, а тому колегія суддів вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові
витрати в сумі 312,01 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ
«ПРИВАТБАНК» - Шуліки
АліниВолодимирівни - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту.

Позов публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ
«ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь публічного
акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНОГО
БАНКУ «ПРИВАТБАНК»,
заборгованість у сумі 31201 грн. 46 коп. та
судовий збір у сумі 312 грн. 01 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: